ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
01 серпня 2024 року Справа №924/209/24
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий суддя Мельник О.В.
суддя Олексюк Г.Є.
суддя Гудак А.В.
секретар судового засідання Стафійчук К.В.
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АТОН-ХХІ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.06.2024
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АТОН-ХХІ"
до Комунального підприємства "Понінка-Тепломережі Понінківської селищної ради"
про стягнення 523617,40 грн
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 04.06.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги задоволити та стягнути з відповідача 160948,00 грн плату за користування предметом лізингу, 362669,40 грн штрафу, 50000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу та 19635,65 грн понесених витрат по сплаті судового збору.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АТОН-ХХІ" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.06.2024 у справі №924/209/24 задоволено. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.06.2024 у справі №924/209/24 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АТОН-ХХІ" задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Комунального підприємства "Понінка-Тепломережі Понінківської селищної ради" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АТОН-ХХІ" 523617,40 грн, з яких 160948,00 грн плати за користування предметом лізингу, 362669,40 грн штрафу, а також стягнуто судовий збір за подання позовної заяви в сумі 7854,26 грн та апеляційної скарги в сумі 11781,39 грн.

При цьому, колегією суддів встановлено, що при винесенні судового рішення не вирішено питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, про які заявляв скаржник в своїй апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.3 ст.233 ГПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Пунктом 3 ч.1 ст.244 ГПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду в постанові від 23.01.2020 у справі №910/20089/17 вказав, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти та є невід`ємною частиною рішення у справі.

Оскільки, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.06.2024 у справі №927/209/24 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено, однак не здійснено розподіл витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для здійснення розподілу таких витрат шляхом постановлення додаткової постанови.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн, з яких 20000,00 грн за розгляд справи в апеляційній інстанції, 30000,00 грн - в суді першої інстанції.

У письмових поясненнях від 25.07.2024 відповідач заперечив щодо заявленого розміру вказаних судових витрат, оскільки вважає, що позивачем не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови у задоволенні відповідної вимоги позивача.

Розглянувши клопотання позивача про стягнення з Комунального підприємства "Понінка-Тепломережі Понінківської селищної ради" витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій, а також заперечення відповідача щодо вказаного клопотання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

Згідно з ч.1, 2 ст.16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1,2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами п.1 ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року в справі №826/1216/16 вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат" (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №910/1929/19 від 09.06.2022).

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Крім того, ч.4 ст.126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5, 6 ст.126 ГПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, у зв`язку з розглядом даної справи, подано:

1) в суді першої інстанції: договір про надання правової допомоги №20/04/2023-01 від 20.04.2023 року з додатковою угодою №1 від 13.02.2024 (т.1, а.с.89-90), акт виконаних робіт від 15.02.2024 (т.1, а.с.92), рахунок на оплату від 13.02.2024 (т.1, а.с.91), платіжні інструкції (т.1, а.с.93-95);

2) в суді апеляційної інстанції: договір про надання правової допомоги №10/06/2024-01 від 10.06.2024 року (т.2, а.с.14), акт виконаних робіт від 19.06.2024 (т.2, а.с.16), рахунок на оплату від 10.06.2024 (т.2, а.с.15), платіжну інструкцію (т.2, а.с.17).

20.04.2023 року та 10.06.2024 року між ТОВ "ЛК "АТОН ХХІ" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Конфер Лекс" (повірений) укладено договори про надання правової допомоги №20/04/2023-01 (договір-1) та №10/06/2024-01 (договір-2).

У відповідності до п. 1.1. договорів, клієнт доручає, а повірений бере на себе зобов`язання забезпечувати реалізацію прав та обов`язків клієнта шляхом підготовки та подання до Господарського суду Хмельницької області позовної заяви про стягнення КП "Понінка-тепломережі Понінківської селищної ради" за договором фінансового лізингу ФЛО №079 від 16.08.2021 плати за користування предметом лізингу та штрафу (договір-1), а також підготовки та подання до Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційної скарги на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.06.2024 у справі №924/209/24 (договір-2).

Згідно з п.4.1. договорів, за надання правової допомоги за цими договорами клієнт сплачує повіреному фіксований гонорар у загальному розмірі 30000,00 грн (договір-1), 20000,00 грн (договір-2).

Відповідно до п. 4.3. договорів, гонорар, визначений в п.4.1. цих договорів є платою в комплексі за послуги, визначені в пункті 1.1. цих договорів.

На виконання умов договорів про надання правової допомоги, 13.02.2024 та 10.06.2024 повіреним виставлено клієнту відповідні рахунки на оплату.

Згідно п. 2.4.3. договорів, сторони, в тому числі на вимогу однієї зі сторін можуть укладати акт виконаних робіт за цими договорами, де узгоджено фіксується обсяг правової допомоги, що наданий повіреним клієнту за цими договорами (як в цілому по наслідкам виконання договорів, так і по окремим етапам).

Актами виконаних робіт від 15.02.2024 та від 19.06.2024 сторони зафіксували надання повіреним клієнту юридичних послуг згідно переліку, які були оплачені клієнтом згідно відповідних платіжних інструкцій (т.1, а.с.93-95; т.2, а.с.17).

Оцінюючи наявність правових підстав для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу за розгляд даної справи на загальну суму 50000,00 грн, з яких в суді першої інстанції 30000,00 грн, в суді апеляційної інстанції 20000,00 грн, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ч.3 ст.237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.26 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону).

Згідно ч.1 ст.30 Закону, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п.19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19; п.127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 ).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст.30 Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади господарського законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Колегія суддів також враховує, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.126 ГПК України (схожа правова позиція викладена у додаткові постанові Верховного Суду від 31.08.2023 у справі №824/20/23).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v.Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має також виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зокрема, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі заява №19336/04, п. 268 ).

Таким чином, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Варто зазначити, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність. (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18)

Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. (аналогічний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №922/2417/22).

Дослідивши наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі наданої правничої допомоги від 15.02.2024 року та від 19.06.2024, колегія суддів вважає, що послуги "вивчення та юридичний аналіз наданих клієнтом документів, що пов`язаний з виконанням-припиненням договору фінансового лізингу" та "аналіз, вивчення судової практики, що пов`язана зі спірними правовідносинами, опрацювання необхідних нормативно-правових джерел", а також "вивчення судової практики перспектив судового розгляду та можливих рішень, що можуть бути ухвалені за результатами розгляду справи судом", охоплюються юридичною послугою "складання проекту позовної заяви" та відповідно "складання проекту апеляційної скарги". З огляду на викладене, позивач безпідставно продублював вказані послуги, що судом визнається необґрунтованим.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, правова позиція позивача не змінювалася в судах першої та апеляційної інстанцій, адвокат Каракай О.В. надавав правову допомогу позивачу і в суді першої, і в суді апеляційної інстанції, а тому був обізнаним з обставинами справи, правовою позицією іншої сторони у справі, нормативно-правовим регулюванням спірних правовідносин та був знайомий з усіма матеріалами справи. Відтак, апеляційний суд вважає, що вказане не призвело до значного збільшення обсягу юридичної роботи адвоката та витраченого ним часу під час підготовки апеляційної скарги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення суми витрат на правову допомогу та відповідно про їх часткову компенсацію за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи викладене, керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, критеріїв реальності адвокатських витрат, співмірності та розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги обставини справи та характер спірних правовідносин, з урахуванням вчинених процесуальних дій адвоката у даній справі, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді даної справи та стягнення з Комунального підприємства "Понінка-Тепломережі Понінківської селищної ради" на користь позивача 35000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, з яких 20000,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції, 15000,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АТОН-ХХІ" про розподіл судових витрат у справі №924/209/24 задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Понінка-Тепломережі Понінківської селищної ради" (30511, Хмельницька обл., Полонський р-н, смт.Понінка, вул.Перемоги, буд.51, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АТОН-ХХІ" (03035, м.Київ, вул.Сурикова, буд.3, офіс 19, ) 35000,00 грн (тридцять п`ять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу, з яких 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень) за розгляд справи в суді першої інстанції, 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

3. Господарському суду Хмельницької області видати судовий наказ.

4. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.