РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.07.2024Справа № 910/6368/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами справу №910/6368/24 за позовом Корпорації «ТСМ Груп» до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення грошових коштів

ОПИСОВА ЧАСТИНА

1. СУТЬ СПОРУ.

1.1. Позивач просить суд стягнути інфляційні втрати та 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати комплексу робіт за договором. Відповідач заперечив проти задоволення позову.

2. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

2.1. 27.06.2019 між ДП «НАЕК «Енергоатом», правонаступником якого є АТ «НАЕК «Енергоатом», як замовником, та Корпорацією «ТСМ Груп», як генеральним підрядником, укладено Договір №03/19 на виконання комплексу робіт (далі Договір) за умовами якого генеральний підрядник зобов`язується за завданням замовника з дотриманням вимог законодавства виконати комплекс робіт з теми «ВП Южно-Українська АЕС. Комплекс інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту. Технічне переоснащення КПП-3. АКТЗ. Постачання обладнання, будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи» в цілому або за етапами в обсягах та у строки, що зазначені у Графіку виконання робіт (Додаток №2) та у Відомостях обсягів робіт (Додаток №4) до вказаного Договору.

2.2. У зв`язку з невиконанням замовником (відповідачем) умов Договору в частині оплати робіт Корпорація «ТСМ Груп» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» заборгованості за виконані роботи.

2.3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 у справі №910/3243/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023, та постановою КГС ВС від 30.01.2024, присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" 1 732 121,64 грн основного боргу, 556 881,86 грн пені, 51 821,30 грн 3% річних, 415 612,90 грн втрат від інфляції, а також 41 346,57 грн судового збору.

2.4. Тобто, в межах справи № 910/3243/23 суд встановив факт виконання позивачем робіт за Договором на користь відповідача, порушення АТ «НАЕК «Енергоатом» умов Договору в частині оплати робіт та суму невиконаного грошового зобов`язання у розмірі 1 732 121,64 грн та наявність підстав для нарахування на суму основної заборгованості інфляційних втрат і 3% річних. Розрахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до якого суд задовольнив частково вимоги позивача у вказаній вище справі, здійснювався за весь період прострочення і до 27.02.2023.

2.5. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 у справі № 910/3243/23 набрало законної сили 03.10.2023.

2.6. Борг за даним судовим рішенням погашений відповідачем в рамках здійснення примусових виконавчих дій державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним Сергієм Володимировичем.

2.7. Часткове погашення заборгованості відповідача було здійснено двома платежами. За платіжною інструкцією №234 від 26.03.2024 на суму 25 000,00 грн та за платіжною інструкцією №366 від 12.04.2024 на суму 2 797 784, 27 грн (в тому числі залишок решти боргу - 1 707 121,64 грн.

2.8. На думку позивача, у нього наявні правові підстави для стягнення з відповідача 3% річних за період з 28.02.2023 по 25.03.2024 нарахованих на суму 1 732 121, 64 грн та за період з 26.03.2024 по 21.05.2024, нарахованих на суму 1 707 121, 64 грн.

2.9. Також позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01.03.2023 по 25.03.2024, нарахованих на 1 732 121, 64 грн, та за період з 26.03.2024 по 30.04.2024, нарахованих на суму 1 707 121, 64 грн.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ПОЗИВАЧА.

3.1. Предметом даного позову є стягнення з відповідача 86 076, 34 грн інфляційних втрат та 63 750,37 грн 3% річних.

3.2. Юридичними підставами позову є статті 526, 625 ЦК України.

3.3. Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача щодо своєчасного повернення суми основного боргу за Договором на виконання робіт.

4. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА.

4.1. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши, що:

1) 12.04.2024 відповідно до розпорядження державного виконавця № 73571577 від 12.04.2024 та платіжних інструкцій № 363, 364, 365, 366 від 12.04.2024 грошові кошти, при примусовому виконанні виконавчого документу № 910/3243/23 від 06.12.2023, надійшли 11.04.2024;

2) у довідці № 04-43206 від 31.05.2024 зазначено про фактичний платіж за авізо № ДИР00000481 в загальному розмірі 1 732 121,64 грн. відбувся 11.04.2024 (копія додається). (Практична позиція Верховного Суду про день списання коштів передбачена постановою КГС Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 927/206/19);

3) враховуючи вищевикладене, сума основного боргу в розмірі 1 732 121,64 грн за рішенням суду № 910/3243/23 від 29.05.2023 було стягнуто виконавчою службою та перераховано позивачу 11.04.2024;

4) оскільки суму основної заборгованості в загальному розмірі 1 732 121,64 грн. було списано з рахунків АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії ВП ПАЕС 11.04.2024 року, тому не існує заборгованості перед Корпорацією «ТСМ ГРУП», про яку зазначено в позовній заяві, отже Позивачем невірно визначено дату сплати боргу за рішенням суду № 910/3243/23 від 29.05.2023 та невірно здійснено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат.

4.2. Також, у відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про зменшення розміру відсотків річних на 99 % - у разі прийняття рішення про задоволення позову.

5. ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

5.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами та встановлено сторонам строки на подання заяв по суті справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

6. ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

6.1. З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- Чи наявні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за заявлений позивачем період? Якщо так, то в якому розмірі?

- Чи наявні підстави для зменшення розміру нарахованих 3% річних?

- Чи підтверджені та доведені документально витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги? Якщо так, то в якому розмірі?

6.2. У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно позивач має довести наявність обставин, що дають ствердну відповідь на перше питання, друге та третє, а відповідач - навпаки.

7. ВИСНОВОК СУДУ ПРО НАЯВНІСТЬ ПІДСТАВ ДЛЯ СТЯГНЕННЯ З ВІДПОВІДАЧА 3% РІЧНИХ ТА ІНФЛЯЦІЙНИХ ВТРАТ.

7.1. Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 у справі №910/3243/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 та постановою КГС ВС від 30.01.2024, присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" 1 732 121,64 грн основного боргу, 556 881,86 грн пені, 51 821,30 грн 3% річних, 415 612,90 грн втрат від інфляції, а також 41 346,57 грн судового збору.

7.2. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду, а згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

7.3. При цьому, будь-яких виключень або делегування регулювання даних правовідносин іншим нормам законодавства Конституція України не містить.

7.4. До того ж, наведені приписи ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

7.5. Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

7.6. Ч. ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

7.7. Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

7.8. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

7.9. Відповідно до ч.ч. , 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

7.10. Отже, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 у справі №910/3243/23, яке набрало законної сили 03.10.2023, встановлено факт наявності у АТ «НАЕК «Енергоатом» заборгованості у розмірі 1 732 121, 64 грн, при цьому її повне погашення відповідачем відбулось 26.03.2024 на суму 25 000,00 грн та 12.04.2024 на суму 1 707 121,64 грн, відтак наявні правові підстави для нарахування за період прострочення оплати 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

7.11. При цьому, в контексті викладеного, суд частково погоджується з твердженнями відповідача про закінчення періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат саме 11.04.2024, оскільки сума 1 707 121,64 грн перерахована позивачеві 12.04.2024, і що підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами - платіжною інструкцією №366 від 12.04.2024.

7.12. Виходячи із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

7.13. Встановлення законодавцем права кредитора на одержання коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зумовлене тим, що грошовим коштам притаманна властивість знецінюватись в більшій мірі ніж всім іншим видам майна (нерухомості, дорогоцінним металам, автомобілям тощо), що призводить до зниження їхньої купівельної спроможності, дисбалансу попиту і пропозиції.

7.14. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

7.15. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та % річних аж до повного виконання боржником грошового зобов`язання.

7.16. Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

7.17. Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

7.18. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних і вважає що при здійсненні розрахунку позивач неправильно визначив періоди нарахування з урахуванням дат проведених оплат. Так, зокрема 3% річних підлягають нарахуванню на суму 1 732 121, 64 грн за період з 28.02.2023 по 25.03.2024 (55 774,47 грн), а також на суму 1 707 121, 64 грн за період з 26.03.2024 по 11.04.2024 (2 378, 78 грн).

7.18. Водночас, розрахунок інфляційних втрат слід здійснювати на суму 1 732 121, 64 грн за період з 01 березня 2023 по 31 березня 2024 року. Інфляційні втрати на суму 1 707 121 грн за період з 26.03.2024 по 11.04.2024, 64 грн нарахуванню не підлягають, позаяк якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа відповідного місяця - інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця (Постанова КГС ВС від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

7.19. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 58 153, 25 грн 3% річних та 82 662, 10 грн інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

7.20. Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

8. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ВІДСУТНІСТЬ ПІДСТАВ ДЛЯ ЗМЕНШЕННЯ 3%.

8.1. Суд зазначає, що нарахування на суму боргу 3% річних, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц.

8.2. Отже, норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

8.3. З огляду на зазначене, 3% річних не відносяться до неустойки, а тому до цих компенсаційних виплат не застосовуються положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

8.4. Також у відзиві на позов АТ «НАЕК «Енергоатом» вказує на те, що належне та вчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили, а саме надзвичайних і невідворотних обставин, пов`язаних з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану, що, на думку відповідача, є підставою для зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних.

8.5. Суд ставиться критично до даних тверджень відповідача, оскільки згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. При цьому відповідачем, зі свого боку, не надано будь-яких доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання зобов`язань за Договором.

8.6. Крім того, вимагати сплату суми боргу з врахуванням 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу і є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити такі інтереси, а отже відповідні компенсаційні виплати нараховуються незалежно від вини боржника.

8.7. Щодо позиції Верховного Суду у справі № 902/417/18 про можливість зменшення відсотків річних, то вказана практика нерелевантна. Адже не стосується інфляційних втрат, не стосується 3 % річних. У цитованій справі йшлося про встановлений сторонами у договорі розмір відсотків річних, який був надмірним (40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів).

8.8. За наведених обставин, заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру 3% річних не підлягає задоволенню

9. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ПІДТВЕРДЖЕННЯ ТА ДОВЕДЕННЯ ВИТРАТ НА ПРАВОВУ ДОПОМОГУ ТА ЇХ РОЗМІР.

9.1. Позивач зазначає, що ним були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн, що відповідає попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат.

9.2. Суд погоджується з цим твердженням з огляду на наступне.

9.3. Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

9.4. Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

9.5. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

9.6. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

9.7. Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 ГПК України).

9.8. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

9.9. Так в якості доказів, що підтверджують надання правової допомоги до матеріалів справи додано: договір про надання професійної правничої допомоги від 05.08.2019, укладений між Адвокатським об`єднанням «Віннерлекс» та позивачем; ордер серії АЕ №1174276 від 17.01.2023, специфікацію №89 від 18.04.2024 (Додаток №89 до Договору про надання правової допомоги від 05.08.2019) та платіжну інструкцію №1353 від 18.04.2024 на суму 12 000, 00 грн.

9.10. Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

9.11. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

9.12. Суд зазначає, що розмір винагороди за надання професійної правничої допомоги визначений Додатку №89 від 18.04.2024 до Договору про надання правової допомоги і становить фіксований розмір - 12 000, 00 грн. Жодних змін в частині погодженого договором про надання професійної правничої допомоги розміру фіксованої вартості правничої допомоги сторонами не внесено, а отже розмір гонорару є визначеним.

9.13. Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання АО «Віннерлекс» професійної правничої допомоги позивачеві у справі №910/6368/24 на суму 12 000, 00 грн.

9.14. За висновками суду, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію розумності їхнього розміру, є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), підтверджується відповідними доказами. При цьому, твердження відповідача про те, що позивачем не додано до матеріалів справи докази понесення витрат на правову допомогу, а зокрема - акт, перелік складових послуг, розрахунок вартості складових, платіжні документи, суд відхиляє. Оскільки, ч. 8 ст. 129 ГПК України не містить вичерпного переліку документів, на підставі яких суд встановлю обсяг, вартість та факт надання адвокатом правової допомоги. При цьому, суд зауважує, що позивачем долучено до матеріалів позову первинні документи, які підтверджують Факт оплати правової допомоги, у зв`язку з чим, твердження відповідача про ненадання платіжних документів суд також не бере до уваги. Інші твердження, викладені відповідачем у клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу взяті судом до уваги, однак не спростовують висновку про наявність правових підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

9.15. При цьому суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 ГПК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

9.16. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 11 278, 26 грн.

10. СУДОВІ ВИТРАТИ.

10.1. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2 276, 70 грн покладаються на відповідача. Решта судового збору (145, 70 грн) покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) на користь Корпорації «ТСМ Груп» (03150, м. Київ, вул. Ямська, 72, ) 58 153, 25 грн - 3% річних, 82 662, 10 грн - інфляційних втрат, 11 278, 26 грн - витрат на професійну правничу допомогу та 2 276, 70 грн судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено 30.07.2024.

Суддя Ігор Курдельчук