ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2024 р. Справа №921/66/24

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

Скрипчук О.С.

секретаря судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Збаразького міського комунального підприємства "ЗБАРАЖ" б/н від 27.05.2024 (вх. № ЗАГС 01-05/1517/24 від 28.05.2024)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.05.2024 (суддя Охотницька Н.В.), повний текст складено 08.05.2024

у справі № 921/66/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (надалі ТзОВ «Львівгаз збут»), м. Львів,

до відповідача Збаразького міського комунального підприємства "ЗБАРАЖ" (надалі Збаразьке МКП "ЗБАРАЖ"), м. Збараж, Тернопільська область,

про стягнення 330 880,36 грн

за участю представників:

від позивача: Шевчик О.І.;

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

07.08.2024 ТзОВ «Львівгаз збут» звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Збаразького міського комунального підприємства "ЗБАРАЖ" про стягнення 330 880,36 грн., з яких: 256 059,43 грн. вартості спожитої електричної енергії, 60 679,87 грн. інфляційних втрат та 14 141,06 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно, за відсутності укладеного договору на постачання електричної енергії з позивачем, у період з 01.02.2022 по 15.03.2022 здійснив споживання електричної енергії в обсязі 52 021 кВт*год, що підтверджується даними ВАТ «Тернопільобленерго», в зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду на підставі ст. 1212 ЦК України про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів з урахуванням інфляційного збільшення та нарахованих 3% річних.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07.05.2024 у справі № 921/66/24 (суддя Н.В. Охотницька) позов задоволено. Стягнуто з Збаразького міського комунального підприємства "ЗБАРАЖ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз Збут": 256 059,43 грн. вартості спожитої електричної енергії, 14 141,06 грн. 3% річних, 60 679,87 грн. інфляційних втрат, 4 963,21 грн. судового збору.

При прийнятті рішення суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт споживання відповідачем електричної енергії у період з 01 лютого по 15 березня 2022 року за відсутності відповідного укладеного на постачання договору, тобто безпідставного споживання, яке тягне передбачені статтями 1212, 1213 Цивільного кодексу України наслідки. Будь-яких доказів повернення позивачу вартості безпідставно набутого майна на загальну суму 256 059,43 грн. матеріали справи не містять, відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Водночас, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що останні розраховано арифметично вірно, обґрунтовано у відповідності до приписів чинного законодавства, а відтак дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 14 141,06 грн. 3% річних та 60 679,87 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Збаразьке МКП «ЗБАРАЖ» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнятим внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема, апелянт зазначає, що суд не звернув уваги на те, що відповідач, з метою підписання договору 01 лютого 2022 року на електронну адресу потенційного контрагента відправив заяву-приєднання для ознайомлення та погодження, без будь-якого посилання на договір, адже відповідно до тендерної документації та проекту договору, що був уміщеній в ній, заява-приєднання є невід`ємною частиною договору та само по собі не може бути підставою для виникнення договірних відносин. Отже, договір укладено не було, тому станом на 01.02.2022 підприємство відповідача, враховуючи той факт, що ним не обрано жодного постачальника і знаючи, що до 31.01.2022 постачання електричної енергії здійснює постачальник "останньої надії", вважав, що постачання здійснює саме ДПЗД "Укрінтеренерго". Також скаржник зазначає, що позивачем не подано жодного листа-претензії, а отже не вжито заходів досудового врегулювання спору у даній справі. Щодо ухвалення рішення в частині стягнення штрафних санкцій, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що згідно ч 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а враховуючи те, що жодних господарських зобов`язань між Збаразьким МКП "Збараж" та позивачем не було, то і відповідно жодних порушень у сфері господарювання апелянт не здійснював.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою. Зокрема, вважає безпідставними твердження скаржника, що ним не обрано жодного постачальника, відповідач чітко розумів що постачання електричної енергії здійснює постачальник "останньої надії" саме ДПЗД "Укрінтеренрего" лише до 31.01.2022. Наголошує, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема, щодо здійснення постачання електричної енергії в період з 01.02.2022 по 15.03.2022 постачальником "останньої надії" (договору, актів приймання-передачі електричної енергії, тощо); здійснення оплати за спожиту електричну енергію в період з 01 лютого по 15 березня 2022 постачальнику "останньої надії" (платіжні інструкції, банківські виписки, тощо); спростування даних Оператора системи розподілу (ВАТ "Тернопільобленерго") в частині обсягів спожитої електричної енергії та віднесення таких обсягів до постачальника ТзОВ "Львівгаз Збут". Наголошує, що у випадку відсутності укладеного договору постачання електричної енергії відповідач не мав підстав здійснювати споживання електричної енергії та зобов`язаний був самостійно обмежити (припинити) власне електроспоживання на виконання підпункту 1 пункту 5.5.5 глави 5.5 розділу V Правил роздрібного ринку електричної енергії. Проте, відповідач продовжив споживання електричної енергії з ресурсу ТзОВ "Львівгаз Збут". Факт поставки електричної енергії в період з 01 лютого 2022 по 15 березня 2022 підтверджується Оператором системи розподілу - ВАТ "Тернопільобленерго". Просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.05.2024 у справі № 921/66/24 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач не делегував уповноваженого представника в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, складеною відповідальним працівником Західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що явка сторін у справі не визнавалася судом обов`язковою, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, справу може бути розглянуто при відсутності уповноваженого представника Збаразького МКП «ЗБАРАЖ».

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідь на адвокатський запит представника ТзОВ "Львівгаз Збут" від 08.01.2024 за вих. №6, Відкритим акціонерним товариством "Тернопільобленерго" надіслано звіт про фактичні дані комерційного обліку споживача - Збаразьке міське комунальне підприємство "Збараж" за період з 01 лютого 2022 року по 15 березня 2022 року по постачальнику ТзОВ "Львівгаз Збут", згідно якого фактичний обсяг спожитої Підприємством електричної енергії становить 52 021 кВт*год, в тому числі за лютий 2022 року 31208 кВт*год та за березень 2022 року 20813 кВт*год.

Листом від 18.01.2024 № 192/40 ВАТ "Тернопільобленерго" підтвердило, що в період з 01 лютого 2022 року по 15 березня 2022 року постачальником вищевказаного споживача було ТзОВ "Львівгаз Збут".

Як зазначає позивач, про вказану обставину Товариству стало відомо саме із листа ВАТ "Тернопільобленерго" №192/40 від 18.01.2024, яке також виконує функції постачальника послуг комерційного обліку (в силу постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018) та адміністратора комерційного обліку (в силу п. 10 Постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018).

Водночас, для споживання електричної енергії у період з 01.02.2022 по 15.03.2022 з ресурсу ТзОВ «Львівгаз Збут» через систему розподілу електричної енергії, Оператором якої є ВАТ «Тернопільобленерго», відповідач повинен був мати укладений договір на постачання електричної енергії у вказаному періоді.

Проте, оскільки між позивачем та відповідачем не було жодних договірних відносин щодо постачання електричної енергії у вказаному періоді, відповідач не мав підстав здійснювати споживання електричної енергії та зобов`язаний був самостійно обмежити (припинити) власне електроспоживання на виконання підпункту 1 пункту 5.5.5 глави 5.5 розділу V Правил.

Згідно з довідкою Львівської торгово-промислової палати №19-09/6 від 04.01.2024, наданої на запит ТзВ "Львівгаз збут", середньозважена ціна електричної енергії на ринку України за грудень 2023 року за результатами даних офіційного сайту ДП "ОПЕРАТОР РИНКУ" складає 4 101,86 грн. без ПДВ МВт*год.

Наведені обставини слугували підставою звернення позивача із цим позовом до суду про стягнення з відповідача 256 059,43 грн. вартості безпідставно набутого майна, у період з 01.02.2022 по 15.03.2022, відповідно до ст. ст.1212, 1213 ЦК України, з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом частини 3 названої статті Кодексу положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Положення статті 1212 ЦК України визначають загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим "безпідставним збагаченням", тобто з набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Норми вказаної статті мають застосовуються для вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану, оскільки зобов`язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки у разі, якщо така правова підстава в подальшому відпала, зокрема, визнана недійсною в установленому порядку, або була відсутня взагалі (наведену правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 06.02.2020 справа № 910/13271/18).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого без правової підстави, передбаченої законом, іншими правовими актами чи правочином.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Верховний Суд у постанові від 17.04.2024 (справа № 127/12240/22) висловив таку правову позицію щодо застосування ст 1212 ЦК України..

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Таким чином, недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.

Статтею 1213 ЦК України унормовано, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як зазначалось вище, листом 18.01.2024 № 192/40 ВАТ "Тернопільобленерго" підтверджено факт поставки Збаразькому міському комунальному підприємству "Збараж", як споживачу за період з 01 лютого по 15 березня 2022 року електричної енергії.

Фактичний обсяг спожитої електричної енергії з ресурсу ТзОВ "Львівгаз Збут" становить 52 021 кВт*год, в тому числі за лютий 2022 року 31208 кВт*год та за березень 2022 року 20813 кВт*год., про що свідчить звіт, наданий ВАТ «Тернопільобленерго», про фактичні дані комерційного обліку споживача - Збаразьке міське комунальне підприємство "Збараж".

При цьому, таке споживання відбувалося за відсутності укладеного з позивачем договору постачання електричної енергії, що вказує на відсутність правової підстави для цього.

Водночас, жодних належних та допустимих документальних доказів на підтвердження існування між сторонами певних договірних відносин матеріали справи не містять.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що спожита відповідачем електрична енергія в загальному обсязі 52 021 кВт*год за період з 01 лютого по 15 березня 2022 року за відсутності між сторонами договірних господарських правовідносин у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України вважається таким майном, що безпідставно набуте відповідачем.

Щодо тверджень скаржника про ненадіслання позивачем претензії, а отже не вжиття заходів досудового врегулювання даного спору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як слушно зауважив суд першої інстанції, норма вказаної статті регулює відносини, коли у боржника існує обов`язок, але строк його виконання не встановлений, тоді такий обов`язок боржник має виконати у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором йому вимоги. Ця норма зазвичай застосовується у договірних відносинах, коли сторони в договорі встановлюють певний обов`язок, але не визначають строк його виконання. У такому випадку кредитор, направляючи вимогу боржнику, повідомляє про готовність прийняти виконання від боржника.

Проте у статті 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна. Норма частини 2 статті 530 ЦК України до недоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого майна згідно зі статтею 1212 ЦК України не застосовується (відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22).

Таким чином, оскільки відповідачем спожиту електричну енергію не може бути повернуто, позивач заявив вимогу відповідно до ст.1213 ЦК України про відшкодування йому вартості електричної енергії, спожитої Збаразьким міським комунальним підприємством "Збараж", у період з 01.02.2022 по 15.03.2022.

Згідно наявної в матеріалах справи цінової довідки №19-09/6 від 04.01.2024, наданої Львівською торгово-промисловою палатою на запит ТзОВ "Львівгаз Збут", середньозважена ціна електричної енергії на ринку України за грудень 2023 року за результатами даних офіційного сайту ДП "ОПЕРАТОР РИНКУ" складає 4 101,86 грн. без ПДВ МВт*год.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на виконання вимог ст. 180 Податкового кодексу України, ТзОВ "Львівгаз Збут" зареєстровано платником податку на додану вартість, що підтверджується Витягом з реєстру платників податку на додану вартість №188 (а.с. 41). Відповідно Товариство, яке зареєстроване як платник ПДВ, здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії з врахуванням ПДВ.

Згідно поданого позивачем розрахунку при визначенні вартості безпідставно спожитої відповідачем електричної енергії, Товариством визначено вартість електричної енергії в сумі 256 059,43 грн. з урахуванням ПДВ.

Водночас, відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства не спростовано належними та допустимими доказами обставини щодо відсутності правових підстав для споживання електричної енергії у період з 01.02.2022 по 15.03.2022.

Обгрунтовуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, скаржник стверджує, що ним не обрано жодного постачальника і знаючи, що до 31.01.2022 постачання електричної енергії здійснює постачальник "останньої надії", вважав, що постачання здійснює саме ДПЗД "Укрінтеренрего".

Колегія суддів критично оцінює такі твердження скаржника, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3.4.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, Постачальник "останньої надії" повідомляє споживача про умови постачання, ціну на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника шляхом оприлюднення зазначеної у цьому пункті інформації на своєму офіційному вебсайті.

Згідно п. 3.4.3 Правил, споживачі постачальника «останньої надії» оплачують послуги з передачі та розподілу електричної енергії оператору системи передачі та оператору системи розподілу згідно з умовами укладених договорів про надання відповідних послуг.

Разом з тим, матеріали даної справи не містять жодних доказів щодо здійснення постачання електричної енергії відповідачу в період з 01.02.2022 по 15.03.2022 постачальником "останньої надії" (договору, актів приймання-передачі електричної енергії, тощо); здійснення оплати Збаразьким МКП «ЗБАРАЖ» за спожиту електричну енергію в період з 01 лютого 2022 по 15 березня 2022 постачальнику "останньої надії" (платіжні інструкції, банківські виписки, тощо); спростування даних Оператора системи розподілу (ВАТ "Тернопільобленерго") в частині обсягів спожитої електричної енергії та віднесення таких обсягів до постачальника ТзОВ "Львівгаз Збут".

Відтак, твердження скаржника про те, що постачальником/власником електричної енергії в період з 01 лютого по 15 березня 2022 має бути постачальник "останньої надії", відповідачу не було відомо про подальше постачання електричної енергії позивачем та очікування на переведення до постачальника "останньої надії" жодним чином не спростовує факту безпідставного набуття електричної енергії з ресурсу ТзОВ "Львівгаз Збут", що підтверджується даними Оператора системи розподілу (ВАТ "Тернопільобленерго ").

Пунктом 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються за даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5.5 глави 5.5 розділу V Правил роздрібного ринку електричної енергії, споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами (підпункт 1.2.15. Правил).

Отже, як вірно зауважив суд першої інстанції, для споживання електричної енергії у період з 01 лютого по 15 березня 2022 року з ресурсу ТзОВ "Львівгаз Збут" через систему розподілу електричної енергії, Оператором якої є ВАТ "Тернопільобленерго", відповідач повинен був мати укладений договір на постачання електричної енергії із позивачем.

Проте, оскільки між позивачем та відповідачем не було жодних договірних відносин щодо постачання електричної енергії у вказаному періоді, відповідач не мав підстав здійснювати споживання електричної енергії та зобов`язаний був самостійно обмежити (припинити) власне електроспоживання на виконання підпункту 1 пункту 5.5.5 глави 5.5 розділу V Правил.

Разом з тим, відповідач продовжив споживання електричної енергії з ресурсу ТзОВ "Львівгаз Збут". Факт поставки електричної енергії в період з 01 лютого 2022 по 15 березня 2022 підтверджується Оператором системи розподілу - ВАТ "Тернопільобленерго".

Враховуючи навкдене, колегія суддів констатує наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача вартості спожитої електричної енергії в розмірі 256 059,43 грн.

Крім того, згідно поданого розрахунку позивач просив стягнути з відповідача 13 469,43 грн. - 3% річних та 60 679,87 грн. інфляційних втрат (за період з 01.04.2022 до 01.02.2024).

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Як зазначалось вище, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала.

Місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, встановив, що такі розраховано арифметично вірно, обґрунтовано у відповідності до приписів чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку, вважає його арифметично вірним, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 14 141,06 грн. - 3% річних та 60 679,87 грн. інфляційних втрат підставно задоволено судом першої інстанції.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.05.2024 року у справі №921/66/24.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Відповідно до ч.ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Збаразького міського комунального підприємства "ЗБАРАЖ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.05.2024 у справі № 921/66/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст.287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді О.І. Матущак

О.С. Скрипчук