ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" липня 2024 р.Справа № 924/628/23

Господарський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Грамчука І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нетішинської міської ради м. Нетішин Хмельницької області

до Фізичної особи підприємця Мельниченко Ірини Анатоліївни м. Київ

про стягнення 345583,82 грн безпідставно збережених коштів орендної плати

Представники сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

від прокуратури: Ткачук Н.С. - прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури

Встановив: Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 30.10.2023 у справі №924/628/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи підприємця Мельниченко Ірини Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Нетішинської міської ради (30100, Хмельницька область, м.Нетішин, вул. Шевченка, 1, ) 280081,54 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. Стягнуто з Фізичної особи підприємця Мельниченко Ірини Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Хмельницької обласної прокуратури (, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, рахунок UA0002814) 4201,22 грн. витрат по оплаті судового збору. Провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 65502,28 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки - закрито.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2024 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мельниченко Ірини Анатоліївни на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.10.2023 у справі № 924/628/23 - залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

22.07.2024 на адресу суду надійшла заява (вх.№05-08/2463/24 від 22.07.2024) Фізичної особи підприємця Мельниченко Ірини Анатоліївни про розстрочення виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.10.2023.

Ухвалою суду від 24.07.2024 заяву Фізичної особи підприємця Мельниченко Ірини Анатоліївни (вх.№05-08/2463/24 від 22.07.2024р.) про розстрочення виконання рішення у справі №924/628/23 призначено до розгляду у судовому засіданні на 09:15 год 30 липня 2024 року.

В обгрунтування заяви відповідач зазначив, останній вносив до бюджету плату за землю (орендні платежі) саме на підставі нарахувань контролюючих органів.

Органи місцевого самоврядування у встановленому порядку не подавали відомості про розбіжності нарахувань, які пов`язані із припиненням землекористуванням чи зміною орендної ставки.

Посилається на ст 286 ПК України, ст. 71 ЗК України.

Станом на дату звернення до суду відповідачем внесено плату за земельну ділянку за 2024 рік на підставі податкового-повідомлення рішення з розрахунку контролюючого органу ставки у 3% від нормативної вартості земельної ділянки за кодом цільового призначення 12.08 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, категорія земель «Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення». Дані ДЗК також містять відомості про те, що саме Відповідач є користувачем земельної ділянки.

Органи місцевого самоврядування не вносили жодних змін навіть після рішення Господарського суду Хмельницької області від 30 жовтня 2023 року та постанови Північно - західного апеляційного господарського суду від 25 січня 2024 року у справі № 924/628/23 , якими стягнуто з відповідача 280081,54 грн безпідставно збережених коштів орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,8615 га (кадастровий номер: :01:003:0308), розрахованої за ставкою 12% від нормативно - грошової оцінки.

Правові підстави для самостійного розрахунку відповідачем - фізичною особою плати за землю та внесення плати у іншому розмірі відсутні.

Звертає увагу на те, що відповідач не перебуває у шлюбі, на утриманні має трьох дітей, при цьому двоє є неповнолітніми - донька 31.10.2009 року народження Пузанова М.М., син 14.05.2015 року народження Пузанов О.М., про що надає копії свідоцтва про народження дітей.

Відповідно довідки про Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 02.05.2024 у Відповідача відсутній будь-який дохід від заробітної плати.

Згідно Витягу державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач зареєстрована, як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності « 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна»

Відповідно до виписки банку за період з 01.01.2022 року по 23.04.2024 року сума надходжень становила 140 000 грн, що на 14 місяців складає 10 000 грн доходу (не враховуючи чистий прибуток та поточні витрати).

Введення в Україні режиму воєнного стану, постійні обстріли території, в тому числі, Хмельницької області, ведення господарської діяльності є надзвичайно ризикованим і зазнало значних змін в частині скорочення діяльності та часткового припинення.

Зазначає, що відповідач перебуває у важкому фінансовому стані. Однак, 29 березня 2024 року було укладено Договір оренди №2024-03-29, відповідно до якого будуть отримуватися кошти орендної плати, які в подальшому будуть спрямовані на виконання рішення суду.

Від позивача на адресу суду надійшли заперечення (вх.05-22/5272/24 від 26.07.2024), в яких просить відмовити у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду, 14 лютого 2024 року Господарським судом Хмельницької області на виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 30 жовтня 20223 року та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 січня 2024 року у справі №924/628/23 видано судовий наказ про примусове виконання рішення, який згідно норм чинного законодавства є обов`язковим до виконання.

Згідно листа Нетішинського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.03.2024 року за № 2320, було повідомлено Нетішинську міську раду про відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи-підприємця Мельниченко Ірини Анатоліївни на користь Нетішинської міської ради 280081,54 гривні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати згідно постанови від 01 березня 2024 року.

Від 01 березня 2024 року та на момент подання фізичною особою-підприємцем Мельниченко І.А. заяви про розстрочення виконання рішення, всупереч вимогам чинного законодавства належним чином рішення суду фізичною особою-підприємцем Мельниченко Іриною Анатоліївною не виконується, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Невиконання рішення суду, з врахуванням інфляційних процесів в економіці держави, порушує матеріальні інтереси Нетішинської міської ради, як представника інтересів територіальної громади міста Нетішин, що призведе до негативних наслідків у його діяльності у вигляді неодержання місцевим бюджетом грошових коштів.

Нетішинська міська рада є бюджетною установою та здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із своєю діяльністю, за рахунок коштів міського бюджету. Поточні видатки забезпечують поточне функціонування органів місцевого самоврядування, утримання бюджетних установ (оплата праці працівникам бюджетних установ, нарахування на фонд оплати праці, придбання матеріалів, оплата комунальних послуг та енергоносіїв тощо), особливо в умовах воєнного стану.

Розстрочення виконання рішення Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/628/23, призведе до порушення права територіальної громади міста Нетішин, зокрема, на фінансування програм соціально економічного розвитку територіальної громади та інших пріоритетних галузей, які забезпечують життєдіяльність територіальної громади міста, а також виділення бюджетних коштів, які спрямовані на першочергові заходи бюджетів усіх рівнів для забезпечення фінансування заходів з оборони держави.

Відповідач подала відповідь на заперечення (вх.№05-22/530/24 від 29.07.2024р.) у якому звертає увагу на те, що системні порушення позивача спричинили невідповідність розрахунків плати за землю чинному законодавству та власним рішенням, за яким землі АЗС із ставкою 12% вибули з категорії земель транспорту і плата за землі транспорту нараховувалась за всю ділянку як за землі транспорту відповідно п.3.4 рішення за ставкою 3%. Вказані порушення не усунено, відомості до контролюючого органу не подаються ні з питань підстав користування, ні з питань діючих ставок.

Прокурор проти задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду заперечив.

При розгляді заяви про відстрочення виконання рішення суду у справі судом враховується таке.

Відповідно до положень ст. 129 Конституції України, ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією із засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Положеннями ст. 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

У ч. 1 ст. 239 ГПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою відстрочки та розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

З аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства вбачається, що підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Розглядаючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу.

Таким чином, відстрочити виконання судового рішення суд може лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим. При цьому, відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, і такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

При цьому питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які беруть участь у справі. Необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є, у тому числі, з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, тому суд повинен дослідити та оцінити як заперечення позивача, так і доводи відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

У заяві про розстрочку виконання рішення суду в обґрунтування виняткових обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, відповідач посилається на неможливість виконання зобов`язань перед позивачем з огляду на тривалий вплив таких обставин як проведення бойових дій (введення воєнного стану), свій скрутний фінансовий стан.

Щодо посилань відповідача на введенням воєнного стану, суд вважає, що зазначені відповідачем обставини введення воєнного стану негативно впливають і на діяльність та фінансовий стан позивача, а тому не є виключними для відповідача у контексті правовідносин між сторонами.

Щодо посилань відповідача на важкий фінансовий стан суд бере до уваги, що відповідно до частини 1 статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Стаття 42 Господарського кодексу України передбачає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 218 ГК України, ст. 617 ЦК України, практики Європейського суду з прав людини (справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші) відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань та не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, а частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд зауважує, що скрутне фінансове становище відповідача, наявність у нього заборгованості перед позивачем в істотному розмірі є результатом господарської діяльності відповідача як самостійного суб`єкта господарювання, а тому вказані обставини не є безумовними, самостійними та достатніми підставами для розстрочення виконання судового рішення.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано доцільності розстрочення рішення суду та не надано доказів на підтвердження наявності у нього реальної можливості в майбутньому виконати рішення у цій справі у запропоновані в заяві терміни.

Одночасно судом зауважується, що відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц тощо.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Відтак, виходячи із встановлених законодавством стандартів доказування, необхідність розстрочення виконання рішення суду повинна обґрунтовуватися належними та допустимими доказами, що подаються стороною.

Однак відповідач, посилаючись на свій важкий фінансовий стан, будь-яких доказів у підтвердження такого стану, зокрема відсутності коштів, збитковості своєї господарської діяльності тощо не надав. Відповідно, судом критично оцінюються доводи про існування такого становища, у тому числі в результаті погіршення епідеміологічного стану в країні, проведення бойових дій та наявності інших судових рішень про стягнення з відповідача значних грошових коштів. Посилання відповідача на вказані обставини без доведення належними та допустимими доказами їхніх негативних наслідків на його фінансовий стан є необгрунтованим.

Судом враховується, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "ІммобільяреСаффі" проти Італії", № 22774/93).

Враховуючи те, що існування заборгованості підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

З огляду на вищевикладені обставини, положення законодавства, зокрема, принцип обов`язковості судового рішення, наявність простроченої заборгованості відповідача з оплати товару за укладеним із позивачем договором, матеріальні інтереси обох сторін та рівнозначність для обох сторін негативних наслідків поширення на території України коронавірусної хвороби та введення воєнного стану, а також беручи до уваги недоведення відповідачем належними, допустимими і достатніми доказами винятковості випадку, з яким процесуальний закон пов`язує можливість надання розстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду у справі №924/628/23.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи підприємця Мельниченко Ірини Анатоліївни (вх.№05-08/2463/24 від 22.07.2024) про розстрочення виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.10.2023 у справі №924/628/23 відмовити.

Ухвала набирає законної сили 30.07.2024.

Ухвала може бути оскаржена у строки та порядку, встановлені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя І.В. Грамчук

Віддруковано 5 примірників:

1-до справи,

2- Шепетівській окружній прокуратурі (),

3- Хмельницькій обласній прокуратурі ()

4- позивачу Нетішинській міській раді ()

5- відповідачу (ІНФОРМАЦІЯ_1)