РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.07.2024Справа № 910/4356/24

За позовом Заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в

особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Містокс»

про стягнення 978.013,61 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Ключерова В.С.

за участю представників сторін

від прокурора Колодчина В.В., прокурор

від позивача Пилипчук І.І., самопредставництво

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

09.04.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Містокс» про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 0,3582 га з кадастровим номером :90:291:0004 на вул. Колекторній, 50 у Дарницькому районі міста Києва в сумі 978.013,61 грн.

В обґрунтування заявлених вимог прокуратура зазначає, що за даними з Єдиного державного реєстру судових рішень 15.10.2019 за ТОВ «Містокс" зареєстровано право власності на нежитлову будівлю 97,8 кв. м, що розташований на земельній ділянці площею 0,3582 га з кадастровим номером :90:291:0004 на вул. Колекторній, 50 у Дарницькому районі міста Києва. 20.10.2021 відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :90:291:0004 внесені до державного земельного кадастру. Відтак земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договір оренди вказаної земельної ділянки в реєстрі не зареєстрований. Таким чином, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки з 20.10.2021 по теперішній час без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї земельної ділянки (Київської міської ради) зберегло у себе кошти, які мало сплачувати за користування нею, тому відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України повинно повернути ці кошти власнику земельної ділянки, розмір яких за період з 20.10.2021 по 31.03.2024 становить 978.013,61 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києві № 910/4356/24 від 16.04.2024 відкрито провадження у справі № 910/4356/24 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 14.05.2024.

Даною ухвалою суду встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 16.04.2024 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 994 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36-Е, кв. 233Б, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Проте, відповідач ухвалу від 16.04.2024 не отримав, оскільки 08.05.2024 конверт (номер відправлення 994) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

22.04.2024 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли пояснення по справі, відповідно до яких позивач підтримує позовні вимоги прокуратури в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/4356/24 від 13.05.2024 виправлено допущену у першому абзаці вступної частини ухвали Господарського суду міста Києва № 910/4356/24 від 16.04.2024 описку.

Відповідач у підготовче засідання 14.05.2024 не з`явився.

14.05.2024 у підготовчому засіданні відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 28.05.2024.

Ухвалу Господарського суду міста Києва № 910/4356/24 від 14.05.2024 про виклик відповідача у підготовче засідання 28.05.2024 у відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України було направлено на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 678.

Проте, відповідач ухвалу суду від 14.05.2024 не отримав, оскільки конверт (номер відправлення 678) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідач у підготовче засідання 28.05.2024 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2024 закрито підготовче провадження у справі № 910/4356/24 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.07.2024.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 28.05.2024 було направлено на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 136.

Проте, відповідач ухвалу від 28.05.2024 не отримав, оскільки 18.06.2024 конверт (номер відправлення 136) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Київська міська прокуратура у судовому засіданні 16.07.2024 позовні вимоги підтримала повністю.

Київська міська рада у судовому засіданні 16.07.2024 позовні вимоги прокуратури підтримала повністю.

Відповідач у судове засідання 16.07.2024 не з`явився.

В судовому засіданні 16.07.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

На земельній ділянці з кадастровим номером :90:291:0004 по вул. Колекторній, 50 у Дарницькому районі міста Києва розташовано об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю - склад (літера А) загальною площею 97,8 кв. м, яка належить на праві власності Tовариству з обмеженою відповідальністю «Містокс» (далі - відповідач, ТОВ «Містокс»).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 373377765 від 09.04.2024 вбачається, що право власності на зазначену нежитлову будівлю зареєстровано 15.10.2019 за TOB «Містокс» на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 04.10.2019 про внесення громадянином ОСОБА_1 зазначеного об`єкту нерухомого майна до статутного капіталу товариства (знаходяться в матеріалах справи).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № HB-021 вiд 20.10.2021 земельна ділянка площею 0,3582 га з кадастровим номером :90:291:0004, розташована за адресою: м. Київ, Дарницький р-н, вул. Колекторна, 50, зареєстрована 20.10.2021; інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня.

Отже, земельна ділянка з кадастровим номером :90:291:0004 сформована та у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України є об`єктом цивільних прав.

Водночас, відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав № 373377765 від 09.04.2024 на нерухоме майно речові права ТОВ «Містокс» на земельну ділянку площею 0,3582 га з кадастровим номером :90:291:0004, розташована за адресою: м. Київ, Дарницький р-н, вул. Колекторна, 50 не зареєстровані.

Прокурор зазначив, що відповідач набувши у власність нерухоме майно, право власності або користування на земельну ділянку, на якій воно розташоване, не оформив. Договір оренди вказаної земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрований.

При цьому, Головне управління ДПС у місті Києві листом № 728/5/26-15-12-07-03 від 12.01.2024 повідомило Київську міську прокуратуру про відсутність інформації щодо подання податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), проведених перевірок щодо ТОВ «Містокс» станом на 05.01.2024.

Отже, звертаючись із даним позовом до суду, прокурор вказав, що відповідач, як власник нерухомого майна на земельній ділянці площею 0,3582 га з кадастровим номером :90:291:0004 на вул. Колекторній, 50 у Дарницькому районі м. Києва, використовує вказану земельну ділянку безоплатно та без достатньої правової підстави, що є підставою для стягнення з ТОВ «Містокс» безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, що за період з 20.10.2021 по 31.03.2024 становить 978.013,61 грн.

Київська міська рада у своїх поясненнях підтримала позовні вимоги прокурора та зазначила, що відповідач, як власник нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,3582 га з кадастровим номером :90:291:0004 на вул. Колекторній, 50 у Дарницькому районі м. Києва та фактичний користувач цієї земельної ділянки, з 20.10.2021 (дата формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав) без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки (Київської міської ради) зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України. Київська міська рада погодилась із розрахунком, наданим прокурором, та зазначила що з відповідача необхідно стягнути 978.013,61 грн безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру».

За положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Аналіз положень ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17.

Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі № 906/240/18, від 01.11.2018 у справі № 910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18, у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020.

Так, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувань порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону.

Прокурор зазначив, що у спірних правовідносин саме Київська міська рада є уповноваженим органом на здійснення відповідних повноважень із розпорядження землями комунальної власності у межах міста Києва. Водночас, прокурор вказує, що Київською міською радою, як органом місцевого самоврядування, захист інтересів держави щодо стягнення з ТОВ «Містокс» коштів за користування земельною ділянкою не здійснюється, при цьому, відповідні порушення вказаний орган усвідомлює.

Відповідно до ст. ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обов`язком органу місцевого самоврядування є здійснення в інтересах територіальної громади та від її імені права суб`єкта комунальної власності (у тому числі правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктом права комунальної власності).

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про охорону земель» до повноважень Київської міської ради у галузі охорони земель належить, зокрема, організація і здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, економічне стимулювання раціонального використання та охорони земель відповідно до закону.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування, матеріальною основою якого є, у тому числі, земля, правомочності власника щодо якої від імені та виключно в інтересах територіальної громади виконує відповідна рада. Отже порушення прав територіальної громади, яка є невід`ємною частиною держави, беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів.

У випадку, що розглядається, інтерес держави полягає у необхідності забезпечення прав та інтересів територіальної громади, як власника землі, що є основним національним багатством та перебуває під особливою охороною держави, забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Використання відповідачем земельної ділянки для розміщення та експлуатації нерухомого майна без оформлення правовстановлюючих документів на землю та без сплати до місцевого бюджету обов`язкових орендних платежів (плати за землю) порушує інтереси територіальної громади в особі Київської міської ради, яка в даному випадку незаконно позбавлена можливості ефективно та виключно в інтересах територіальної громади регулювати земельні відносини з метою створення умов для поліпшення соціальної інфраструктури міста.

Крім того спірні правовідносини фактично пов`язані зі сферою формування та виконання місцевого бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити кошти від використання земельної ділянки, що безпосередньо стосується прав та економічних інтересів територіальної громади міста Києва. Так, доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Наповненість та збільшення бюджету, у тому числі місцевого, як складової частини державних фінансових ресурсів, є запорукою стабільної економіки держави.

Київрада, як уповноважений власник земель територіально громади, повинна та могла бути обізнаною про безоплатне використання ТОВ «Містокс» земельної ділянки площею 0,3582 га з кадастровим номером :90:291:0004 на вул. вул. Колекторній, 50 у Дарницькому районі м. Києва, оскільки відповідач звертався до Київської міської ради з клопотанням щодо надання йому дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, право власності на яке належить ТОВ «Містокс», яке зареєстровано Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 536101238 від 28.05.2020.

Поряд з цим із матеріалів справи вбачається, що Київська міська прокуратура зверталась до Київської міської ради з листами від 02.01.2024 № 15/1-2ВИХ-24, від 16.02.2024 № 15/1-113-ВИХ-24, в яких повідомляла позивача про порушення вимог земельного законодавства при використанні відповідачем земельної ділянки комунальної форми власності та просила повідомити чи вживались Київською міською радою заходи щодо порушених інтересів держави. Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом № 05708-674 від 17.01.2024 повідомив, що Київською міською радою не вживались заходи цивільно-правового характеру щодо порушеного у листі прокуратури питання.

Отже, Київська міська рада, усвідомлюючи наявність порушення земельного законодавства, що полягає у безоплатному користуванні земельною ділянкою комунальної форми власності суб`єктом господарювання без правовстановлюючих документів на неї, після отримання повідомлення прокуратури протягом розумного строку не вжила заходів щодо стягнення з ТОВ «Містокс» недоотриманої орендної плати до місцевого бюджету. Тому 28.03.2024, на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Київська міська прокуратура повідомила Київську міську раду листом № 15/1-213ВИХ-24 про намір звернутися до суду з даним позовом в інтересах держави.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Заступник керівника Київської міської прокуратури, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради належним чином обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, вказав, у чому полягає порушення інтересів держави, та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Щодо встановлених судом фактичних обставин справи.

Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача.

За змістом ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 Земельного кодексу України).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що на земельній ділянці площею 0,3582 га з кадастровим номером :90:291:0004 на вул. вул. Колекторній, 50 у Дарницькому районі м. Києва розташований об`єкт нерухомого майна, на який за відповідачем 15.10.2019 зареєстровано право власності.

Водночас матеріали справи не містять доказів належного оформлення ТОВ «Містокс» права користування земельною ділянкою площею 0,3582 га з кадастровим номером :90:291:0004 на вул. Колекторній, 50 у Дарницькому районі м. Києва шляхом укладення відповідного договору оренди з Київською міською радою та державної реєстрації такого права, що свідчить про те, що відповідач фактично користується вказаною земельною ділянкою без відповідних правових підстав.

Поряд з цим, відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Слід зазначити, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.

Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18 неодноразово зазначав, що при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої плати підлягають встановленню обставини, зокрема, чи є земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Згідно зі ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Враховуючи, що в даному випадку земельна ділянка площею 0,3582 га за кадастровим номером :90:291:0004 на вул. вул. Колекторній, 50 у Дарницькому районі м. Києва, як об`єкт цивільних прав, сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі 20.10.2021, то стягненню з ТОВ «Містокс», підлягають кошти саме у вигляді недоотриманої орендної плати, починаючи з 20.10.2021.

Відповідно до ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною. Згідно зі ст. 284 Податкового кодексу України органи самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 зазначила, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Положеннями п. 288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для земельних ділянок, нормативно грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок № НВ-023 від 28.12.2023 вартість земельної ділянки з кадастровим номером :90:291:0004 становить 12.218.683,42 грн.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок № НВ-024 від 09.02.2024 вартість земельної ділянки з кадастровим номером :90:291:0004 становить 12.841.836,28 грн.

Відповідно до розрахунку проведеного прокурором, розмір безпідставно збережених коштів за фактичне користування ТОВ «Містокс» земельної ділянки площею 0,3582 га з кадастровим номером :90:291:0004 на вул. Колекторній, 50 у Дарницькому районі м. Києва за період з 20.10.2021 по 31.03.2024 становить 978.013,61 грн.

Розрахунок плати за користування ТОВ «Містокс» земельної ділянки площею 0,3582 га з кадастровим номером :90:291:0004 на вул. Колекторній, 50 у Дарницькому районі м. Києва за період з 20.10.2021 по 31.03.2024 здійснено відповідно до:

витягу № НВ-023 від 28.12.2023 у разі якщо в період 01.01.2023-31.12.2023 код виду цивільного призначення земельної ділянки був визначений 03.10 (для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній,які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку) та розрахунковий період не здійснювався;

витягу № НВ-024 від 09.02.2024 у разі якщо в період 01.01.2024-31.03.2024 код виду цивільного призначення земельної ділянки був визначений 03.10 (для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній,які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку) та розрахунковий період не здійснювався,

При цьому розрахунок орендної ставки за користування ТОВ «Містокс» земельною ділянкою прокурор здійснив в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно з додатками 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2021 рік» № 24/24 від 24.12.2020; рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» № 3704/3745 від 09.12.2021; рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2023 рік» № 5828/5869 від 08.12.2022; рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2024 рік» № 7531/7572 від 14.12.2023.

Суд, перевіривши наданий прокурором розрахунок орендної плати за період з 20.10.2021 по 31.03.2024, вважає правомірним нарахування відповідачу плати за користування земельною ділянкою в сумі 978.013,61 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Таким чином предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Отже, за змістом приписів глави 83 Цивільного кодексу України для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що ТОВ «Містокс», як фактичний користувач земельної ділянки у період з 20.10.2021 по 31.03.2024, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, а тому відповідач зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 24.06.2020 у справі 922/2414/19, від 17.03.2020 у справі № 917/353/19.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається прокуратура в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь прокуратури.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Містокс» (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36-Е, кв. 233Б, ) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 0,3582 га з кадастровим номером :90:291:0004 на вул. Колекторній, 50 у Дарницькому районі міста Києва в сумі 978.013 (дев`ятсот сімдесят вісім тисяч тринадцять) грн 61 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Містокс» (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36-Е, кв. 233Б, ) на користь Київської міської прокуратури (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, ) 14.670 (чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят) грн 20 коп витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 31.07.2024.

Суддя В.В.Сівакова