cправа № 910/7987/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,
розглянувши матеріали заяви заступника керівника Київської міської прокуратури про встановлення способу виконання постанови Верховного Суду від 01.11.2023 у справі
за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до відповідачів: 1) ОСОБА_1 ; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Тур-Інвест", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Дарницького району м. Києва; за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: 1) Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації"; 2) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича; 3) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарину Геннадіївну, про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою,
2. 29.11.2022 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення про часткове задоволення позову, а саме:
- в іншій частині позову відмовлено (пункти 2- 7 резолютивної частини рішення).
3. 19.06.2023 Північний апеляційний господарський суд прийняв постанову про скасування цього рішення та ухвалив нове - про відмову у позові.
6. Заява мотивована, зокрема, тим, що Прокурор 26.01.2024 звернув постанову Верховного Суду від 01.11.2023 у справі № 910/7987/22 до виконання шляхом подання її державному реєстратору прав на нерухоме майно через Центр надання адміністративних послуг.
7. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Полянцевої О. М. Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.05.2024 № 72983353 (далі - державний реєстратор) відмовлено в проведенні реєстраційних дій за заявою Прокурора.
11. При цьому колегія звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду у цій справі не припинено право володіння ТОВ "Тур-Інвест", а ухвалено припинити володіння цього товариства.
12. Верховний Суд зазначає, що у доктрині та судовій практиці укорінене ставлення до володіння нерухомим майном як до книжкового володіння. Стрижнем української концепції книжного володіння є принцип реєстраційного підтвердження володіння, який визнається судовою практикою ще з 2018 року (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18)). За цим принципом суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна.
13. При цьому володіння особою майном не є безспірним підтвердженням наявності у володільця права власності на це майно, але створює спростовувану презумпцію наявності права власності володільця. Тому і державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію наявності права власності такої особи (див. наприклад постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 61)).
14. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (див. наприклад постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 67)).
15. Виходячи з зазначеного підходу судове рішення про витребування нерухомого майна з чужого володіння є підставою для позбавлення відповідача володіння з одночасним введенням позивача у володіння; при цьому введення у володіння таким майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на це майно (див. наприклад постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21, пункт 37)). Відповідно позбавлення відповідача володіння нерухомим майном без одночасного введення у володіння позивача (наприклад, якщо спірне майно насправді не існує як об`єкт нерухомого майна) досягається державною реєстрацією припинення права власності (незалежно від того, чи існувало таке право, чи ні).
16. Відповідно до правової позиції Верховного Суду щодо застосування Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", викладеної у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21 (пункт 6.45), від 07.06.2023 у справі № 916/959/22, у цій справі (пункт 5.28), судове рішення про задоволення вимоги про припинення володіння відповідача відповідним правом є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права; якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт.
17. У цій справі Верховний Суд у постанові (пункти 5.31, 5.32) сформулював висновок про те, що судове рішення про задоволення позовної вимоги про припинення володіння Відповідачем-2 спірним об`єктом нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру запису про припинення права власності Відповідача-2 та для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт, за умови, що на час вчинення відповідних реєстраційних дій право власності зареєстроване за цим відповідачем.
18. Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
19. Разом з тим, відповідно до доданого до заяви Прокурора рішення від 06.05.2024 № 72983353 державним реєстратором під час розгляду заяви від 26.01.2024 за №59132275 встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, оскільки подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
20. За висновком державного реєстратора, підстави для державної реєстрації припинення права власності на нерухоме майно на підставі постанови Верховного Суду від 01.11.2023 у справі № 910/7987/22, якою припинено право володіння нерухомим майном, відсутні.
21. Отже, державним реєстратором не тільки викривлений зміст постанови Верховного Суду, а й зроблений висновок, що державна реєстрація права власності за відповідачем є перешкодою для державної реєстрації припинення права власності на підставі постанови Верховного Суду. Така підстава для відмови в проведенні реєстраційних дій, зазначена державним реєстратором, прямо суперечить висновку Верховного Суду про те, що державна реєстрація права власності за відповідачем є передумовою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права власності відповідача та для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт.
22. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Постанова Верховного Суду від 01.11.2023 у справі № 910/7987/22 в частині припинення володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Тур-Інвест" є судовим рішенням щодо державної реєстрації припинення права власності цього товариства, про що зазначено в цій постанові (пункти 5.28, 5.31, 5.32).
23. Тому Верховний Суд констатує грубе порушення закону (пункту 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") під час проведення реєстраційних дій державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) шляхом прийняття рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 06.05.2024 № 72983353.
24. У частині другій статті 129 Конституції України визначено, що обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.
25. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
26. У статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
27. На рівні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не передбачено додаткових умов чи обмежень щодо виконання державними реєстраторами судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
29. Згідно з частиною першою статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав. За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.
30. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої та сьомої статті 246 Господарського процесуального кодексу України) суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
31. Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає за необхідне постановити окрему ухвалу та направити її Міністерству юстиції України щодо необхідності здійснення контролю за виконанням його територіальними органами державної реєстрації прав Конституції України, актів цивільного законодавства України та судових рішень, зокрема, в частині необґрунтованої відмови державного реєстратора в проведенні реєстраційних дій на підставі постанови Верховного Суду від 01.11.2023 у справі № 910/7987/22, вжиття заходів щодо усунення недоліків у роботі зазначених органів, а також відновлення порушених прав держави.
Керуючись статтями 234, 235, 246 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
1. За результатом розгляду заяви заступника керівника Київської міської прокуратури про встановлення способу виконання постанови Верховного Суду від 01.11.2023 у справі № 910/7987/22 направити Міністерству юстиції України окрему ухвалу для реагування на виявлені у справі № 910/7987/22 порушення та вжиття заходів щодо недопущення їх у майбутньому.
2. Про результати перевірки обставин, наведених в окремій ухвалі Верховного Суду від 24.07.2024 у справі № 910/7987/22, повідомити Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у трьох місячний строк з дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач