РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2024Справа № 910/902/24
За позовом Концерну "Техвоєнсервіс"

до Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва"

про стягнення 69 182,25 грн

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Концерн «Техвоєнсервіс» (далі також - позивач, Концерн) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» (далі також - відповідач, ДП МОУ «Київське управління механізації і будівництва») про стягнення суми заборгованості за договором доручення № 1ГД/01-20 від 16.01.2020 в розмірі 49 182,25 грн та заборгованості за договором оренди автомобіля № 225/К/59-20 від 28.02.2020 в розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 відкрито провадження у справі № 910/902/24, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, ухвала суду була надіслана до електронного кабінету відповідача в системі «Електронний суд».

Крім того, суд зауважує, що ухвала суду про відкриття провадження у даній справі була офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходиться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, ухвалу про відкриття провадження у справі представник відповідача отримав 30.01.2024.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, відповідних клопотань про продовження процесуальних строків, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище припису ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 19.02.2021 року № 45 «Про реорганізацію державного підприємства Міністерства оборони України «База ремонту техніки» та передавального акту активів та зобов`язань від 16.08.2021 року зареєстрованого Головним Управлінням майна та ресурсів Міністерства оборони України 17.08.2021 року за № 12840, усі активи та зобов`язання державного підприємства Міністерства оборони України «База ремонту техніки» перейшли до правонаступника - Державного підприємства міністерства оборони України «Київське управління механізації та будівництва» (надалі - відповідача).

16.01.2020 між Концерном «Техвоєнсервіс» (як довірителем) та Державним підприємством Міністерства оборони України «База ремонту техніки» (як повіреним) було укладено договір доручення № 1ГД/01-20 (далі також - договір доручення) за умовами якого повірений зобов`язався за дорученням довірителя за винагороду вчинити від імені та за рахунок довірителя на об`єктах, зо належать довірителю, наступні правочини та здійснювати господарську діяльність:

- укладання договорів зберігання майна та організація і забезпечення їх виконання строком на 2 роки 11 місяців;

- організація і забезпечення охорони майна довірителя та поклажодавців;

- забезпечити надання комунальних послуг;

- своєчасне отримання коштів від поклажодавців по договорах зберігання майна, укладених в рамках цього договору, та перерахування коштів, які належать довірителю відповідно до реквізитів наданих ним.

Згідно з п. 1.2. договору доручення, конкретні умови здійснення правочинів і надання послуг із зберігання майна, а також інші вказівки довірителя щодо угод, згаданих в п. 1.1. даного договору, обумовлюються в окремих дорученнях (листах) в рамках даного договору та становлять його невід`ємну частину.

У розділі 3 договору доручення сторони погодили, що загальна сума винагороди, з урахуванням сум витрат повіреного, що повинна бути виплачена повіреному, становить 20 відсотків від загальної суми коштів, що надійдуть на рахунок повіреного від поклажедавців по угодам (договорам) укладеним згідно п. 1.1. даного договору. Винагорода, з урахуванням витрат повіреного, по виконанню доручення, повинна бути виплачена повіреному в трьох денний строк від дня подання ним письмового звіту довірителю про виконання доручення.

Згідно з п.п. 4.1., 4.2. договору доручення, повірений зобов`язаний реалізовувати послуги довірителя по зберіганню майна поклажедавців за цінами, які зазначені довірителем в окремих дорученнях (листах) наданих в рамках даного договору.

Відповідно до п. 7.1. договору доручення, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Спір у справі за договором доручення виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що в процесі виконання даного договору у повіреного виникла перед довірителем заборгованість у вигляді отриманих від поклажедавців коштів за договорами зберігання отриманих згідно платіжних доручень (інструкцій): № 2269 від 21.12.2020 року на суму 10353 грн.; № 2270 від 21.12.2020 року на суму 10354,25 грн.; 5492 від 05.07.2021 року на суму 10200,00 грн.; № 3368 від 17.12.2020 року на суму 18275,00. Загальна сума заборгованості повіреного перед довірителем в рамках договору №1 ГД/01-20 від 16.01.2020 року склала 49 182,25 грн.

Крім того, 28.02.202 між Концерном «Техвоєнсервіс» (як орендодавцем) та Державним підприємством Міністерства оборони України «База ремонту техніки» (як орендарем) було укладено договір оренди автомобіля № 225/К/59-20 (1-О/02-20) (далі також - договір оренди, предметом якого була передача орендодавцем в платне користування орендарю легкового автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , вартість оренди становить фіксовану ставку у розмірі 5 000, 00 грн. (в т.ч. ПДВ -833,33 грн.) за місяць. Термін дії договору - 2 роки, початок перебігу терміну - 02.03.2020 року.

Відповідно до акту приймання-передачі від 02.03.2020 майно передано в оренду відповідачу.

Як стверджує позивач, в результаті неналежного виконання умов даного договору у орендатора виникла заборгованість перед орендодавцем за користування об`єктом оренди за 4 місяці (листопад 2020, грудень 2020, січень 2021, лютий 2021) у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідач відзив на позов не надав, викладених у позовній заяви обставин не спростував.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Згідно з ч. 1 ст.1004 ЦК України, повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений повинен виконати дане йому доручення особисто.

За змістом статті 1006 ЦК України, повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Як передбачено п. 4.2. договору доручення, кошти, які отримані повіреним від поклажедавців по договорах зберігання майна, укладених в рамках цього договору, є доходом та власністю довірителя та перераховуються повіреним відразу, але не пізніше наступного банківського дня від дати їх отримання по реквізитах вказаних довірителем у відповідних дорученнях (листах), за винятком сум винагороди повіреного.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач отримав оплату за договорами зберігання відповідно до наступних платіжних доручень:

- № 2269 від 21.12.2020 на суму 10 353,00 грн;

- № 2270 від 21.12.2020 на суму 10 354,25 грн;

- № 5492 від 05.07.2021 на суму 10 200,25 грн;

- № 3368 від 17.12.2020 на суму 18 275,00 грн;

всього на суму 49 182,50 грн.

Доказів перерахування цих коштів на користь позивача (довірителя) в порядку п. 4.2. договору доручення матеріали справи не містять.

Отже, оскільки обов`язок відповідача перерахувати позивачу грошові кошти в розмірі 49 182,25 грн підтверджується матеріалами справи та не був спростований відповідачем, то позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 20 000,00 грн заборгованості за договором оренди, то суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до п.п 4.1., 4.2. договору оренди, розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 5 000,00 грн за місяць. Орендна плата сплачується орендарем щомісячно готівкою через касу орендаря (або в безготівковому порядку) на розрахунковий рахунок, вказаний орендодавцем не пізніше п`ятого числа кожного місяця.

Доказів оплати орендних платежів за період листопад 2020, грудень 2020, січень 2021, лютий 2021 відповідачем не надано, доводів, викладених у позовній заяві не спростовано. Факт передачі майна в оренду підтверджується актом приймання-передачі від 02.03.2020.

З огляду на наведені вище обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за договором оренди в розмірі 20 000,00 грн.

Крім того, на підтвердження своїх доводів позивачем долучено до справи Акт звірки розрахунків за період з листопада 2020 по жовтень 2021, за яким сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 69 182,25 грн.

Суд наголошує, що сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо (зокрема не може засвідчувати факт належного, або неналежного виконання зобов`язань з поставки товару), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Таким чином, акти звірки є суто бухгалтерськими документами за якими бухгалтерії підприємств-учасників певних господарських операцій звіряють бухгалтерський облік цих операцій (у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості), а наявність чи відсутність будь-яких зобов`язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

У той же час, як було вказано вище, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем на загальну суму 69 182,25 грн, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пунктом 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Концерну "Техвоєнсервіс" задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 181; ) на користь Концерну "Техвоєнсервіс" (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; ) заборгованість за договором доручення № 1ГД/01-20 від 16.01.2020 в розмірі 49 782,25 грн, заборгованість за договором оренди автомобіля № 225/К/59-20 від 28.02.2020 в розмірі 20 000,00 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 31.07.2024.

Суддя Ю.О. Підченко