ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2024 р. Справа№ 914/2805/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Кропивної Л.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Б.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 20.06.2024:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Релігійної організації "Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022

у справі №914/2805/21 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом ОСОБА_1

до 1) Релігійної організації "Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова"

2) Львівської обласної державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2:

Департамент з питань культури, національностей та релігій Львівської обласної державної адміністрації

про визнання протиправними (недійсними) рішення загальних зборів, визнання протиправним та скасування розпорядження в частині

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Релігійної громади Львівської Єпархії Української Православної церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова (далі - відповідач-1, скаржник), Львівської обласної державної адміністрації (далі - відповідач-2) про визнання протиправними (недійсними) рішення загальних зборів, визнання протиправним та скасування розпорядження в частині.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання протиправними (недійсними) рішення загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви Святого Духа від 16.08.2020 року, визнання протиправним та скасування розпорядження Львівської обласної державної адміністрації №973/0/5-20 від 28.10.2020 у частині.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.10.2021 відкрито провадження у справі №914/2805/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 04.11.2021.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.12.2021 передано справу №914/2805/21 до Господарського суду міста Києва за територіальною підсудністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсними рішення загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви Святого Духа, оформлені протоколом №1 від 16.08.2020 загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа. Визнано недійсним статут Релігійної організації "Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова" в новій редакції, прийнятий рішенням загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви Святого Духа, яке оформлено протоколом №1 від 16.08.2020. Стягнуто з Релігійної громади Львівської Єпархії Української Православної церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Стягнуто з Львівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2270,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із зазначеним рішенням, Релігійна організація "Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова" звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за наявності чинного розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації №208 від 09.03.1998, яким було внесено зміни до статуту скаржника, вбачається що позивачем не надано належних доказів відсутності редакції статуту від 1998 року. При цьому, позивач будучи настоятелем церкви повинен був мати хоча б копію чинної редакції статуту відповідної релігійної громади.

Також скаржник зазначає, що наданий позивачем список членів релігійної громади не відповідає критеріям достовірності, належності та допустимості доказів.

Водночас скаржник зазначає, що фактично релігійною громадою не приймалося рішення про зміну підлеглості релігійної громади, а відтак положення ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про свободу совісті та релігійні організації» не застосовуються вданому випадку.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та письмові пояснення учасників апеляційного провадження

16.01.2023 через відділ документального забезпечення від Львівської обласної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого Рада просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

24.01.2023 через відділ документального забезпечення від Департаменту з питань культури, національностей та релігій Львівської обласної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого Рада просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу від 21.02.2023 позивач з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін посилаючись на те, що в апеляційній скарзі скаржник не спростував жодної обставини, які зазначені в рішення суду першої інстанції.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу від 20.03.2023 ОСОБА_2 з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін посилаючись на те, що в апеляційній скарзі скаржник не спростував жодної обставини, які зазначені в рішення суду першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №914/2805/21.

26.12.2022 з Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 914/2805/21.

Суддя доповідач у справі Попікова О.В. з 26.12.2022 по 06.01.2023 перебувала у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарсьокго суду від 09.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Релігійної організації "Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у справі №914/2805/21 та призначено розгляд справи на 01.02.2023 о 10:40 хв.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу сдоовї справи між суддями від 19.01.2023, у зв`язку з обранням головуючого судді(судді-доповідача) Попікової О.В. членом Вищої ради правосуддя, справу № 914/2805/21 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2023 Розгляд справи № 914/2805/21 за апеляційною скаргою Релігійної організації "Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 (повний текст складено 09.11.2022) призначено на 23.02.2023.

У подальшому розгляд справи неодноразово відкладався, у зв`язку із неодноразовими змінами складу колегії суду, неявкою та клопотаннями про відкладення розгляду справи учасників апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 перепризначено розгляд справи №914/2805/21 за апеляційною скаргою Релігійної організації "Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 на 20.06.2024

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

Представники позивача, відповідачів та третьої особи-2 з`явилися в судове засідання 20.06.2024 та надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Третя особа-1 у судове засідання 20.06.2024 не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням сторін продовжувався строк розгляду апеляційних скарг у відповідності до ст. 6 Конвенції, ст. 2 ГПК України.

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин: враховуючи неявку та клопотання про відкладення учасників апеляційного провадження, враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» та інші чинники.

Щодо клопотання скаржника, викладеного в апеляційній скарзі, про долучення до матеріалів справи нових доказів колегія суддів дійшла таких висновків.

Колегія суддів вказує на те, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 4 та 5 ст. 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, ст. 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень ст. ст. 80 та 269 ГПК України свідчить, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №916/3130/17).

Частиною 8 ст. 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц).

У обґрунтування неможливості подання доказу до суду першої інстанції заявник зазначає, що 21.09.2022 між Релігійною організацією «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» та Адвокатським об?єднанням «Унілекс» було укладено договір про надання правової допомоги. При цьому, необхідність залучення АО «Унілекс» зумовлено його перебуванням у м. Києві (місце розгляду справи), а також тим, що релігійна організація в сили необізнаності у процесуальному законодавстві, а також об?єктивними причинами не приймала участі у даній справі. Так, зокрема, з 24 лютого 2022 року вся територія України перебуває під постійними ракетними обстрілами. Повітряні тривоги лунають щодня і це впливає як на роботу, оскільки працівники змушені залишати роботу і йти в безпечні місця, так і на психологічний стан людей, зокрема й членів релігійної організації та її керівників, оскільки страх та невизначеність впливає на психоемоційний стан. Вказане в свою чергу досить негативно відображається на комунікації, оскільки в силу перебування в стресі члени релігійної громади не завжди своєчасно повідомляють про отримання будь-якої кореспонденції, а також вказане негативно відображається й на можливості аналізувати отримані документи.

Дослідивши обставини, що викладені у клопотанні, колегія суддів зазначає, що скаржник, у розумінні ст. 269 ГПК України, не довів винятковості випадку, а також не надав доказів неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у зв`язку із чим колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні відповідного клопотання.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 17.03.1992 проведено державну реєстрацію Релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи №207281.

17.03.1992 рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради зареєстровано статут парафії УАПЦ Святого Духа міста Львова, вул. Суботівська.

Указом митрополита Львівського і Яворівського Львівсько - Яворівської єпархії Київського патріархату Української Православної церкви б/н від 20.11.1997 ОСОБА_1 призначено настоятелем церкви Святого Духа парафії м. Львів, вул. Суботівська.

Указом №035 від 04.03.2003 предстоятель Української Автокефальної Православної церкви митрополит ОСОБА_16 підпорядкував парафію Святого Духа м. Львів, вул. Суботівська, 16 і настоятеля митрополита прот. ОСОБА_1 під свою пряму юрисдикцію і захист.

16.08.2020 проведено загальні парафіяльні збори релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа, оформлені протоколом №1, на яких вирішено:

1. обрати головою загальних парафіяльних зборів декана Львівського деканату митрофорного протоієрея ОСОБА_15 і секретарем зборів - ОСОБА_3 .

2. змінити найменування релігійної громади з: Релігійна організація «Релігійна громада Української Автокефальної Православної Церкви Святого Духа» на: Релігійна організація «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Перкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова».

3. місцезнаходження релігійної громади: 79052, Україна, Львівська область, місто Львів, вулиця Суботівська, будинок 15.

4. Статут релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» прийняти.

5. обрати уповноваженим від релігійної громади ОСОБА_3 для подачі установчих документів для реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства.

6. обрати керівником релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» ОСОБА_3.

6.1. обрати головою парафіяльної ради релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» ОСОБА_3.

6.2. обрати помічником голови парафіяльної ради релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» ОСОБА_17.

6.3. обрати скарбником релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» ОСОБА_18.

6.4. обрати членів парафіяльної ради релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» у такому складі:

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 .

6.5. обрати ревізійну комісію релігійної громади у складі:

голова ревізійної комісії - ОСОБА_13,

член ревізійної комісії - ОСОБА_14,

член ревізійної комісії - ОСОБА_11 .

6.6. обрати свічнинею храму ОСОБА_11 .

Указом митрополита Львівського УПЦ (ПЦУ) №250 від 18.08.2020 ОСОБА_3 призначено керівником релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова».

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації №973/0/5-20 від 28.10.2020 зареєстровано зміни до статутів релігійних громад, виклавши у новій редакції статут Релігійної організації «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» (статут зареєстровано рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 17.03.1992 №141, зміни до статуту - розпорядженнями голови Львівської обласної державної адміністрації від 27.09.1995 №754 та від 09.03.1998 №208) (п.1.6).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що загальні збори були проведені за відсутності настоятеля церкви та за відсутності всіх членів релігійної громади, яка налічує 296 осіб, проте згідно з протоколом на зборах були присутні 56 осіб. Про проведення вказаних зборів не було повідомлено членів громади. Протокол містить розбіжності в частині даних зазначених в ньому і фактичних даних, оскільки не зазначена інформація про тих членів, які голосували проти та утримались від голосування, зокрема, Позивач. Крім того, на зборах була уточнена адреса місцезнаходження релігійної громади, але власником нежилої будівлі є Позивач, що порушує його права власності на вказане майно. При проведенні державної реєстрації статуту державним реєстратором не перевірені документи на наявність підстав для зупинення розгляду документів чи для відмови у державній реєстрації. За таких підстав, Позивач з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 18.07.2022, яка прийнята Судом до розгляду, просить Суд визнати протиправними (недійсними) рішення загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви Святого Духа від 16.08.2020, яке оформлене протоколом №1 від 16.08.2020 загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа; визнати протиправним та скасувати в частині п.1.6. Розпорядження Львівської обласної державної адміністрації №973/0/5-20 від 28.10.2020; визнати недійсним статут Релігійної організації «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної церкви (Православної церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» в новій редакції, прийнятий рішенням загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви Святого Духа, яке оформлено протоколом № 1 від 16.08.2020.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач-2 зазначає, що Львівська єпархія УПЦ (ПЦУ) є спадкоємицею УАПЦ згідно з Томасом, який утворив Єдину Українську Православну Церкву, зміни конфесійної приналежності не проводилося і потреби у голосуванні 2/3 голосів від кількості членів ради не є необхідним. З протоколу вбачається, що кількість членів громади - 95, кількість присутніх - 56, що дозволяє визнати збори правомочними. Повідомлено, що на час проведення загальних зборів 16.08.2020 року релігійна громада керувалась статутом в редакції 1998 року. Станом на момент розгляду документів, у відповідача-2 була відсутня інформація про скасування рішень загальних парафіяльних зборів релігійної громади від 16.08.2020, а тому реєстрація статуту в новій редакції була правомірною.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Корпоративними правами, відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України, є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, у корпоративних відносинах об`єктом захисту виступають корпоративні права учасника товариства.

Стаття 55 Господарського кодексу України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Згідно із ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов`язкова. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 3 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Ніхто не може встановлювати обов`язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Згідно зі статтею 7 Закону Релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

На інші організації, утворені за релігійною ознакою, дія цього Закону не поширюється.

Положеннями частин першої - п`ятої статті 8 Закону визначено, що релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Отже, спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом) відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою і мають розглядатись у порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 по справі № 910/10011/19.

При цьому Велика Палата Верховного Суду знов звертає увагу, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними в розумінні пункту 3 частини першої статті 20 ГПК незалежно від того, чи є позивач та інші учасники справи акціонерами (учасниками) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 921/36/18, від 18.03.2020 у справі № 466/6221/16-а, від 15.04.2020 у справі № 804/14471/15, від 03.11.2020 у справі № 922/88/20.

Відповідно до положень статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до статті 97 Цивільного кодексу України, управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

При зверненні до суду першої інстанції з вказаним позовом зазначав, що при вирішенні даного спору слід керуватися статутом парафії УАПЦ Святого Духа міста Львова, вул. Суботівська, затвердженим 17.03.1992 рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради. Проте, скаржник у своій апеляційній скарзі зазначає, що на час проведення загальних зборів 16.08.2020 релігійна громада керувалась статутом в редакції 1998 року. З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, перевірено колегією суддів та не спростовано скаржником у своїй апеляційній скарзі, матеріали справи не містять належним чином завіреної копії статуту в редакції 1998 року, на яку посилався посилається скаржник у своїй апеляційній скарзі. Крім того, листом №9462/38/01-20 від 08.09.2020 Залізничний відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області повідомив, що проведеними заходами розшукати документ, а саме статут Релігійної організації «Релігійна громада Української Автокефальної церкви» не представилось можливим. Також міститься оголошення у газеті про втрату статуту релігійної організації «Релігійна громада Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа», зареєстрованого розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації від 09.03.1998 №208.

Листом №05/31-11592/0/2-21/6-23 від 04.10.2021 Львівська обласна державна адміністрація повідомила, що за інформацією релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа статут було втрачено, а тому, враховуючи те, що єдиний примірник статуту зі змінами 1998 року було втрачено, обласна державна адміністрація не може надати його копію.

За таких підстав, при розгляді даної справи підлягає застосуванню положення Статуту Релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа в редакції 1992 року. Також на копії вказаного статуту міститься запис, що його копія прирівнюється до оригіналу і повністю йому відповідає за підписом начальника управління Львівської обласної державної адміністрації від 18.05.2000, який скріплений печаткою відповідача-2.

Відповідно до п.1.1 Статуту парафія УПЦ церви Святого Духа міста Львова вул. Суботівська є релігійною організацією добровільно об`єднаних громадян Православного віровизнавання, мета якої - задоволення своїх духовних потреб. Вона є первинного складовою частиною Львівсько-Галицької Єпархії Української Автокефальної Православної Церкви.

Парафія знаходиться під канонічний управлінням правлячого Архієрея, який на прохання віруючих призначає їм настоятеля. (п.1.2 Статуту).

Згідно з п.5.1 Статуту на чолі кожної парафії стоїть Настоятель в священному сані, який на прохання віруючих призначається Єпархіальним Архієреєм на дану парафію.

Пунктом 5.4 Статуту визначено, що Настоятель завжди є головуючим на Парафіяльних Зборах.

Згідно з п.5.9 Статуту Парафіяльні Збори складаються з членів, які утворюють дану парафію: кліриків, мирян, які досягли 18-річного віку, перебувають у церковному спілкуванні та відзначаються християнською мораллю.

Відповідно до п.5.10 Статуту Парафіяльні Збори скликаються не рідше, як один раз на рік /при потребі частіше/, на яких звітує. Парафіяльна Рада про свою діяльність за поточний рік /голова Парафіяльної Ради, голова ревізійної комісії, скарбник.

Протокол засідання Парафіяльних Зборів підписує голова зборів і секретар. (п.5.13 Статуту)

Парафіяльна Рада є виконавчим органом Парафіяльних Зборів і підзвітна їм. (п.5.15 Статуту)

16.08.2020 проведено загальні парафіяльні збори релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа, оформлені протоколом №1, на яких вирішено:

1. обрати головою загальних парафіяльних зборів декана Львівського деканату митрофорного протоієрея ОСОБА_15 і секретарем зборів - ОСОБА_3 .

2. змінити найменування релігійної громади з: Релігійна організація «Релігійна громада Української Автокефальної Православної Церкви Святого Духа» на: Релігійна організація «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Перкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова».

3. місцезнаходження релігійної громади: 79052, Україна, Львівська область, місто Львів, вулиця Суботівська, будинок 15.

4. Статут релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» прийняти.

5. обрати уповноваженим від релігійної громади ОСОБА_3 для подачі установчих документів для реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства.

6. обрати керівником релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» ОСОБА_3.

6.1. обрати головою парафіяльної ради релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» ОСОБА_3.

6.2. обрати помічником голови парафіяльної ради релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» ОСОБА_17.

6.3. обрати скарбником релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» ОСОБА_18.

6.4. обрати членів парафіяльної ради релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» у такому складі:

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 .

6.5. обрати ревізійну комісію релігійної громади у складі:

голова ревізійної комісії - ОСОБА_13,

член ревізійної комісії - ОСОБА_14,

член ревізійної комісії - ОСОБА_11 .

6.6. обрати свічнинею храму ОСОБА_11.

Колегія суддів зазначає, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Однак, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму;

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства;

- відсутність протоколу загальних зборів.

Для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів) товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства.

Права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо. Неповідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів в установленому законом та статутом порядку також порушує його права, зокрема право на участь у загальних зборах товариства та, відповідно, на участь в управлінні товариством, що може бути підставою для визнання рішень загальних зборів господарського товариства недійсними.

Отже, у справах з позовною вимогою про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, заявленою з підстав неповідомлення позивача як учасника товариства про проведення зборів, на яких прийняті спірні рішення, судам при вирішенні питання щодо порушення прав учасника товариства спірним рішенням необхідно з`ясовувати дотримання порядку скликання загальних зборів, зокрема щодо належного повідомлення позивача про такі збори, яке є складовою скликання зборів, а також щодо відповідності змісту повідомлення вимогам закону та статуту товариства, оскільки своєчасне і належне повідомлення учасника товариства про скликання загальних зборів, що містить вичерпну інформацію щодо проведення зборів, є важливим для формування волі при прийнятті рішень загальними зборами, аби кожен з учасників міг належним чином підготуватися і сформувати своє бачення щодо питань, які розглядаються на зборах, та повноцінно взяти участь у їх обговоренні. Якщо учасник (або його представник) узяв участь у загальних зборах і голосував на них, то ця обставина сама собою не обов`язково свідчить про те, що учасник був належним чином повідомлений про збори і мав змогу підготуватися до розгляду питань порядку денного.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі №923/876/16.

Необхідність дослідження обставин щодо дотримання порядку скликання загальних зборів, зокрема, щодо належного повідомлення позивача про такі збори, відповідності змісту повідомлення вимогам закону та статуту товариства у подібних правовідносинах (про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства з підстав неповідомлення позивача як учасника товариства про проведення зборів) при вирішенні питання про порушення прав позивача як учасника товариства на участь у загальних зборах та на участь в управлінні товариством підтверджена сталою судовою практикою, зокрема висновками Верховного Суду, що містяться у постановах від 02.05.2018 у справі №910/807/17 та від 27.11.2018 у справі №916/58/18.

У контексті вищевикладеного колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з протоколу №1 загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа від 16.08.2020 року на них були присутні 56 осіб з 95 членів громади. Згідно зі списком реєстрації учасників загальних парафіяльних зборів від 16.08.2020, загальна кількість членів становить 56 осіб та наявний допис, що були присутні і не голосували: ОСОБА_1 й ОСОБА_12 .

Проте, як вбачається зі списку членів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа м. Львів, вул. Суботівська, 15, затвердженим протоколом зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа №2 від 24.11.2019 року, кількість її членів становила 296 осіб.

Колегія суддів констатує, що матеріали справи не містять, а скаржником у свою чергу не подано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження визнання недійсним рішення зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа, оформленим протоколом №2 від 24.11.2019, а тому при розгляді даної справи судом першої інстанції обгрунтовано прийнято до уваги, що загальна кількість членів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа становила 296 осіб, а не 95 осіб, як було зазначено у протоколі №1 загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа від 16.08.2020.

Що стосується доводів позивача про зміну канонічної належності, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Указом №035 від 04.03.2003 предстоятель Української Автокефальної Православної церкви митрополит ОСОБА_16 підпорядкував парафію Святого Духа м. Львів, вул. Суботівська, 16 і настоятеля митрополита прот. ОСОБА_1 під свою пряму юрисдикцію і захист.

Право релігійної громади на зміну канонічної належності прямо передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації". Так, держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Рішенням Помісного Об`єднавчого Собору Православної Церкви України від 15.12.2018 було утворено Православну Церкву України, затверджено її статут, обрано Предстоятеля - Митрополита Київського і всієї України Епіфанія.

Патріаршим та Синодальним томосом Православній Церкві України 06.01.2019 було надано автокефальний статус.

Перед проведенням Помісного Об`єднавчого Собору Православної Церкви України, 15.12.2018 було також проведено Помісний Собор Української Автокефальної Православної Церкви, яким прийнято рішення припинити діяльність релігійного об`єднання - Української Автокефальної Православної Церкви шляхом об`єднання та приєднання до утворюваної Православної Церкви України, припинити чинність статуту УАПЦ, припинити діяльність всіх органів церковного управління УАПЦ.

Таким чином, вся повнота Української Автокефальної Православної Церкви увійшла до складу новоствореної помісної автокефальної церкви - Православної Церкви України. Вказаний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.02.2021 по справі №921/495/19.

У зв`язку з цим, відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що на підставі рішення загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа, оформлених протоколом №1 від 16.08.2020, релігійна громада Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа змінила підлеглість у канонічних та організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання - Православної Церкви України, а також прийняла статут релігійної організації: «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» в новій редакції.

Таким чином, відповідно до ч.4 статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" при вирішенні питання про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, тобто не менше ніж 197 її членів із розрахунку (296 осіб * (2/3)).

Проте, Суд зазначає, що рішення про зміну підлеглості та прийняття статуту в новій редакції було прийнято лише 56 членами релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа, тобто за відсутності кворуму при прийнятті таких рішень.

Крім того, колегія суддів констатує, що матеріали справи не містять доказів повідомлення членів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа про проведення загальних парафіяльних зборів 16.08.2020.

Пунктом 5.4 Статуту визначено, що Настоятель завжди є головуючим на Парафіяльних Зборах.

Указом митрополита Львівського і Яворівського Львівсько - Яворівської єпархії Київського патріархату Української Православної церкви б/н від 20.11.1997 ОСОБА_1 призначено настоятелем церкви Святого Духа парафії м. Львів, вул. Суботівська.

Проте, як зазначалось колегією суддів вище, що при проведенні загальних парафіяльних зборів 16.08.2020 позивач - ОСОБА_1 не був головуючим на вказаних зборах, оскільки було обрано головою загальних парафіяльних зборів декана Львівського деканату митрофорного протоієрея ОСОБА_15 . За таких підстав, Суд зазначає, що при проведенні оспорюваних зборів було порушено порядок проведення загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа 16.08.2020.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 167 ГК України правомочність учасника (акціонера, члена) на участь в управлінні господарською організацію, зокрема, шляхом участі в загальних зборах, є однією зі складових корпоративних прав. Відтак зазначені права можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання порядку скликання і проведення загальних зборів, якщо учасник не зміг взяти участь у загальних зборах та/або належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо, тобто не зміг належним чином реалізувати своє право на участь в управлінні.

За таких підстав, суд апеляційної інстанції зазначає, що за відсутності кворуму при прийнятті рішень на загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа, оформлених протоколом №1 від 16.08.2020, за відсутності доказів повідомлення членів релігійної громади про проведення таких зборів та за наявності порушень в частині порядку проведення оскаржуваних зборів, такі загальні збори не були повноважними та були проведені з порушення вимог закону та Статуту Релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа в редакції 1992 року, що є безумною підставою для визнання недійсними рішень загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа, оформлених протоколом №1 від 16.08.2020, у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 по справі №906/1336/19 зазначено, що позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів може бути спрямована на настання різних правових наслідків залежно від підстав, з яких таке рішення оспорюється.

Зокрема, учасник товариства може звернутися з такою позовною вимогою, посилаючись на порушення порядку скликання загальних зборів чи порядку ухвалення рішення загальних зборів, наприклад на неповідомлення чи невчасне повідомлення позивача про їх проведення, на прийняття загальними зборами рішення з питання, не передбаченого порядком денним, тощо. У подібних випадках може бути порушене корпоративне право учасника брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому законом та статутом товариства (частина перша статті 10 Закону України «Про господарські товариства», пункт 1 частини першої статті 5 Закону № 2275-VІІІ). Внаслідок такого порушення воля або волевиявлення товариства в особі його вищого органу могли бути спотворені через спотворення волі або волевиявлення учасника - особи, яка входить до складу такого органу, адже учасники, діючи разом як вищий орган товариства, формують волю і волевиявлення товариства. У цьому разі позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства спрямована на позбавлення спірного рішення загальних зборів юридичної сили (його анулювання зі зворотною силою в часі) внаслідок набрання законної сили судовим рішенням про задоволення такої позовної вимоги.

Натомість рішення загальних зборів учасників товариства, яке за своїм змістом не відповідає закону, не створює правових наслідків, оскільки застосування імперативної норми закону не може залежати від волі приватних осіб. Такі ж наслідки настають, якщо рішення загальних зборів учасників товариства за своїм змістом не відповідає правомірним нормам статуту, оскільки останній є локальним нормативним актом юридичної особи (підпункт 4.22 пункту 4 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.12.2020 у справі № 910/10463/19). Не може створювати правових наслідків і рішення загальних зборів учасників товариства, які насправді не було проведено, хоча на підтвердження такого рішення складений протокол (помилковий, підроблений тощо). У подібних випадках позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства спрямована не на позбавлення спірного рішення загальних зборів юридичної сили, яке не створює правових наслідків незалежно від прийняття судом відповідного рішення, а на захист інтересу щодо правової визначеності. Судове рішення про задоволення відповідного позову не приводить до анулювання рішення загальних зборів учасників товариства, але знімає сумніви з цього приводу.

За таких умов, позовна вимога спрямована на позбавлення спірного рішення загальних зборів юридичної сили. Наведені обставини щодо порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів, а також прийняття рішень загальними зборами, наявність кворуму на яких не доведено належними та допустимими доказами, свідчать про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у частині визнання недійсними рішень загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви Святого Духа від 16.08.2020, оформлених протоколом №1 від 16.08.2020 загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа.

Що стосується вимог у частині визнання протиправним та скасування в частині п.1.6. Розпорядження Львівської обласної державної адміністрації №973/0/5-20 від 28.10.2020; визнання недійсним статуту Релігійної організації «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної церкви (Православної церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» в новій редакції, прийнятий рішенням загальних парафіяльних зборів релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви Святого Духа, яке оформлено протоколом № 1 від 16.08.2020, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації №973/0/5-20 від 28.10.2020 зареєстровано зміни до статутів релігійних громад, виклавши у новій редакції статут Релігійної організації «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» (статут зареєстровано рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 17.03.1992 №141, зміни до статуту - розпорядженнями голови Львівської обласної державної адміністрації від 27.09.1995 №754 та від 09.03.1998 №208) (п.1.6).

Відповідно до частини 1, 2, 5 ст. 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з`їздах, конференціях.

Статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству.

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" для реєстрації статуту (положення) релігійної громади у новій редакції до органу реєстрації статуту подаються:

1) заява за підписом керівника або уповноваженого представника релігійної громади;

2) статут (положення) релігійної громади у новій редакції.

До статуту (положення) релігійної громади у новій редакції додатково подаються:

1) належним чином засвідчена копія протоколу (або витяг з протоколу) загальних зборів релігійної громади про внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної громади, ухвалених відповідно до порядку, визначеного у чинному на момент внесення змін статуті (положенні) релігійної громади, із зазначенням списку учасників цих загальних зборів;

2) оригінал чи належним чином засвідчена копія чинної на дату подання документів редакції статуту (положення) релігійної громади, до якого мають бути внесені зміни і доповнення, з відміткою про державну реєстрацію (з усіма змінами, що до нього вносились), та оригінал свідоцтва, виданого органом реєстрації (якщо таке видавалося).

Релігійні центри, управління, монастирі, релігійні братства, місії та духовні навчальні заклади подають на реєстрацію статут (положення) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії.

Для реєстрації статуту (положення) релігійного центру (управління), що згідно з частиною другою статті 7 цього Закону представляє релігійні об`єднання, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, подається заява, засвідчена підписом уповноважених представників (уповноваженого представника) загальних зборів засновників (установчого з`їзду (конференції) засновників тощо), що утворюють таке релігійне об`єднання.

Разом із заявою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, подається статут (положення) релігійного центру (управління)

Отже, на реєстрацій орган покладений суто формальний обов`язок з перевірки повного та належного оформлення документів. Так, останній може запропонувати усунути недоліки поданих документів лише за наявності неповного переліку документів та/або оформлення їх без дотримання встановлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" зазначено, що у реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству.

Рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації із зазначенням підстав відмови повідомляється заявникам письмово в десятиденний термін. Це рішення може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України.

Водночас, у відповідності до положень статті 30 цього ж Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, забезпечує проведення державної політики щодо релігій і церкви шляхом:

- здійснення реєстрації статутів (положень) релігійних організацій, зазначених у частині другій статті 14 цього Закону, а також змін і доповнень до них;

- офіційного погодження можливості зайняття проповідницькою чи іншою канонічною діяльністю, виконання релігійних обрядів священнослужителями, релігійними проповідниками, наставниками, іншими представниками зарубіжних релігійних організацій, які є іноземними громадянами і тимчасово перебувають в Україні;

- контактів і координаційних зв`язків із відповідними органами інших держав;

- забезпечення релігієзнавчої експертизи за участю представників релігійних організацій та відповідних спеціалістів;

- сприяння зміцненню взаєморозуміння і терпимості між релігійними організаціями різних віросповідань;

- сприяння участі релігійних організацій у міжнародних релігійних рухах, форумах, ділових контактах із міжнародними релігійними центрами та зарубіжними релігійними організаціями.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, для проведення реєстраційної дії з державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи Релігійної організації «Релігійна громада Української Автокефальної Православної Церкви Святого Духа» голові Львівської обласної державної адміністрації було надано заявниками заяву від 06.10.2020, до якої додано:

Статут релігійної громади у новій редакції на 11 арк. (в 4 примірниках);

Протокол загальних зборів віруючих про прийняття статуту у новій редакції релігійної громади та вибори керівних органів (у 2 примірниках) від 16.08.2020 №;1, на 4 арк.;

Довідка про юридичну адресу (місцезнаходження) релігійної громади;

Ксерокопії паспортів осіб, які подають заяву (керівника релігійної громади та 10 осіб, зазначених у заяві);

Витяг з ЄДР;

Документ про призначення керівника релігійної громади;

Чинний статут та свідоцтво про реєстрацію (якщо таке видавалося). (т.2 а.с.52)

Проте, як вірно вказано судом першо інстанції, із вказаного переліку не вбачається, що відповідно до вимог ст. 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" для реєстрації статуту (положення) релігійної громади у новій редакції до органу реєстрації статуту було подано протокол із зазначенням списку учасників цих загальних зборів, однак, із матеріалів реєстраційної справи вбачається, що такий список наявний. Проте, колегія суддів не може дійти беззаперечного висновку щодо дотримання порядку подання документів для реєстрації відповідачу-2, оскільки наявність списку учасників загальних зборів викликає сумніви з приводу порядку подання такого списку.

Також при розгляді даної справи позивач зазначав, що оригінал чинної на дату подання документів редакції статуту (положення) релігійної громади знаходився у нього, доказів передання Статуту Релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви Святого Духа в редакції 1992 року матеріали справи не містять. Крім того, Сторонами у заявах по суті спору зазначалось, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню редакції статуту 1992 року та 1998 року, а тому з огляду на викладене та за відсутності в матеріалах реєстраційної справи належним чином завіреної копії статуту в редакції 1992 року, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо недотримання порядку подання всіх документів, передбачених ст. 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Крім того, з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що голові Львівської обласної державної адміністрації були подана довідка голови Залізничної районної адміністрації про місцезнаходження релігійної громади №32вих79799 від 09.10.2020, проте заява про проведення реєстраційної дії з державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи Релігійної організації «Релігійна громада Української Автокефальної Православної Церкви Святого Духа» була отримана відповідачем-2 06.10.2020, що підтверджується відповідним штампом у верхньому правому куті заяви. А тому колегія суддів приходить до переконання, що довідка голови Залізничної районної адміністрації про місцезнаходження релігійної громади №32вих79799 від 09.10.2020 не могла бути подана разом з заявою від 06.10.2020, оскільки не існувала у часі.

За таких підстав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що до заяви про проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи не було надано всіх передбачених Законом України "Про свободу совісті та релігійні організації" документів.

Згідно з ч.ч.17 - 23 ст. 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" у разі подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, а також обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим неповного переліку документів, визначеного у цій статті, та/або оформлення їх без дотримання встановлених вимог, відсутності у статуті (положенні) релігійної організації відомостей, встановлених частиною третьою статті 12 цього Закону, релігійній організації пропонується у межах строків, встановлених цим Законом, усунути виявлені недоліки.

У разі якщо релігійна організація не усунула виявлені недоліки протягом встановлених строків, всі документи, які надійшли до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, крім заяви про реєстрацію статуту (положення) релігійної організації (змін до них), повертаються їй супровідним листом із роз`ясненням причин такого повернення.

Орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам.

У необхідних випадках орган, який здійснює реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, може зажадати висновок місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів. У цьому разі рішення про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій приймається у тримісячний термін.

Перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України.

Зміни і доповнення статутів (положень) релігійних організацій підлягають реєстрації в тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів (положень).

У разі необхідності в розгляді питання про реєстрацію статуту (положення) можуть брати участь з дорадчим голосом представники релігійної організації.

Отже, реєстратор у випадку виявлення суперечностей та недоліків під час перевірки наданої документації для реєстрації нової редакції Статуту релігійної організації, мав право вимагати усунення заявником виявлених недоліків у поданих документах, а також ініціювати отримання висновків спеціалістів з окремих питань.

Проте, як встановлено вище, всупереч вимог чинного законодавства України Львівська обласна державна адміністрація у разі подання неповного переліку документів та/або оформлення їх без дотримання встановлених вимог, відсутності у статуті (положенні) релігійної організації відомостей, встановлених частиною третьою статті 12 цього Закону, не запропонувала релігійній організації у межах строків, встановлених цим Законом, усунути виявлені недоліки, а здійснила реєстрацію статуту в новій редакції, чим порушила процедуру, визначену ст. 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Статтею 21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на те, що рішення загальних зборів, що стали підставою для реєстрації статуту у новій редакції, цілком обґрунтовано визнані судом першої інстанції недійсними, та встановлено недотримання відповідачами вимог Закону України" Про свободу совісті та релігійні організації" під час прийняття рішення про реєстрацію змін до статуту релігійної організації, суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині визнання недійсним статуту Релігійної організації «Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної церкви (Православної церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова» у новій редакції, оскільки судове рішення про визнання недійсним розпорядження про реєстрацію статуту Релігійної організації в новій редакції не є підставою для вчинення реєстраційних дій, а відповідна позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 по справі №910/10011/19.

Підсумовубючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправними (недійсними) рішення загальних зборів, визнання протиправним та скасування розпорядження в частині є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у справі № 914/2805/21, за наведених скаржником доводів та в межах апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Релігійної організації "Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у справі № 914/2805/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у справі № 914/2805/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Релігійною організацією "Релігійна громада Львівської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) парафії Святого Духа у Залізничному районі міста Львова".

4. Матеріали справи №914/2805/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 29.07.2024. (після виходу суддів з відпустки)

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Л.В. Кропивна

О.М. Гаврилюк