ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"30" липня 2024 р. Справа№ 910/23404/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевчук С.Р.

суддів: Буравльова С.І.

Владимиренко С.В.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Агробуд-1»

на рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2023 (повний текст складено 08.02.2024)

у справі №910/23404/16 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Основа"

третя особа Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про стягнення 375 891 300 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Основа" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: майновий комплекс загальною площею 22 621,10 кв.м. (корпуси А, Б, В, Г), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Патріса Лумумби (Іоана Павла ІІ), 4/6 шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною 375 891 300 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та третьою особою було укладено низку кредитних договорів, предметом яких є грошові кошти. В якості іпотеки виступає майновий комплекс, загальною площею 22 621,10 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Патріса Лумумби (Іоана Павла ІІ), 4/6. Постановою Національного банку України № 898 від 17.12.2015 року відкликано банківську ліцензію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 р. № 230 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та розпочато процедуру ліквідації банку в порядку, визначеному Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.12.2023 року позовні вимоги задоволено частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" за Кредитними договорами № 48 від 21.10.2008 р., № 03/4 від 16.02.2009 р., Кредитним договором № 03/18 від 18.05.2009 р., № 03/28 від 10.07.2009 р., № 03/33 від 12.11.2009 р., № 03/35 від 02.09.2010 р., № 03/36 від 11.03.2014 р., № 63/1 від 04.11.2008 р., № 63/3 від 18.11.2008 р., № 03/6 від 05.03.2009 р. з усіма змінами та доповненнями до них перед Національним банком України станом на 15.05.2023 р. становить 4 112 785 235 грн 83 коп., у тому числі:

1)заборгованість за Кредитним договором від 21.10.2008 № 48 у сумі 299 310 722 грн 17 коп.:

-залишок заборгованості за кредитом - 263 403 816,56 грн;

-сума заборгованості за процентами - 35 765 068,49 грн;

-пеня за прострочення сплати процентів - 111 837,12 грн;

-штраф згідно п. 2.2.8, 2.3.9 Кредитного договору - 30 000,00 грн;

2)заборгованість за Кредитним договором від 16.02.2009 № 03/4 у сумі 359 166 866 грн 63 коп.:

-залишок заборгованості за кредитом - 316 084 579,90 грн;

-сума заборгованості за процентами - 42 918 082,19 грн;

-пеня за прострочення сплати процентів - 134 204,54 грн;

-штраф згідно п. 2.2.8, 2.3.9 Кредитного договору - 30 000,00 грн;

3)заборгованість за Кредитним договором від 05.03.2009 № 03/6 у сумі 35 040 186 грн 99 коп.:

-залишок заборгованості за кредитом - 27 349 028,08 грн;

-сума заборгованості за процентами - 7 661 158,91 грн;

-штраф згідно п. 2.2.8, 2.3.14 Кредитного договору - 30 000,00 грн;

4)заборгованість за Кредитним договором від 18.05.2009 № 03/18 відсутня;

5)заборгованість за Кредитним договором від 10.07.2009 № 03/28 у сумі 1 183 605 068 грн 01 коп.:

-залишок заборгованості за кредитом -1 036 757 422,05 гри;

-сума заборгованості за процентами - 146 509 512,33 грн;

-пеня за прострочення сплати процентів - 308 133,63 грн;

-штраф згідно п. 2.2.8, 2.3.14 Кредитного договору - 30 000,00 грн;

6)заборгованість за Кредитним договором від 12.11.2009 № 03/33 у сумі 218 724 580 грн 19 коп.:

-залишок заборгованості за кредитом -191 566 412,06 грн;

-сума заборгованості за процентами - 27 071 232,87 грн;

-пеня за прострочення сплати процентів - 56 935,26 грн;

-штраф згідно п. 2.2.8, 2.3.14 Кредитного договору - 30 000,00 грн;

7)заборгованість за Кредитним договором від 02.09.2010 № 03/35 у сумі 425 138 532 грн 43 коп.:

-залишок заборгованості за кредитом -372 375 557,82 грн;

-сума заборгованості за процентами - 52 622 301,25 грн;

-пеня за прострочення сплати процентів - 110 673,36 грн;

-штраф згідно п. 2.2.8, 2.3.14 Кредитного договору - 30 000,00 грн;

8)заборгованість за Кредитним договором від 11.03.2014 № 03/36 у сумі 503 475 744 грн 18 коп.:

-залишок заборгованості за кредитом -460 175 835,14 грн;

-сума заборгованості за процентами - 43 140 410,73 грн;

-пеня за прострочення сплати процентів - 129 498,31 грн;

-штраф згідно п. 2.2.8, 2.3.14 Кредитного договору - 30 000,00 грн;

9)заборгованість за Кредитним договором від 04.11.2008 № 63/1 у сумі 653 006 121 грн 14 коп.:

-залишок заборгованості за кредитом - 574 699 236,17 грн;

-сума заборгованості за процентами - 78 032 876,71 грн;

-пеня за прострочення сплати процентів - 244 008,26 грн;

-штраф згідно п. 2.2.8, 2.3.14 Кредитного договору - 30 000,00 грн;

10)заборгованість за Кредитним договором від 18.11.2008 № 63/3 у сумі 435 347 414 грн. 09 коп. :

-залишок заборгованості за кредитом - 383 132 824,11 грн;

-сума заборгованості за процентами - 52 021 917,81 грн;

-пеня за прострочення сплати процентів - 162 672,17 грн;

- штраф згідно п. 2.2.8, 2.3.14 Кредитного договору - 30 000,00 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18.11.2008 (зі змінами та доповненнями), укладеним між Національним банком України, Відкритим акціонерним товариством "Банк Фінанси та Кредит" (правонаступник Публічне акціонерне товариство "Банк Фінанси та Кредит", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Основа", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В. та зареєстрований в реєстрі за № 3828 зі змінами та доповненнями, а саме: Договір про внесення змін від 29.01.2010, Договір про внесення змін №2 від 19.05.2014 на майновий комплекс, загальною площею 22 621,10 кв. м. (корпуси літ. А, Б, В, Г), який розташований за адресою: м. Київ, вул. Іоана Павла ІІ, 4/6, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Основа" на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитянським В. А. 04.05.2007 за №1528, який зареєстрований Київським МЕТІ 16.05.2007 року та записаний в реєстрову книгу за №821-з.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах із визначенням вартості майна у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Основа" на користь Національного банку України судовий збір у розмірі 206 700 грн. В частині стягнення 72 823 678 грн 17 коп. провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Агробуд-1», не будучи ані стороною ані учасником справи, але вважаючи, що його права порушенні, звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2023 року у справі №910/23404/16 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 25.07.2024, апеляційну скаргу ПАТ «Агробуд-1» передано на розгляд колегії суддів у складі: Шевчук С.Р. - головуюча суддя; судді - Буравльов С.І., Владимиренко С.В.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з таких підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, що набрала чинності з 18.10.2023, передбачено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Якщо реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суперечить релігійним переконанням особи, яка зобов`язана його зареєструвати відповідно до цієї частини, передбачені цим Кодексом процесуальні наслідки звернення до суду такою особою без реєстрації електронного кабінету у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду не застосовуються за умови, що особа заявила про такі обставини одночасно із поданням відповідного документа шляхом подання окремої обґрунтованої письмової заяви.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 258 Господарського суду міста Києва України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, у тому числі, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Отже, чинна редакція Господарського процесуального кодексу України зобов`язує юридичних осіб та адвокатів зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку та встановлює наслідки невиконання таких вимог-фактичне повернення/не врахування поданих учасниками (що не зареєстрували електронний кабінет в ЄСІТС) заяв по суті спору.

Як вбачається із відповіді №2589731 про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС у юридичної особи із ідентифікаційним кодом 31925372, Приватне акціонерне товариство «Агробуд-1» не зареєструвало електронний кабінет.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставку судового збору встановлено 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на вищевикладені приписи Закону України «Про судовий збір» та вимоги скаржника, викладені в апеляційній скарзі, сума судового збору, яка повинна бути сплачена скаржником за подання даної апеляційної скарги, становить 310050,00 грн та розраховується наступним чином: 206700,00 грн (сума судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви) * 150% (ставка судового збору при поданні апеляційної скарги) = 310050,00 грн.

Натомість, до апеляційної скарги скаржником додано квитанцію № 1 від 25.07.2024 про сплату судового збору в сумі 4380,00 грн. Таким чином, за вказаною квитанцією сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж встановлено чинним законодавством.

За встановлених обставин, скаржнику слід здійснити доплату судового збору за подання даної апеляційної скарги у розмірі 305670,00 грн (310050,00 - 4380,00).

Таким чином, подана апеляційна скарга не відповідає приписам ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, повний текст оскаржуваного рішення складено 08.02.2024.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, останнім днем двадцятиденного строку на оскарження рішення місцевого господарського суду є 28.02.2024 включно.

Приватне акціонерне товариство «Агробуд-1» звернулось з апеляційною скаргою 25.07.2024, тобто з пропуском встановленого ст. 256 Господарського процесуального кодексу України двадцятиденного строку.

У той же час, в матеріалах апеляційної скарги міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2023 у справі №910/23404/16, як підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового акту є те, що ПАТ «Агробуд-1» дізналося про ухвалене місцевим господарським судом рішення лише з листа ТОВ «Будівельна компанія «Основа» №375/24 від 15.07.2024, який у свою чергу, скаржник отримав 22.07.2024, з огляду на викладене скаржник просить суд поновити строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2023 у справі №910/23404/16.

Статтею 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Приписами статті 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок учасників справи виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини другої цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведеними положеннями Господарського процесуального кодексу України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження, а також належного оформлення апеляційної скарги.

Учасники справи мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги та підтверджені належними доказами.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями Господарського процесуального кодексу України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Колегія зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (частина друга статті 114 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Колегія суддів наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Особа, яка заявляє клопотання про поновлення встановленого законом процесуального строку, повинна надати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Як вбачається з доданих скаржником до апеляційної скарги доказів, ПАТ «Агробуд-1» неодноразово звертався до Господарського суду Київської області із клопотаннями від 19.10.2020 та від 08.06.2023 про залучення його в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, однак, вказані клопотання були залишенні судом першої інстанції без задоволення.

З наведеного можна зробити висновок, що ПАТ «Агробуд-1» щонайменше з жовтня 2020 року знало про розгляд справи №910/23404/16, та проявляло опосередкований інтерес до її розгляду, зокрема шляхом повторного звернення із клопотання про залучення його як учасника у справу від 08.06.2023.

На переконливу думку колегії суддів, ПАТ «Агробуд-1» знаючи про розгляд даної справи у суді першої інстанції, проявляючи опосередкований інтерес до результатів її розгляду, не було позбавлене права та можливості ознайомитися із рішення суду від 13.12.2023 у справі №910/23404/16 у Єдиному державному реєстрі судових рішень, яке було оприлюднено у реєстрі 12.02.2024.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Отже, враховуючи наведені положення, скаржник не був позбавлений права та можливості самостійно ознайомитися з оскаржуваним рішенням суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Сам по собі факт повідомлення стороною справи скаржника, який не є учасником у справі, про ухвалення рішення місцевим господарським судом, не можу слугувати безумовною підставою для поновлення строку, за умови обізнаності такого скаржника про розгляд такої справи у суді першої інстанції. Вказані підстави для поновлення призведуть до штучного продовження строків на звернення до суду апеляційної інстанції, що заборонено приписами чинного Господарського процесуального кодексу України. Окрім того, наведені обставини для поновлення, не носять безумовного та непереборного характеру, а отже не можуть слугувати підставою для поновлення строку.

В сенсі наведеного необхідно зазначити, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 11.08.2021 у справі № 909/436/20, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 06.10.2021 у справі № 925/1546/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно ст. 13 Цивільного кодексу України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконанні обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Колегія суддів враховує, що строк пропуску строку на апеляційне оскарження у цій справі є значним.

Водночас, заявником не надано належних та допустимих доказів стосовно того, що за такий тривалий час він не мав об`єктивної можливості здійснити оскарження судового рішення в апеляційному порядку.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі обґрунтування причин пропуску процесуального строку не є поважними.

Інших доводів щодо поважності причин пропуску строку на оскарження рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2023 у справі №910/23404/16, передбачених ч. 3 статті 256 Господарського процесуального кодексу України, скаржником не наведено.

Подана апеляційна скарга не відповідає приписам ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу (ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Оскільки, апеляційна скарга не відповідає вимогам встановленим Господарським процесуальним кодексом України, то вона підлягає залишенню без руху із встановленням строку на усунення недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 174, 234, 235, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Агробуд-1» на рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2023 у справі №910/23404/16 залишити без руху.

2. Надати Приватному акціонерному товариству «Агробуд-1» строк протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду:

- доказів реєстрації Електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС;

- доказів сплати (допалати) судового збору в розмірі 305670,00 грн;

- заяви про поновлення строку на подання апеляційної скарги із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

3. Роз`яснити Приватному акціонерному товариству «Агробуд-1», що в разі неусунення недоліків апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася з апеляційною скаргою; якщо протягом десяти днів з дня вручення ухвали скаржником не буде подано заяву про поновлення строку або вказані ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

Судді С.І. Буравльов

С.В. Владимиренко