РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.07.2024Справа № 910/10882/23
За позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО»

до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ»

про стягнення 34 998 094, 74 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Севериненко К.Р.

Представники учасників справи:

від позивача: Харченко М.В.;

від відповідача: Іваненко І.П.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 220 310 884, 58 грн, з яких: 206 770 904, 54 грн основний борг, 712 803, 24 грн 3% річних, 8 527 580, 81 грн пеня, 3 775 144, 04 грн штраф та 524 451, 95 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 6, 525, 526, 530, 549, 610, 625, 627, 628 Цивільного кодексу України та ст. 193, 230, 232 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технічного) управління № 0539-03041 від 31.05.2019, в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/10882/23 та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.08.2023.

18.07.2023 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшла виписка банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 31.05.2019 по 12.07.2023.

Засідання призначене на 02.08.2023 не відбулося, в зв`язку із перебуванням судді Карабань Я.А. у відпустці.

08.08.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволені повністю.

14.08.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 призначено підготовче засідання на 06.09.2023.

04.09.2023 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він просить поновити строк для подання заперечень на відповідь на відзив та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

06.09.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 06.09.2023 з`явились представники сторін. Протокольною ухвалою судом задоволено клопотання відповідача про поновлення строку для подання заперечень на відповідь на відзив та долучено їх до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 17.10.2023 та в порядку ст.74 ГПК України витребувано в позивача докази.

У підготовче засідання 17.10.2023 з`явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 відкладено підготовче засідання в справі на 01.11.2023 та в порядку ст.74 ГПК України повторно витребувано в позивача докази.

17.10.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та заява про зупинення провадження в справі до закінчення перегляду в касаційному порядку судових рішень в подібних правовідносинах по справі № 911/1359/22 об`єднаною палатою Верховного Суду.

19.10.2023 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшла інформація.

26.10.2023 від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог до 415 703 533, 63 грн, з яких: 394 039 245,29 грн основний борг, 1 121 325,31 грн 3% річних, 13 497 933, 02 грн пеня, 6 466 352,97 грн штраф та 578 677,04 грн інфляційні втрати.

01.11.2023 від представника відповідача надійшла заява про залишення без розгляду заяви про зупинення провадження в справі.

У підготовче засідання 01.11.2023 з`явились представники сторін. Суд, з урахуванням думки представників сторін, протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 29.11.2023.

29.11.2023 від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог.

У підготовче засідання 29.11.2023 з`явились представники сторін. Суд, протокольною ухвалою прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог від 26.10.2023 та вирішив подальший розгляд справи здійснювати з її урахуванням. Також суд, протокольною ухвалою задовольнив заяву відповідача про залишення без розгляду заяви про зупинення провадження в справі та залишив заяву відповідача про зупинення провадження в даній справі від 17.10.2023 без розгляду. У судовому засіданні представником відповідача повторно заявлено клопотання про зупинення провадження в справі до закінчення перегляду в касаційному порядку судових рішень в подібних правовідносинах по справі № 911/1359/22 об`єднаною палатою Верховного Суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 відкладено підготовче засідання в справі на 12.12.2023.

11.12.2023 від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження в справі до закінчення перегляду в касаційному порядку судових рішень в подібних правовідносинах по справі № 911/1359/22 об`єднаною палатою Верховного Суду.

У підготовче засідання 12.12.2023 з`явилися представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 клопотання відповідача та позивача про зупинення провадження в справі задоволено, зупинено провадження в справі № 910/10882/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку судових рішень в подібних правовідносинах по справі № 911/1359/22 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

22.12.2023 від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог до 610 431 520, 03 грн, з яких: 575 433 425, 29 грн основний борг, 1 620 398,92 грн 3% річних, 578 677,04 грн інфляційні втрати, 9 768 146,80 грн штраф та 23 030 871,98 грн пеня.

21.05.2024 від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження в справі, з посиланням на те, що 19.04.2024 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду прийнято постанову в справі № 911/1359/22. Вказане клопотання, в зв`язку з перебуванням у відпустці, отримано суддею Карабань Я.А. 03.06.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 поновлено провадження в справі № 910/10882/23 та підготовче засідання призначено на 03.07.2024.

06.06.2024 від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог та клопотання про закриття провадження в справі в частині стягнення суми основного боргу.

10.06.2024 від представника відповідача надійшла заява про відстрочення виконання судового рішення на 12 місяців.

01.07.2024 від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду та клопотання про залишення без розгляду позовних вимог у частині стягнення 6 466 352, 97 грн штрафу та 13 497 933,02 грн пені. Також повідомив суд, що за спірний період березень 2023 року по жовтень 2023 року відповідачем повністю погашена основна заборгованість.

У підготовче засідання 03.07.2024 з`явились представники учасників справи. Суд, протокольною ухвалою прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог від 22.12.2023 та вирішив подальший розгляд справи здійснювати з її урахуванням.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2024 задоволено клопотання відповідача про закриття провадження в частині та постановлено закрити провадження в справі № 910/10882/23 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 575 433 425,29 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залишення позову в частині без розгляду, з підстав зазначених в ухвалі.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, сторонами було заявлено про надання суду всіх наявних у них доказів і пояснень по справі, то суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 30.07.2024.

У судовому засіданні 30.07.2024 представник позивача надала пояснення по суті позовних вимог та позов просила задовольнити, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 30.07.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.05.2019 між позивачем (надалі - ОСП, виконавець) та відповідачем (надалі - користувач) укладено договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0539-03041 (надалі - договір).

До вказаного договору сторонами вносились зміни, шляхом укладення додаткових угод, зокрема, додаткова угода від 25.01.2022 якою договір було викладеного в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2 договору, ОСП зобов`язується надавати послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (надалі - послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього договору.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що під час виконання вимог цього договору, а також вирішення питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами ринку, Кодексом системи передачі, Кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України та ОЕС України.

Відповідно до п. 2.1. договору, ціна договору визначається як сума нарахованої вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком протягом календарного року.

Оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятором), відповідно до затвердженої нею методики та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному вебсайті https://ua.energy/.(п. 2.2. договору).

Згідно з п. 2.5. договору, розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків:

- до 10 числа розрахункового місяця - 35 % вартості послуги;

- до 20 числа розрахункового місяця - 35 % вартості послуги;

- до останнього банківського дня календарного місяця - 30 % вартості послуги.

Відповідно до п. 2.6 договору, плановий обсяг послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу послуги на розрахунковий період.

У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач передає оператору системи передачі (ОСП), виконавцю повідомлення про зміну обсягів послуги. Оператор системи передачі (ОСП), виконавець протягом 5 робочих днів після отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів.

Як передбачено п. 2.7. договору, користувач здійснює розрахунок з ОСП за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем, або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (надалі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (надалі - сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку (АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.

Оплату вартості послуги, після коригування обсягів, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання послуги (включно).

Акти надання послуги та акти коригування до актів надання послуги у відповідному розрахунковому періоді виконавець направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони.

Згідно з п. 2.8. договору, користувач здійснює підписання актів надання послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів з дня їх отримання користувачем та повертає виконавцю.

За відсутності заборгованості надлишок коштів, що надійшли протягом розрахункового періоду, зараховується в рахунок оплати наступного розрахункового періоду. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів зараховується в оплату штрафних санкцій, за наявності згоди користувача (п. 2.9. договору).

При цьому, згідно з пп. 3.2.1. п. 3.2. та пп. 3.3.2. п. 3.3. договору виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надану послугу, а користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за договором.

Як передбачено п. 6.1. договору, за внесення платежів, передбачених главою 2 цього договору, з порушенням термінів користувач сплачує виконавцю пеню в розмірі 0, 1 % від суми боргу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 6.10. договору, за необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 3 % від вартості послуг розрахункового періоду, в якому зафіксовано невиконання такого зобов`язання. Сплата штрафних санкцій за відмову від виконання своїх зобов`язань не звільняє сторони від виконання зобов`язання в натурі, крім випадку коли управнена сторона відмовилась від прийняття виконання зобов`язання.

Як визначено п. 10.1. договору, планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подавати виконавцю до десятої доби місяця, що передує розрахунковому місяцю. Виконавець протягом трьох днів їх погоджує і повертає користувачу, у разі не погодження.

Згідно з п. 10.6. договору, будь-які документи, що створюються/укладаються сторонами під час виконання договору (у тому числі акт надання послуги або акт коригування до акта наданої послуги), можуть бути підписані сторонами як у паперовій формі шляхом проставлення власноручного підпису уповноваженої особи на час тимчасового нефункціонування сервісу, про що виконавець зобов`язаний повідомити на своєму вебсайті, так і в електронній формі з використанням електронного підпису (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом) за допомогою сервісу, який забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами та знаходиться в мережі Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/. Один документ повинен бути підписаний обома сторонами в один і той самий спосіб (залежно від форми документа).

Як передбачено п. 10.7. договору, рахунки, акти надання послуги, акти коригування до актів надання послуги, акти звірки розрахунків та повідомлення вважаються отриманими стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачу, що підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом уповноваженого представника одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції. Електронний документ, який направляється стороною на виконання договору через сервіс, вважається одержаним іншою стороною з часу набуття документом статусу «доставлено» у сервісі. Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, породжує права та обов`язки для сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичним документу, який міг би бути створений однією зі сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб.

Як убачається з матеріалів справи, в період з березня по грудень 2023 року позивачем було надано відповідачу послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та актами надання послуг, а саме:

- за березень 2023 року: акт надання послуги від 31.03 2023 на суму 62 186 095, 43 грн (т. 1, а.с. 52) та рахунки-фактури № 0539-03041 02/03/2023 від 02.03.2023 на плановий обсяг 253 386, 000 МВт*год на суму 20 761 435, 30 грн (т. 1, а.с. 27), № 0539-03041 13/03/2023 від 13.03.2023 на плановий обсяг 253 386, 000 МВт*год на суму 20 761 435, 30 грн (т. 1, а.с. 29), № 0539-03041 21/03/2023 від 21.03.2023 на плановий обсяг 217 188, 000 МВт*год на суму 17 795 515, 97 грн (т. 1, а.с. 31);

- за квітень 2023 року: акт надання послуги від 30.04.2023 на суму 65 429 686, 74 грн (т. 1, а.с. 57) та рахунки-фактури № 0539-03041 03/04/2023 від 03.04.2023 на плановий обсяг 203 473, 200 МВт*год на суму 19 745 853, 22 грн (т. 1, а.с. 33), № 0539-03041 12/04/2023 від 12.04.2023 на плановий обсяг 203 473, 200 МВт*год на суму 19 745 853, 22 грн (т. 1, а.с. 35), № 0539-03041 21/04/2023 від 21.04.2023 на плановий обсяг 174 405, 600 МВт*год на суму 16 925 017, 04 грн (т. 1, а.с. 37);

- за травень 2023 року: акт надання послуги від 31.05.2023 на суму 61 551 801, 02 грн (т. 1, а.с. 62) та рахунки-фактури № 0539-03041 02/05/2023 від 02.05.2023 на плановий обсяг 204 779, 400 МВт*год на суму 19 872 612, 10 грн (т. 1, а.с. 39), № 0539-03041 12/05/2023 від 12.05.2023 на плановий обсяг 204 779, 400 МВт*год на суму 19 872 612, 10 грн (т. 1, а.с. 41), № 0539-03041 22/05/2023 від 22.05.2023 на плановий обсяг 175 525, 200 МВт*год на суму 17 033 667, 50 грн (т. 1, а.с. 43), № 0539-03041 06/06/2023 від 06.06.2023 на плановий обсяг 634 266, 941 МВт*год на суму 186 550 405, 42 грн (т. 1, а.с. 65);

- за червень 2023 року: акт надання послуги від 30.06.2023 на суму 58 106 569, 49 грн (т. 1, а.с. 234), рахунки-фактури № 0539-03041 02/06/2023 від 02.06.2023 на плановий обсяг 213 245, 200 МВт*год на суму 20 694 167, 18 грн (т. 1, а.с. 45), № 0539-03041 12/06/2023 від 12.06.2023 на плановий обсяг 213 245, 200 МВт*год на суму 20 694 167, 18 грн (т. 1, а.с. 47), № 0539-03041 21/06/2023 від 21.06.2023 на плановий обсяг 182 781, 600 МВт*год на суму 17 737 857, 59 грн (т. 1, а.с. 49);

- за липень 2023 року: акт надання послуги від 31.07.2023 на суму 72 491 128, 55 грн (т. 1, а.с. 268), рахунки-фактури № 0539-03041 07/08/2023 від 07.08.2023 на плановий обсяг 632 293, 006 МВт*год на суму 203 367 939, 87 грн (т. 1, а.с. 271);

- за серпень 2023 року: акт надання послуги від 31.08.2023 на суму 78 861 946, 63 грн (т. 1, а.с. 273), рахунок-фактура № 0539-03041 07/09/2023 від 07.09.2023 на плановий обсяг 687 861, 512 МВт*год на суму 231 032 465, 63 грн (т. 1, а.с. 276);

- за вересень 2023 року: акт надання послуги від 30.09.2023 на суму 68 946 633, 95 грн (т. 1, а.с. 278), рахунок-фактура № 0539-03041 09/10/2023 від 09.10.2023 на плановий обсяг 601 376, 683 МВт*год на суму 183 024 321, 35 грн (т. 1, а.с. 281);

- за жовтень 2023 року: акт надання послуги від 31.10.2023 на суму 78 827 501, 33 грн (т. 2, а.с. 77 на звороті), рахунки-фактури № 0539-03041 02/10/2023 від 02.10.2023 на плановий обсяг 249 587, 800 МВт*год на суму 28 614 742, 09 грн (т. 1, а.с. 263), № 0539-03041 11/10/2023 від 11.10.2023 на плановий обсяг 249 587, 800 МВт*год на суму 28 614 742, 09 грн (т. 1, а.с. 265);

- за листопад 2023 року: акт надання послуги від 30.11.2023 на суму 90 578 636, 44 грн (т. 2, а.с. 79), рахунки-фактури № 0539-03041 01/11/2023 від 01.11.2023 на плановий обсяг 272 419, 000 МВт*год на суму 31 232 293, 51 грн (т. 2, а.с. 72), № 0539-03041 13/11/2023 від 13.11.2023 на плановий обсяг 272 419, 000 МВт*год на суму 31 232 293, 51 грн (т. 2, а.с. 73), № 0539-03041 21/11/2023 від 21.11.2023 на плановий обсяг 233 502, 000 МВт*год на суму 26 770 537, 30 грн (т. 2, а.с. 74);

- за грудень 2023 року: рахунки-фактури № 0539-03041 01/12/2023 від 01.12.2023 на плановий обсяг 301 869, 750 МВт*год на суму 34 608 763, 10 грн (т. 2, а.с. 75), № 0539-03041 12/12/2023 від 12.12.2023 на плановий обсяг 301 869, 750 МВт*год на суму 34 608 763, 10 грн (т. 2, а.с. 76).

При цьому, у період спірних правовідносин були відкориговані минулі періоди, що впливає на розмір заборгованості у спірний період (з березня 2023 по грудень 2023), що підтверджується актами коригування до актів надання послуг, а саме: від 30.03.2023 до акту надання послуги від 31.12.2023 на від`ємну суму коригування -30 545, 96 грн (т. 1, а.с. 67), від 21.04.2024 до акту надання послуги від 31.01.2023 на від`ємну суму коригування -60 862, 14 грн (т. 1, а.с. 70), від 19.05.2023 до акту надання послуги від 28.02.2023 на від`ємну суму коригування -113 909, 72 грн (т. 1, а.с. 74), від 16.06.2023 до акту надання послуги від 31.03.2023 на суму коригування 59 761, 75 грн (т. 1, а.с. 237), від 17.07.2023 до акту надання послуги від 30.04.2023 на від`ємну суму коригування -15 598, 76 грн (т. 1, а.с. 240), від 18.08.2023 до акту надання послуги від 31.05.2023 на від`ємну суму коригування -3 365, 58 грн (т. 1, а.с. 243).

З урахуванням зазначених актів коригувань, загальна сума наданих послуг за спірний період (з березня по грудень 2023 року) складала 706 033 005,37 грн.

Як зазначає позивач вказані послуги відповідачем повністю оплачені, однак з порушенням визначених договором строків, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями: № 127eb2cec5 від 31.05.2023 на суму 2 442 405, 91 грн (т. 1, а.с. 81 на звороті), № 4e1a7bf199 від 09.06.2023 на суму 12 884 220, 06 грн (т. 1, а.с. 82), № 3022625 від 30.06.2023 на суму 26 226 790, 58 грн (т. 1, а.с. 133), № 3044934 від 14.07.2023 на суму 20 632 678, 88 грн (т. 1, а.с. 134), № 3155253 від 29.09.2023 на суму 59 761, 75 грн (т. 1, а.с. 205), № 3044933 від 14.07.2023 на суму 16 723 979, 09 грн (т. 1, а.с. 135), № 3062421 від 28.07.2024 на суму 37 356 657, 97 грн (т. 1, а.с. 136), № 3081465 від 11.08.2023 на суму 11 288 187, 54 грн (т. 1, а.с. 188), № 3081466 від 11.08.2023 на суму 14 308 840, 11 грн (т. 1, а.с. 189), № 3092993 від 25.08.2023 на суму 25 597 027, 64 грн (т. 1, а.с. 190), № 3115110 від 08.09.2023 на суму 21 532 023, 55 грн (т. 1, а.с. 206), № 3115111 від 08.09.2023 на суму 14 623 998, 20 грн (т. 1, а.с. 207), № 3155252 від 29.09.2023 на суму 7 326 549, 58 грн (т. 1, а.с. 208), № 3133047 від 22.09.2023 на суму 36 156 021, 75 грн (т. 1, а.с. 209), № 3268960 від 02.01.2024 на суму 1 999, 10 грн (т. 2, а.с. 106 на звороті), № 3155251 від 29.09.2023 на суму 37 256 423, 40 грн (т. 1, а.с. 210), № 3166176 від 13.10.2023 на суму 24 370 722, 69 грн (т. 2, а.с. 12), № 3187320 від 27.10.2023 на суму 10 848 383, 66 грн (т. 2, а.с. 13), № 3279637 від 10.01.2023 на суму 4 601, 05 грн (т. 2, а.с. 107 на звороті), № 3187321 на суму 6 136 027, 72 грн (т. 2, а.с. 14), № 3205218 від 10.11.2023 на суму 46 051 005, 10 грн (т. 2, а.с. 15), № 3216104 від 23.11.2023 на суму 26 671 548, 23 грн (т. 2, а.с. 16), № 3333549 від 16.02.2024 на суму 118 938, 93 грн (т. 2, а.с. 109 на звороті), № 3216103 від 23.11.2023 на суму 19 379 456, 86 грн (т. 2, а.с. 17), № 3228943 від 30.11.2023 на суму 1 000 000, 00 грн (т. 2, а.с. 105), № 3245200 від 15.12.2023 на суму 18 748 785, 90 грн (т. 2, а.с. 105 на звороті), № 3268615 від 29.12.2023 на суму 29 818 391, 19 грн (т. 2, а.с. 111 на звороті), № 3268617 від 29.12.2023 на суму 181 608, 81 грн (т. 2, а.с. 106), № 3268961 від 02.01.2024 на суму 58 645 892, 52 грн (т. 2, а.с. 107), № 3268616 від 29.12.2023 на суму 20 000 000, 00 грн (т. 2, а.с. 111), № 3279638 від 10.01.2024 на суму 89 764 829, 93 грн (т. 2, а.с. 108), № 3308228 від 31.01.2024 на суму 813 806, 72 грн (т. 2, а.с. 109), № 3308229 від 31.01.2024 на суму 3 897 898, 86 грн (т. 2, а.с. 108 на звороті), № 3333550 від 16.02.2024 на суму 42 706 639, 86 грн (т. 2, а.с. 110), № 3348683 від 29.02.2024 на суму 57 649 192, 94 грн (т. 2, а.с. 110 на звороті).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у повному обсязі оплатив послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що надані йому позивачем у період з березня по грудень 2023 року, зокрема, 575 433 425, 29 грн сплачено відповідачем після відкриття провадження в даній справі (після 12.07.2023), а тому ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2024 закрито провадження в справі №910/10882/23 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 575 433 425, 29 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Предметом розгляду даного спору є вимоги позивача до відповідача про стягнення 1 620 398, 92 грн 3% річних, 578 677, 04 грн інфляційних втрат, 9 768 146,80 грн штрафу та 23 030 871, 98 грн пені.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище регулює Закон України «Про ринок електричної енергії».

За приписами п. 10 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Згідно із п. 6.1 розділу ХІ Кодексу системи передачі, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309, договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює диспетчерське (оперативно-технологічне) управління в ОЕС України. Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі оперативного та перспективного планування, експлуатації обладнання, диспетчерського управління та балансування енергосистеми в реальному часі та її захисту в надзвичайних ситуаціях, а також формування, обробки, передачі та відображення даних під час регламентованого обміну інформацією.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що за період з березня 2023 року по грудень 2023 року позивачем було надано послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за договором на загальну суму 575 433 425, 29 грн (з урахуванням актів коригування до актів надання послуг), що підтверджується актами надання послуг та рахунками за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що містяться в матеріалах справи та визнається обома сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільний кодекс України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено п. 2.7. договору, користувач здійснює розрахунок з ОСП за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем, або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку (АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку. Оплату вартості послуги, після коригування обсягів, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання послуги (включно). Акти надання послуги та акти коригування до актів надання послуги у відповідному розрахунковому періоді виконавець направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони.

Так, як вже було встановлено судом, відповідачем повністю сплачена вартість наданих позивачем за період з березня - грудень 2023 року послуг, однак з порушенням строків на таку оплати.

За змістом ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

А відтак, враховуючи викладене вище, суд зазначає, що відповідач, у порушення зазначених вище норм Цивільного кодексу України та умов договору, допустив прострочення виконання свого зобов`язання.

У зв`язку з тим, що відповідач допустив прострочення виконання свого грошового зобов`язання, позивач просить суд стягнути 3% річних у розмірі 1 620 398, 92 грн нарахованих за загальний період з 11.04.2023 по 21.12.2023 та інфляційні втрати в розмірі 578 677, 04 грн за загальний період з квітня 2023 року по вересень 2023 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені, викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати послуг, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок 3 % річних наданий позивачем у розмірі 1 620 398, 92 грн за загальний період з 11.04.2023 по 21.12.2023, судом встановлено, що він є арифметично невірним, оскільки, за розрахунком суду розмір 3 % річних за загальний період з 11.04.2023 по 21.12.2023 складає 1 617 554, 48 грн, оскільки позивачем невірно визначено кількість днів в періоді з 11.12.2023 по 15.12.2023 (позивачем визначено 11 днів, проте фактично 10 днів), а тому вимога позивача про стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом.

Також перевіривши розрахунок інфляційних втрат наданий позивачем у розмірі 578 677, 04 грн за загальний період з квітня 2023 року по вересень 2023 року, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивач також просив суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 9 768 146,80 грн та пеню в розмірі 23 030 871, 98 грн.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено п. 6.1. договору, за внесення платежів, передбачених главою 2 цього договору, з порушенням термінів користувач сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 6.10. договору, за необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 3% від вартості послуг розрахункового періоду, в якому зафіксовано невиконання такого зобов`язання. Сплата штрафних санкцій за відмову від виконання своїх зобов`язань не звільняє сторони від виконання зобов`язання в натурі, крім випадку коли управнена сторона відмовилась від прийняття виконання зобов`язання.

Проте, відповідно до положень підп.16 п.1 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного суду в постанові від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22, до якої провадження в даній справі ухвалою від 12.12.2023 було зупинено, зауважила, що постанова № 332 від 25.02.2022 (у редакції від 26.04.2022) прийнята НКРЕКП (Регулятором) в межах своїх повноважень, а тому її положення, у тому числі, підпункт 16 пункту 1, відповідно до якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватись останніми у своїй господарській діяльності.

Рішення Регулятора не скасовують встановлену нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України відповідальність за порушення договірних зобов`язань для учасників ринку електроенергії, та не встановлюють мораторію для застосування цієї відповідальності, позаяк Регулятор, який наділений повноваженнями нормативного регулювання договірних відносин на ринку електроенергії, з метою забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду, в межах наданих йому Законом повноважень тимчасово зупинив нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку Верховного Суду у постанові від 26.07.2023 у справі № 922/1948/22 з урахуванням уточнення такого змісту: підпункт 16 пункту 1 постанови НКРЕКП №332 має обов`язковий характер як норма щодо правового регулювання договірних відносин учасників ринку електроенергії щодо відповідальності за невиконання (неналежне виконання) договірних зобов`язань на ринку електричної енергії; зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії є обов`язковим з урахуванням імперативного характеру підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП №332.

Виходячи з викладених положень на період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення нарахування та стягнення штрафних санкцій за договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії зупиняється.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, з урахуванням зміни, в Україні введено 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває і на даний час.

За таких обставин, зважаючи, що договір регулює відносини між сторонами спору, як учасниками ринку електричної енергії, і такий правочин розроблено, в тому числі, відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», з огляду на те, що строк дії воєнного стану в Україні охоплює період виникнення заборгованості (березень 2023 року - грудень 2023 року) у відповідача перед позивачем за укладеним між сторонами договором, а неустойка, що заявлена до стягнення позивачем за загальний період з 11.04.2023 по 21.12.2023 в розмірі 9 768 146,80 грн штрафу та 23 030 871, 98 грн пені також нарахована в період дії воєнного стану, суд, беручи до уваги положення підп.16 п.1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №332 від 25.02.2022, відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення пені та штрафу.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення більш вірогідних доказів, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1 617 554, 48 грн 3 % річних та 578 677, 04 грн інфляційних втрат.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також враховуючи, що судом закрито провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 575 433 425, 29 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору в цій частині позивач має право на повернення судового збору в розмірі 414 428, 58 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З урахуванням наведених приписів Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про судовий збір», у разі закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, сплачений за подання даного позову судовий збір підлягає поверненню позивачу.

Позивачем клопотання про повернення з Державного бюджету сплаченої суми судового збору за подання цього позову не заявлялось, а тому в суду наразі відсутні підстави для повернення позивачу сплаченої суми судового збору.

Суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із відповідним клопотанням у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Також розглянувши заяву відповідача про відстрочення виконання рішення на 12 місяців, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про таке.

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

При цьому, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Так, в обґрунтування поданої заяви відповідач зазначає, що ним в повному обсязі сплачено суму основного боргу в розмірі 575 433 425, 29 грн за спірний період, у зв`язку з чим, на думку відповідача, в позивача, як у кредитора, відсутні понесені ним збитки внаслідок порушення умов договору. Крім того, вказує, що відповідач є критично важливим та стратегічним підприємством у Київському регіоні, адже є оператором системи розподілу електроенергії (Постанова НКРЕКП від 13.11.2018 № 1411) та є підприємством паливно-енергетичного комплексу, критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення столичного регіону в особливий період. При цьому, при розгляді даної заяви відповідач просить врахувати складну фінансову ситуацію, в якій опинилось підприємство в тому числі в результаті впливу обставин воєнного часу, сплату значних сум грошових коштів (575 433 425, 29 грн) при розгляді даної справи, невідкладні потреби в ремонті та відновлені пошкоджених електромереж.

Позивач, заперечуючи проти задоволення заяви про відстрочення виконання рішення, зокрема, зазначає, що позивач є державним стратегічним підприємством від якого залежить стале функціонування електроенергетичної галузі та електроенергетичної національної безпеки в цілому. Вказує, що під час винесення рішення про відстрочення суд зобов`язаний враховувати матеріальні інтереси обох сторін, а не тільки боржника, зокрема, негативні наслідки можливі як для боржника - від виконання рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, так і для стягувача - у випадку відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Так, статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення судом встановлено, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

При прийнятті рішення, суд враховує повну оплату відповідачем вартості послуг за спірний період позивачу та його поведінку, що свідчить про добросовісне виконання своїх обов`язків за договором.

У той же час, суд враховує, що за практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі «Крапивницький та інші проти України», заява № 60858/00).

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що строк відстрочення виконання даного рішення на шість місяців, у тому числі зважаючи на необхідність таких дій задля забезпечення балансу інтересів всіх учасників відносин у сфері енергетики, жодним чином не зумовить порушення гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції позивачу права на суд.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви відповідача та відстрочення виконання даного рішення до 30.01.2025.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (04080, місто Київ, вулиця Новокостянтинівська, будинок 20, ідентифікаційний код 41946011) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) 1 617 554 (один мільйон шістсот сімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 48 коп. 3 % річних, 578 677 (п`ятсот сімдесят вісім тисяч шістсот сімдесят сім) грн 04 коп. інфляційних втрат та 32 934 (тридцять дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири) грн 47 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Заяву Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» про відстрочення виконання рішення задовольнити.

5. Відстрочити виконання даного рішення до 30.01.2025.

6. У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

7. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

8. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 01.08.2024.

Суддя Я.А. Карабань