ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2024 р. Справа№ 910/12798/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тарасенко К.В.

Кравчука Г.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.10.2023

у справі № 910/12798/23 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Фізичної особи - підприємця Семерик Наталії Петрівни

про стягнення пені та штрафу у розмірі 80 552 грн. 00 коп

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Семерик Наталії Петрівни про стягнення пені та штрафу у розмірі 80 552 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором №470/ВЗЗ-2022 від 07.09.2022 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 у справі №910/12798/23 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 04.10.2023 у справі №910/12798/23 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовльнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим судом з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому скаржник вказав, що надані ним в суді першої інстанції докази (заявки та видаткові накладні) є більш вірогідними на підтвердження обставин обізнаності відповідача зі змістом вказаних заявок, у тому числі зі строками виконання зобов`язання, аніж докази, надані відповідачем на спростування цих обставин.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023 апеляційну скаргу у справі №910/12798/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

16.11.2023 матеріали справи №910/12798/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 23.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 у справі №910/12798/23. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

05.12.2023 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2024, у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. на лікарняному, та судді Козир Т.П. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/12798/23.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2024, справу №910/12798/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тищенко А.І., Тарасенко К.В.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2024, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/12798/23.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2024, справу №910/12798/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що 07.09.2022 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Семерик Наталією Петрівною (постачальник) було укладено Договір №470/ВЗЗ-2022, умовами якого передбачено, що Постачальник зобов`язується поставити Замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1), а Замовник - прийняти і оплатити такі товари. (а.с.24-30)

Найменування (номенклатура, асортимент, кількість) товару зазначена в Додатку № 1 до цього Договору. Код ДК 021:2015:03220000-9 - овочі, фрукти та горіхи. (п. 1.2. Договору)

Відповідно до п. 4.1 Договору ціна Договору складає 4170000 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 6.1 Договору дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці Замовника, яка вручається під особистий підпис постачальнику (представнику постачальника) або у разі не прибуття вищезазначених осіб, надсилається постачальнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу постачальника, зазначену в розділі 14 договору.

У заявці зазначається найменування Товару, місце поставки Товару, кількість Товару та інша необхідна інформація для поставки Товару.

Постачальник (представник Постачальника) завчасно прибуває до Замовника для отримання письмової заявки.

У випадку корегування інформації яка зазначена у заявці, Замовник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку, з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається недійсним.

Передача (приймання - здача) товару здійснюється в пункті відвантаження за адресою: м.Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А та/або в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України, визначених заявкою Замовника. (п. 6.2 Договору).

Право власності на товар переходить від постачальника до Замовника після прийняття товару на складі Замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб постачальника та Замовника на відповідній видатковій накладній. (п.6.7 Договору)

Відповідно до п. 8.3 Договору за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці Замовника Учасник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів 3амовник залишає за собою право на одностороннє розірвання цього Договору.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та продовженого Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", а в частині оплати за поставлений товар до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії Договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", але не довше ніж до 31.12.2022. (п. 11.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору №470/ВЗЗ-2022 від 07.09.2022 року сторони погодили специфікацію до договору, якою визначили найменування товару, кількість, ціну, загальну суму в розмірі 4170000 грн. (а.с.31)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №470/ВЗЗ-2022 від 07.09.2022 року Відповідач у період з 17.09.2022 року по 20.12.2022 року поставив Позивачу товар, а Позивач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними, наявними в матеріалах справи. (а.с.40-80)

Як зазначив Позивач, на виконання умов Договору №470/ВЗЗ-2022 від 07.09.2022 року він надав Відповідачу заявки від 12.09.2022 року, 30.09.2022 року, 26.10.2022 року на постачання товару, які були отримані уповноваженою особою Фізичної особи-підприємця Семерик Наталії Петрівни за дорученням від 01.09.2022 - ОСОБА_1 (а.с.32-39)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначив, що Відповідач не здійснив поставку товару у строки, визначені умовами Договору, після отримання заявок. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Семерик Наталії Петрівни пеню у розмірі 54 634 грн. 50 коп. та штраф у розмірі 25 917 грн. 50 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначив, що заявки на постачання товару були отримані неуповноваженою особою Відповідача, оскільки довіреністю від 01.09.2022 року Відповідач не уповноважував ОСОБА_1 підписувати та отримувати заявки щодо поставки продукції. А тому відсутнє прострочення з поставки товару й просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Місцевий суд у задоволенні позову відмовив, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За твердженням позивача, на виконання умов Договору №470/ВЗЗ-2022 від 07.09.2022 року він надав відповідачу заявки від 12.09.2022 року, 30.09.2022 року, 26.10.2022 року на постачання товару, в яких було зазначено строки здійснення поставки за вказаним договором, кількість товару, місце постачання. Позивач вказав, що вказані заявки були отримані уповноваженою особою Фізичної особи-підприємця Семерик Наталії Петрівни за дорученням від 01.09.2022 - ОСОБА_1 , про що містяться підписи на вказаних заявках про отримання їх нарочно ОСОБА_1 (а.с.32-39)

Однак, судом встановлено, що в матеріалах справи наявне доручення б/н від 01.09.2022 року, яким Фізична особа-підприємець Семерик Наталя Петрівна уповноважила ОСОБА_1 представляти інтереси довірителя з правом здійснювати від імені довірителя наступні дії: представляти права та особисті інтереси в усіх відповідних органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях, в будь-яких банківських установах України; складати, подавати, підписувати та отримувати від її імені заяви, договори, накладні, довідки, листи, повідомлення, документи, окрім заявок щодо поставки товару пов`язані з діяльністю ФОП Семерик Н.П.; підписання та складання будь-яких накладних пов`язаних зі здачею-прийманням партії Товару за кількістю та якістю, у тому числі на право підписувати від імені ФОП Семерик Н.П. акт розбіжностей, а також право на одержання від ФОП Семерик Н.П. претензій щодо якості і кількості Товару. Довіреність видана строком до 24.12.2022 без права передоручення.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що на підставі довіреності б/н від 01.09.2022 року Фізична особа-підприємець Семерик Наталя Петрівна не уповноважувала ОСОБА_1 на отримання від її імені заявок щодо поставки товару, пов?язаного з діяльністю ФОП Семерик Н.П., колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_1 не був уповноваженим представником відповідача та не мав права отримувати від позивача жодних заявок на виконання умов Договору №470/ВЗЗ-2022 від 07.09.2022 року. При цьому про зазначену обставину був обізнаний і сам позивач, оскільки у нього в наявності було Доручення від 01.09.2022, в якому визначено, що ОСОБА_1 не має права від імені Довірителя складати, подавати, підписувати та отримувати заявки щодо поставки товару пов`язані з діяльністю ФОП Семерик Н.П.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №470/ВЗЗ-2022 від 07.09.2022 року Відповідач у період з 17.09.2022 року по 20.12.2022 року поставив Позивачу товар, а Позивач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними, наявними в матеріалах справи, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств сторін без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Передача (приймання - здача) товару здійснюється в пункті відвантаження за адресою: м.Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А та/або в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України, визначених заявкою Замовника. (п. 6.2 Договору).

Право власності на товар переходить від постачальника до Замовника після прийняття товару на складі Замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб постачальника та Замовника на відповідній видатковій накладній. (п.6.7 Договору)

Відповідно до приписів ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем на виконання умов вказаного договору поставлено товар за вищезазначеними видатковими накладними на загальну суму 4 170 00 00 грн.

При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь 7% штрафу у розмірі 25 917 грн. 50 коп. та пеню за загальний період прострочення з 15.09.2022 року по 05.12.2022 року у розмірі 54 634 грн. 50 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 4 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 8.3 Договору за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці Замовника Учасник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів 3амовник залишає за собою право на одностороннє розірвання цього Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що умовами договору №470/ВЗЗ-2022 від 07.09.2022 року не було узгоджено строки здійснення поставки товару відповідачем, вказані строки повинні були визначені позивачем у поданій ним заявці на поставку товару, яка не була надіслана позивачем на адресу відповідача відповідно до умов договору. При цьому, здійснення поставки товару відповідачем за відсутності в матеріалах справи таких заявок унеможливлює визначення наявності прострочення відповідача в цілому, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що відповідачем не було порушено строків поставки товару на виконання умов Договору №470/ВЗЗ-2022 від 07.09.2022 року, відтак відсутні правові підстави для стягнення з Фізичної особи - підприємця Семерик Наталії Петрівни 7% штрафу у розмірі 25 917 грн. 50 коп. та пені у розмірі 54 634 грн. 50 коп.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на встановлені обставини, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, скаржником не доведено неправильного застосування судом першої інстанції норми матеріального права та допущення порушень норм процесуального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваного рішення.

Щодо тверджень апелянта, викладених в апеляційній скарзі, про те, що надані ним в суді першої інстанції докази (заявки та видаткові накладні) є більш вірогідними на підтвердження обставин обізнаності відповідача зі змістом вказаних заявок, у тому числі зі строками виконання зобов`язання, аніж докази, надані відповідачем на спростування цих обставин, то вони є безпідставними, оскільки не спростовують встановленої судом обставини відсутності в матеріалах справи як доказів отримання уповноваженою особою відповідача таких заявок так і доказів надсилання позивачем на адресу відповідача заявки на поставку товару, в якій сторони погоджують строки поставки товару, що унеможливлює визначення наявності прострочення відповідача в цілому.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази з урахуванням приписів ст.ст. 76-79 ГПК України, колегія суддів зазначає про те, що відповідачем надано більш переконливі та вагомі докази, що підтверджують факт відсутності порушеного ним договірного зобов`язання перед позивачем.

Решта викладених в апеляційній скарзі аргументів не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони зводяться виключно до надання скаржником власної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, однак не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 28.09.2023 відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 у справі №910/12798/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Матеріали справи №910/12798/23 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді К.В. Тарасенко

Г.А. Кравчук