УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

м. Київ

27.06.2024Справа № 910/1094/19

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., за участю секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецінтертранс"

до відповідача 1. Київської обласної державної адміністрації

відповідача 2. Приватного підприємства інвалідів "Надія-2000"

про визнання недійсними правочинів,

Представники учасників процесу згідно з протоколом від 27.06.2024,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецінтертранс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Київської обласної державної адміністрації та Приватного підприємства інвалідів "Надія-2000" про:

- визнання недійсним рішення конкурсного комітету Київської обласної державної адміністрації від 14.05.2014, затвердженого протоколом № 2014-1, про визначення Приватного підприємства інвалідів "Надія-2000" переможцем конкурсу по маршруту № 722 "Бузова-Київ АС "Дачна";

- визнання недійсним договору, укладеного між Приватним підприємством інвалідів "Надія-2000" та Київською обласною державною адміністрацією про організацію перевезень пасажирів по маршруту № 722 "Бузова-Київ АС "Дачна", внаслідок проведення конкурсу 14.05.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за твердженням позивача, відповідачем 2 на конкурс було подано недостовірну інформацію, конкурсна заявка не відповідала обов`язковим умовам конкурсу, у зв`язку з чим відповідач 1 повинен був не допустити Приватне підприємство інвалідів "Надія-2000" до участі у конкурсі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2019 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви.

18.02.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1094/19 для розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 13.03.2019.

11.03.2019 через канцелярію суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву.

12.03.2019 через канцелярію суду позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи та відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 підготовче судове засідання відкладено на 27.03.2019.

26.03.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзиви.

27.03.2019 позивачем подано до канцелярії суду клопотання про недопущення до участі у справі представника відповідача 2 Бондар Богдани Євгенівни, заяву про подання додаткових доказів, клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 27.03.2019 підготовче судове засідання відкладено на 17.04.2019.

17.04.2019 через канцелярію суду від відповідача 2 надійшло клопотання про приєднання додаткових доказів, а також від Громадської організації "Стоп корупції" надійшло повідомлення про присутність у судовому засіданні.

За наслідками підготовчого засідання 17.04.2019 судом була постановлена ухвала про зупинення провадження у справі № 910/1094/19 до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 903/605/17 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Ковельське АТП" до Департаменту інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації, Фізичної особа-підприємця Хайчевського Олега Васильовича про визнання недійсними: рішення конкурсного комітету (протокол засідання конкурсного комітету №130), пункту 18 наказу №7 від 09.02.2017 та договору про організацію перевезень пасажирів № 2511 від 09.02.2017.

Ухвалою суду від 31.05.2024 поновлено провадження у справі № 910/1094/19 та призначене підготовче засідання на 27.06.2024.

13.06.2024 до суду через систему «Електронний суд» від Приватного підприємства інвалідів "Надія-2000" надійшла заява про закриття провадження в справі, оскільки спір у межах цієї справи не підлягає вирішенню в суді господарської юрисдикції.

25.06.2024 від Київської обласної державної адміністрації до суду через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частин6и 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

У призначене підготовче засідання позивач не направив свого представника, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. За змістом частини другої вказаної статті юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

Стаття 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» установлює, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території, запроваджують автоматизовану систему обліку оплати проїзду та встановлюють порядок її функціонування, а також види, форми носіїв, порядок обігу та реєстрації проїзних документів; визначають особу, уповноважену здійснювати справляння плати за транспортні послуги в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту, а на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області (внутрішньообласні маршрути), - на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації.

Вказані повноваження виконавчого органу сільської, селищної, міської ради кореспондуються з повноваженнями, зазначеними у підпунктах 10 та 12 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а повноваження адміністрації - з пунктом 2 статті 20 Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Пункт 2 вказаної статті 20 цього Закону передбачає, що місцева державна адміністрація забезпечує організацію обслуговування населення підприємствами, установами та організаціями житлово-комунального господарства, зв`язку, телебачення, радіомовлення, торгівлі та громадського харчування, побутового і транспортного обслуговування незалежно від форм власності.

Частина перша статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» указує, що організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Положеннями частини 2 вказаної статті Закону визначено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування приміських та міжміських, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються дозволом органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування автобусних маршрутів, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування (рейсів), які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника.

Таким чином, враховуючи вказані приписи норм матеріального та процесуального права, слід зазначити, що на органи виконавчої влади та місцевого самоврядування покладені повноваження із забезпечення обслуговування населення засобами транспорту, в тому числі із залученням з цією метою на договірних засадах підприємств, установ, та організацій незалежно від форм власності.

Пунктом 14 частини першої статті 3 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) визначено, що адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов`язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень, який є однією зі сторін угоди.

Відповідно до підпункту «г» пункту 16 статті 4 КАС України (в чинній редакції) адміністративний договір - це спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону замість видання індивідуального акта.

Договір на організацію перевезення пасажирів є публічно-правовим договором, який передбачає: обов`язки перевізника забезпечити певний парк автомобілів, їх технічний стан, умови щодо тарифів, тощо. Таким чином договір визначає умови, за яких перевізнику дозволяється здійснювати господарську діяльність з перевезення пасажирів.

При цьому відносини замовника перевезень та перевізника у різних випадках оформлюються різними документами - у певних випадках оформлюються договором, а в інших - дозволом. Водночас значення як дозволу, так і договору одне й те саме - встановлення вимог до перевізника щодо здійснення ним господарської діяльності. Тому і правова природа як дозволу, так і договору щодо організації перевезень - однакова.

Отже, якщо відповідно до законодавства оформлюється не дозвіл, а договір, то такий договір має природу адміністративного.

Крім того, згідно з пунктом 9 частини першої статті 19 КАС України (в чинній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що цей Порядок визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування і є обов`язковим для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами (організаціями), залученими на договірних умовах для організації забезпечення проведення конкурсів, конкурсними комітетами та автомобільними перевізниками.

Відповідно до змісту абзацу 3 пункту 2 Порядку конкурсний комітет - це постійний або тимчасовий орган, утворений організатором для розгляду конкурсних пропозицій та прийняття рішення про визначення переможця.

Отже, наведена норма дає підстави для висновку, що рішення конкурсного комітету, утвореного відповідним органом влади для виконання покладених на останнього повноважень, є управлінським у сфері транспортного обслуговування.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що орган виконавчої влади - це суб`єкт владних повноважень, що виступає у правовідносинах щодо організації та проведення конкурсу з перевезення пасажирів як організатор та контролюючий орган у цій сфері, відповідно й правовідносини, що складаються між організатором та учасниками конкурсу під час його організації та проведення, містять ознаки публічно-правових відносин у розумінні КАС України, а договір про організацію перевезень, укладений за наслідками проведення такого конкурсу, відповідає ознакам адміністративного договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить визнати недійсними рішення конкурсного комітету Київської обласної державної адміністрації від 14.05.2014, оформлене протоколом № 2014-1, про визначення ППІ «Надія-2000» переможцем конкурсу по маршруту № 722 «Бузова-Київ АС «Дачна» та визнати недійсним договір, укладений внаслідок проведення вказаного конкурсу.

Тобто предметом розгляду в цій справі є дії Київської обласної державної адміністрації як суб`єкта владних повноважень і перевірка результату його дій під час реалізації покладених на нього управлінських функцій, а також відповідність приписам чинного законодавства таких дій і укладеного сторонами за результатами цих дій договору, що має ознаки адміністративного, та свідчить про публічно-правовий, а не приватноправовий характер спірних правовідносин.

Отже, з огляду на предмет та зміст позовних вимог, характер правовідносин та суб`єктний складу сторін як учасників таких правовідносин, суд дійшов висновку що спір у межах цієї справи не підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України, а такі спори слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 903/605/17 (провадження № 12-115гс18) та від 12.06.2019 у справі № 910/2175/18 (провадження 12-281гс18).

Приписами пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України унормовано, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Беручи до уваги вказане, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецінтертранс".

За приписами частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом, як це передбачено нормами частини 2 статті 123 ГПК України.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на вказане, суд відзначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду із відповідним клопотання про повернення суми сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись статтями 231-235 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 910/1094/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецінтертранс" до Київської обласної державної адміністрації та Приватного підприємства інвалідів "Надія-2000" про визнання недійсними правочинів - закрити.

2. Ухвала набирає законної сили 27.06.2024 та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Повна ухвала складена 30.07.2024.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ