РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2024Справа № 910/1511/24

За позовомПриватного акціонерного товариства "Київський шовковий комбінат"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДОВІТ"
простягнення 112 065,34 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Київський шовковий комбінат» (далі також - позивач, ПрАТ «Київський шовковий комбінат») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ледовіт» (далі також - відповідач, ТОВ «Ледовіт») про стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій за договором оренди № 01/08/13-2021 від 01.08.2021 в загальному розмірі 112 065,34 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 відкрито провадження у справі № 910/1511/24, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Керуючись ч. 2 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК України) та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, ухвала суду була надіслана за адресою відповідача, яка вказана у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, суд зауважує, що ухвала суду про відкриття провадження у даній справі була офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 02.03.2024 про повернення поштового відправлення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 12.02.2024.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, відповідних клопотань про продовження процесуальних строків, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище припису ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2021 між Приватним акціонерним товариством «Київський шовковий комбінат» (як орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ледовіт» (як орендарем) укладено договір оренди № 01/08/13-2021 (далі також - договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар, для здійснення власної господарської діяльності, за плту і на певний строк приймає у користування майно.

Відповідно до п. 1.2. договору, майно, що є об`єктом оренди, згідно з умовами цього договору, є нежитлові приміщення:

- Приміщення-1, площа 41,6 кв.м.;

- Приміщення-2, площа 291,4 кв.м.;

Загальна площа переданого майна в оренду - 333,0 кв.м., що знаходяться в корпусі № 4, за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська,60 (далі також - приміщення) і належить орендодавцю на праві власності.

Згідно з п. 2.1. договору, орендар набуває приміщення у тимчасове платне користування починаючи з 01.08.2021. Передача приміщень оформляється Актом приймання-передачі, у якому зазначається при необхідності наявне обладнання, інвентар та інше майно, що належить орендодавцю, та передається разом з приміщенням.

У розділі 3 договору сторони погодили, що орендна ставка на момент підписання даного договору за 1 кв.м. становить:

- Приміщення-1 - 110,00 грн/кв.м., в тому числі ПДВ;

- Приміщення-2 - 95,00 грн/кв.м., в тому числі ПДВ.

Загальний розмір орендної плати в місяць за користування переданого в оренду приміщення складає 32 259,00 грн в т.ч. ПДВ.

Відповідно до п. 3.3. договору, орендна плата сплачується орендарем щомісяця до першого числа розрахункового місяця, тобто до початку розрахункового місяця, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця, що вказаний у цьому договорі за виключенням сплати за перший та останній місяці оренди.

Згідно з п.п. 3.5.-3.9. договору, на підставі виставлених рахунків орендар відшкодовує орендодавцю вартість фактично спожитих комунальних послуг (далі також - комунальні послуги): водопостачання та водовідведення, вартість спожитої електроенергії та інші) у періоді фактичного споживання цих послуг до 15го числа наступного за розрахунковий місяць споживання цих послуг орендарем. Орендодавець розраховує вартість фактично спожитих орендарем комунальних послуг виходячи із вартості послуг третіх осіб, що надають комунальні послуги. Вартість експлуатаційних послуг складає 15,00 грн в т.ч. ПДВ, в місяць з одного квадратного метра орендованого приміщення. Розрахунок суми відшкодування комунальних послуг орендодавець може щомісячно надавати орендарю до акту наданих послуг. Усі витрати за користування телефонними номерами та інтернетом (міськими, міжміськими та міжнародними) оплачуються орендарем самостійно, згідно з рахунками підприємств по організації зв`язку.

У п.п. 10.1., 10.2. договору сторони погодили, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 2.1. розділу 2 цього договору та закінчується 30.07.2022.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, 01.08.2021 сторони підписали акт приймання-передачі приміщення в оренду.

Позивач стверджує, що сторони вирішили з 01.08.2022 не продовжувати орендні відносини, однак орендар приміщення не повернув. Заборгованість відповідача з орендної плати та комунальних платежів станом на дату подання позовної заяви становить 67 673,45 грн.

Відповідач свої правом на подання відзиву не скористався, викладених у позовній заяві обставин належними та допустимими доказами не спростував.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 01/08/13-2021 від 01.08.2021 суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Як наголошує позивач, у відповідача утворилася заборгованість з орендної плати та з відшкодування комунальних послуг в розмірі 67 673,45 грн за період червень-липень 2022.

На підтвердження своїх доводів ПрАТ "Київський шовковий комбінат" долучило до справи копії рахунків на оплату та акти здачі-приймання послуг за спірний період.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи фактичні дані, наявність обов`язку відповідача сплатити позивачу 67 673,45 грн заборгованості з орендної плати та комунальних витрат не спростована та підтверджується наявними у справі доказами.

Окрім наведеного розміру заборгованості позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 27 420,15 грн, штраф в розмірі 6 416,57 грн, 2 908,48 грн 3% річних та 7 646,69 грн інфляційних втрат.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з урахуванням встановленого договором строку, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, а розрахунок арифметично правильний, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 7 646,69 грн підлягають задоволенню в межах заявлених вимог.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з урахуванням встановленого договором строку, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, а розрахунок арифметично правильний, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в розмірі 2 908,48 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2. договору оренди визначено, що орендар несе наступну відповідальність:

- за невнесення або несвоєчасне внесення плати за користування приміщеннями, передбачених цим договором, орендодавець має право застосувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення такого платежу;

- за прострочення внесення орендної плати понад 20 (двадцяти) календарних днів з орендаря додатково стягується штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від суми заборгованості по орендній платі;

- за прострочення відшкодування вартості фактично спожитих комунальних послуг та компенсації експлуатаційних витрат понад 5 (п`ять) календарних днів з орендаря додатково стягується штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від суми заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг та/або компенсації експлуатаційних витрат;

- у випадку неповернення або несвоєчасного звільнення приміщень, орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування приміщеннями за час прострочення.

Таким чином, з огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем строків виконання зобов`язань за договором, то крім сплати суми загальної заборгованості зі сплати обов`язкових платежів по Договору оренди, що становить 67673,45 грн, ТОВ Ледовіт» зобов`язане сплатити позивачеві 50 % штрафу від суми від суми заборгованості по орендній платі, що дорівнює - 27 420,15 грн та 50 % штрафу від суми від суми заборгованості по відшкодуванню вартості фактично спожитих комунальних послуг та компенсації експлуатаційних витрат, що дорівнює 6 416,57 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про наявність заборгованості за договором.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача згідно з вимогами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Київський шовковий комбінат" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДОВІТ" (04086, м. Київ, вул. Академіка Івахненка, 20, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Київський шовковий комбінат" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 60; ) 112 065,34 грн, з яких 67 673,45 грн боргу з орендних та комунальних платежів, 27 420,15 грн штрафу від заборгованості по орендній платі, 6 416,57 грн штрафу від заборгованості по комунальним платежам, 7 646,69 грн інфляційних втрат, 2 908,48 грн 3% річних, 3 028,00 грн судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.07.2024 року.

Суддя Ю.О.Підченко