ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/2803/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.06.2024, постановлену суддею Погребною К.Ф., м. Одеса, про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

у справі № 916/2803/24

за позовом Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Лідер-Метал

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Акціонерного товариства Укрпошта

про: усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, припинення володіння правом приватної власності, звільнення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури (далі прокурор) в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі сільська рада) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер-Метал» (далі ТОВ «Лідер-Метал»), в якому просив суд:

- усунути перешкоди сільській раді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом припинення володіння ТОВ «Лідер-Метал» правом власності на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 573,4 кв.м., за адресою: Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, смт. Затока, вул. Лазурна, 92/3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103) (далі нерухоме майно) з одночасним закриттям розділу Державного реєстру речових прав на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером: 103;

- усунути перешкоди сільській раді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нежитлове приміщення за ТОВ «Лідер-Метал» з одночасним закриттям розділу Державного реєстру речових прав на об`єкт нерухомого майна;

- усунути перешкоди сільській раді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ТОВ «Лідер-Метал» звільнити земельну ділянку, загальною площею 0,208 га за адресою: Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, смт. Затока, вул. Лазурна, 96 (далі земельна ділянка) від тимчасових споруд (торгівельних кіосків під влаштування ярмарку).

Разом із позовом прокурором подано суду заяву про забезпечення позову (вх. №2-1040/24 від 21.06.2024) шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовного цього нежитлового приміщення та заборонити ТОВ «Лідер-Метал» та іншим особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.06.2024 у справі № 916/2803/24 у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив з того, що заява прокурора не містить обґрунтованих мотивів з посиланням на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку, що невжиття заходів забезпечення позову, які останній просить суд застосувати, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Припущення прокурора щодо можливого істотного ускладнння виконання рішення суду у разі відчуження спірного майна третім особам, а також здійснення відповідачем будівельних робіт, без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Прокурором не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на відчуження вказаного нерухомого майна, на підставі яких суд міг би дійти висновку про неможливість або утруднення виконання рішення суду у майбутньому, за умови задоволення позову, у разі невжиття таких заходів.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги прокурор зазначає наступне:

- в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду;

- у випадку відчуження спірного нерухомого майна, або вчинення інших дій, які призведуть до зміни власника, інтереси держави не зможуть бути захищеними або поновленими в межах цього судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених прав або інтересів держави, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів;

- у випадку зміни власника спірного нерухомого майна, відпадуть підстав для задоволення судом позовних вимог у даній справі, адже цивільно-правові відносини, що виникли між сторонами, будуть припинені, а спірна нерухомість не перебуватиме у власності відповідача, що унеможливить зобов`язання останнього звільнити земельну ділянку від тимчасових споруд

- запропоновані прокурором заходи забезпечення позову є розумними, обґрунтованими та адекватними, узгоджуються з предметом позову, їх вжиття не зумовлює вирішення спору по суті, а спрямовані виключно на збереження існуючого становища до набрання законної сили судовим рішенням;

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного західного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 за апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасника справи строк до 26.07.2024 для подання відзиву, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено апеляційну скаргу до розгляду на 30.07.2024 о 16:45 год та витребувано у Господарського суду Одеської області копії матеріалів справи №916/2803/24, необхідних для розгляду апеляційної скарги, а саме: копії позовної заяви та заяви про забезпечення позову з додатками.

22.07.2024 до суду апеляційної інстанції надійшли копії позовної заяви та заяви про забезпечення позову з додатками.

Будь-яких заяви чи клопотань від учасників справи не надходило.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, а також заборони Бородінській селищній раді та іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо її поділу, об`єднання, передачі у власність або в оренду тощо.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до ст. 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності (постанови Верховного Суду від 25.01.2021 у справі № 902/775/20 від 27.01.2021 у справі № 910/3480/20).

Колегія суддів також зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися наданими йому правами.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 911/2930/17.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Згідно з ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Близькі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20.

З матеріалів оскарження вбачається, що предметом позову у цій справі є вимоги немайнового характеру, зокрема, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, припинення володіння правом приватної власності, звільнення земельної ділянки.

Підставою позову зазначено, зокрема, що право власності на спірне майно за неіснуючою адресою зареєстровано за відповідачем на підставі підроблених документів, що воно розташовані на земельній ділянці комунальної власності, яка не передавалась у власність чи користування фізичних та юридичних осіб, що на адресу сільської ради не надходило жодних звернень щодо надання дозволу на розміщення на території вказаної земельної ділянки тимчасових споруд для використання їх у комерційних цілях.

Як вже зазначалось, відмовляючи у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нежитлове приміщення, заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовного нього та заборонити відповідачу та іншим особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці, місцевий господарський суд виходив з того, що припущення прокурора щодо можливого істотного ускладнення виконання рішення суду у разі відчуження спірного майна третім особам, а також здійснення відповідачем будівельних робіт, без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, а також що прокурором не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на відчуження вказаного нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що оскільки за відповідачем вже зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомості, тобто останній існує як об`єкт цивільних правовідносин, відповідно, право власності чи користування на нього, або на його частину, може у будь-який час перейти до третіх осіб.

Колегія суддів звертає увагу, що положення ч. 1 ст. 319 ЦК України надають власникові майна право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у тому числі здійснювати його відчуження на користь третіх осіб.

Тобто до вирішення спору по суті, наявні сприятливі обставини, коли відповідач вправі до моменту ухвалення/виконання рішення, розпорядитися належним йому майном на власний розсуд, у зв`язку з чим таке майно може зменшитись за кількістю або взагалі вибути з розпорядження/володіння відповідача на момент виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Прокурором у заяві наведено достатньо переконливі та мотивовані підстави, які свідчать про реальну імовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких прокурор звернувся до суду в межах цієї справи, у разі задоволення позову.

Колегія суддів також зазначає, що спірні заходи забезпечення позову стосуються виключно предмету позову та за цією ознакою є такими, що відповідають критеріям адекватності.

По суті, такі заходи спрямовані на збереження існуючого наразі стану речей і є ефективним засобом запобігання неможливості чи утруднення ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позовних вимог, з урахуванням того, що предметом позову є вимоги немайнового характеру.

При цьому, такими заходами забезпечення позову не вирішується спір по суті, а необхідність їх застосування покликана насамперед наявністю судового спору щодо права власності на нерухоме майно, під час розгляду якого відповідачем можуть бути вчинені дії, які можуть призвести до відчуження його на користь третіх осіб, а також щодо земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, дії з проведення будівельних робіт на якій можуть мати наслідком створення нових об`єктів будівництва.

Запропоновані прокурором заходи забезпечення позову не порушують та не обмежують права будь-яких осіб, в тому числі відповідача, а лише встановлюють певні обмеження, наявність яких сприятиме ефективному захисту прав позивача, в інтересах якого прокурор звернувся із цим позовом, в межах одного та саме цього судового провадження без нових звернень до суду.

З огляду на викладене, за встановлених обставин цієї справи колегія суддів вважає, що запропоновані прокурором заходи забезпечення позову відповідають приписам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін та за даних фактичних обставин справи є співрозмірними із заявленими вимогами, за наявності реальних передумов для висновку про імовірність утруднення ефективного захисту прав позивача.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви прокурора.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви прокурора.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Одеської області від 22.06.2022 у справі № 916/1219/22, якою відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, скасуванню, а заява прокурора (вх. №2-1040/24 від 21.06.2024) задоволенню.

Керуючись статтями 136-140, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.06.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 916/2803/24 скасувати.

Заяву Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури про забезпечення позову (вх. №2-1040/24 від 21.06.2024) задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Лазурна, 92/3, загальною площею 573,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 103).

Заборонити державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовного нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Лазурна, 92/3, загальною площею 573,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 103).

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лідер-Метал» (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, буд. 35/1А, ) та іншим особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, вул. Лазурна, 92/3,

Стягувач: Білгород-Дністровська окружна прокуратура (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Незалежності, 39, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лідер-Метал» (65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, буд. 35/1А, ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку в порядку та строки, передбачені статтями 287-288 ГПК України.

Дана постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 31.07.2024.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді Г.І. Діброва

А.І. Ярош