РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.08.2024Справа №910/3280/24
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення учасників справи у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" , м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", м. Київ

про стягнення 18 063, 34 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (відповідач) шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 18 063, 34 грн, посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати відповідні заяви по суті.

08.04.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що ним було складено ремонту калькуляцію щодо розміру збитку завданого власнику автомобіля «MAN TGM 18.290», д.н.з. НОМЕР_1 , згідно з якою вартість матеріального збитку, з урахуванням фізичного зносу, склала 3 221, 76 грн. Також відповідач повідомив, що ним було зроблено замовлення звіту оцінювача та який після його виготовлення буде долучено.

22.04.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, в якому міститься звіт оцінювача №283-24__-39 від 11.04.2024, згідно з яким розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу становить 6 009, 26 грн у зв`язку з чим, відповідачем прийнято рішення про доплату страхового відшкодування в розмірі 1 785, 96 грн.

16.04.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній не погоджується з запереченням відповідача вказуючи, зокрема, на те, що відповідачем здійснено розрахунок матеріального збитку без огляду транспортного засобу.

Окрім того, позивач зазначає, що пошкоджений автомобіль 2019 року випуску, а тому оскільки на момент ДТП мав 3 роки експлуатації, то знос автомобіля не повинен застосовуватися.

23.04.2024 до суду від відповідача надійшли заперечення в яких він вказує, що ним на підставі вінкоду ТЗ, було зроблено висновок, що автомобіль було переобладнано в Україні та перереєстровано з 2 вінкодами, а тому було застосовано розмір зносу автомобіля в розрахунку страхового відшкодування.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2021 між Публічним акціонерним товариствов "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (страховик, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №1581239 (договір страхування), відповідно до умов якого було застраховано автомобіль «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 .

19.11.2022 на автодорозі М03 Київ-Харків-Довжанський, біля с. Ясенове Богодухівського (Валківського) району Харківської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Валківського районного суду Харківської області №615/1518/22 від 13.12.2022 ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

При цьому, Валківським районним судом Харківської області у постанові встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

21.11.2022 страхувальник звернувся до позивача із заявою щодо виплату страхове відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку.

13.12.2022 на підставі протоколу (акту) огляду транспортного засобу та калькуляції відновлювального ремонту, згідно з якою вартість відновлювального ремонту становить 21 229, 65 грн було складено страховий акт №К-22-33-860/1 та розрахунку суми страхового відшкодування, відповідно до яких розмір страхового відшкодування склав 21 285, 10 грн.

Позивач виконуючи свої обов`язки за договором страхування здійснити виплату страхового відшкодування на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №56843 від 14.12.2022 в розмірі 21 285, 10 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210123535 (ліміт відповідальності - 160 000, 00 грн, розмір франшизи - 0,00 грн), у зв`язку з чим позивач 12.01.2023 направив відповідачеві заяву на виплату страхового відшкодування в розмірі 21 285, 10 грн.

31.01.2023 відповідачем було сплачено позивачеві страхове відшкодування в розмірі 3 221, 76 грн.

06.02.2023 позивач направив відповідачеві заяву про доплату страхового відшкодування або надання інформації стосовно розрахунку в розмірі 3 221, 76 грн, яка залишена відповідачем без відповіді.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом відповідно до якого просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" суму страхового відшкодування в розмірі 18 063, 34 грн (21 285, 10 грн - 3 221, 76 грн).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За положеннями статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування " до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, у разі виплати страховою компанією страхового відшкодування, до неї у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_1 , який керував автомобілем «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 , за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210123535, яким передбачено, що ліміт за шкоду майну становить 160 000, 00 грн, а франшиза - 0, 00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В силу приписів ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

За таких обставин, розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми страхового відшкодування має здійснюватись з урахуванням приписів ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 з урахуванням викладених норм зазначено, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, та за мінусом франшизи.

Відповідно до пунктів 7.38, 7.39 Методики при визначені розміру коефіцієнта зносу КТЗ береться до уваги не тільки строк експлуатації останнього (7 років - для інших легкових КТЗ), а також враховується винятки, зокрема, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Пунктом 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, передбачено, що значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Отже застосування вказаного коефіцієнту зносу на складові частини (деталі) зазначеного пошкодженого автомобіля є обов`язковим.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску - 2019, а датою його першої реєстрації зазначено 02.01.2020.

Згідно наявного у п. 1.5 розділу І Методики визначення строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Таким чином, в розумінні Методики строк експлуатації автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , слід обраховувати від дати виготовлення автомобіля, тобто з 2019 року, а відтак на момент ДТП строк його експлуатації перевищував 3 роки, тому при визначенні вартості відновлювального ремонту спірного автомобіля підлягає врахуванню коефіцієнт фізичного зносу.

У відповідача наявний обов`язок з відшкодування не фактично виплаченої страховиком за Договором суми страхового відшкодування, а витрати, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = Ср + См + Сс х (1- ЕЗ), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №910/3650/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16.

Тобто коефіцієнт фізичного зносу автомобіля підлягає застосуванню не до загальної вартості матеріалів та робіт для відновлення пошкодженого транспортного засобу, а лише до вартості замінених на нові складових частин автомобіля.

На підтвердження розміру виплати страхового відшкодування позивач надав емонтну калькуляцію від 05.12.2022. Однак, з вказаної калькуляції не вбачається розрахунку розміру страхового відшкодування з урахуванням зносу.

Разом з тим доведення обставин щодо розміру заподіяної шкоди, відповідно до ст. 74 ГПК України, покладається на позивача як на особу, яка посилається на цю обставину.

Як вже було зазначено, суб`єктом оціночної діяльності ФОП Парфенюк О.В., на замовлення відповідача, було складено звіт №283-24_SOS_-39 від 11.04.2024, відповідно до якого вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля 6 009, 26 грн., на підставі чого відповідаче було здійснено доплату в розмірі 1 785, 96 грн на корисить відповідача.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Окрім того суд враховує, що позивач сплатив страхове відшкодування безпосередньо на рахунок страхувальника (ТОВ «ЕСО-Автотехнікс) в той час, як доказів виконання ремонту автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , матеріали справи не містять, тому суд не вбачає підстав для включення у вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля суми ПДВ.

З огляду на недоведеність позивачем використання для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу методом заміни складових частин з певним ступенем зносу, пред`явлення особою, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого, до страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17, 06.07.2018 у справі №924/675/17.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

За таких обставин суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача недоплаченої частини страхового відшкодування в сумі 18 063, 34 грн задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій МОРОЗОВ