ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/11022/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Волковицької Н. О., Мачульського Г. М.,

секретар судового засідання - Денисевич А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 (колегія суддів: Сітайло Л. Г., Шапран В. В., Буравльов С. І.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Ен-Кор-Лімітед"; 2) державний реєстратор Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Людмила Володимирівна, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Цукорпром"; 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Монтана-Естейт", про скасування наказу,

за участю представників:

позивача - Тута І. В.

відповідача - Бахур А. С.

третя особа-1 на стороні відповідача - Кузьменко В. С.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" (далі - ТОВ "ФК "Поліс") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст) про визнання незаконним і протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 16.08.2021 № 2879/5 "Про задоволення скарги ".

2. На обґрунтування позовних вимог ТОВ "ФК "Поліс" посилається на те, що наказ Мін`юсту від 16.08.2021 № 2879/5 підлягає скасуванню, оскільки за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" (далі - ТОВ "Цукорпром") ніколи не було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно у законний спосіб, у зв`язку з тим, що рішення приватного нотаріуса від 06.12.2019 № 50068890, на підставі якого воно було зареєстроване, скасовано наказом Мін`юсту від 02.06.2020 № 1840/5. Крім того, позивач стверджує, що Мін`юст мав відмовити у задоволенні скарги ТОВ "Цукорпром", оскільки відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 37 Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася реєстрація цього права за іншою особою, а саме за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ен-Кор-Лімітед" (далі - ТОВ "Ен-Кор-Лімітед"), ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промторг 2020" (далі - ТОВ "Промторг 2020").

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. ТОВ "ФК "Поліс" як іпотекодержатель набуло права власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 15а, 15б, 15в, 15г, XXIX, загальною площею 291,9 кв. м, в прибудові літ. "А'-l" до житлового будинку літ. "А-14" у місті Харкові на вулиці Двадцять третього серпня, будинок 51), шляхом звернення стягнення на нього в позасудовому порядку, передбаченому Законом України "Про іпотеку".

4. На підставі заяви ТОВ "ФК "Поліс" та долучених до неї документів державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л. В. (далі - державний реєстратор Литвиненко Л. В.) прийнято рішення від 12.12.2019 № 50190468 про державну реєстрацію права власності вищезазначеного нерухомого майна за ТОВ "ФК "Поліс".

5. У подальшому ТОВ "Цукорпром" подало до Мін`юсту скаргу у сфері державної реєстрації в порядку статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 26.02.2020 № 26-02/2020.

6. 14.05.2020 Колегією Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - Колегія) розглянуто скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 № 26-02/2020, зареєстровану в Мін`юсті 28.02.2020 за № 6648-33-20, стосовно реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме - нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 15а, 15б, 15в, 15г, XXIX, загальною площею 291,9 кв. м, в прибудові літ. "А"- l" до житлового будинку літ. "А-14" у місті Харкові на вулиці Двадцять третього серпня, будинок 51.

7. Предметом розгляду скарги було, зокрема, рішення від 12.12.2019 № 50190468, прийняте державним реєстратором Литвиненко Л. В.

8. За наслідками розгляду скарги Колегією складено висновок, оформлений наказом від 04.06.2020 № 1874/5, яким, зокрема: скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 № 26-02/2020 задоволено частково; скасовано рішення від 12.12.2019 № 50190468, прийняте державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л. В.

9. Так, у пункті 12 висновку від 14.05.2020 Колегія дійшла висновку, що державний реєстратор Литвиненко Л. В. не додала електронні копії документів, які підлягають обов`язковому виготовленню та розміщенню в Державному реєстрі прав, тому реєстраційні дії вчинено з порушенням вимог статей 10, 16, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" та пункту 10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, у зв`язку з чим скаргу слід задовольнити частково: оскаржуване рішення від 12.12.2019 № 50190468 скасувати, а доступ державному реєстратору Литвиненко Л. В. тимчасово блокувати строком на 1 (один) місяць.

10. Не погодившись із даним наказом Мін`юсту ТОВ "ФК "Поліс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання незаконним і протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 04.06.2020 № 1874/5 "Про задоволення скарги" в частині пунктів 1, 2, 5 даного наказу, якими відповідно скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 № 26-02/2020 задоволено частково та скасовано рішення від 12.12.2019 № 50190468, прийняте державним реєстратором Литвиненко Л. В.

11. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі № 910/8091/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 та постановою Верховного Суду від 28.09.2021, позовну заяву ТОВ "ФК "Поліс" задоволено. Визнано незаконним і протиправним та скасовано наказ Мін`юсту від 04.06.2020 № 1874/5 "Про задоволення скарги" в частині пунктів 1, 2, 5 даного наказу, якими відповідно скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 № 26-02/2020 задоволено частково та скасовано рішення від 12.12.2019 № 50190468, прийняте державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л. В.

12. У зв`язку з прийняттям вказаного рішення Колегією Мін`юсту повторно розглянуто скаргу ТОВ "Цукорпром" та складено висновок, яким рекомендовано задовольнити скаргу частково.

13. Мін`юстом прийнято рішення, оформлене наказом від 16.08.2021 № 2879/5 "Про задоволення скарги", яким скаргу ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 № 26-02/2020 задоволено частково та скасовано рішення від 12.12.2019 року № 50190468, прийняте державним реєстратором Литвиненко Л. В.

14. Так, у пункті 3 висновку Колегії від 01.07.2021 Колегія дійшла висновку, що державний реєстратор Литвиненко Л. В. на момент прийняття оскаржуваного рішення не встановила відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та обтяженнями на нежитлові приміщення. Зокрема щодо об`єкта нерухомого майна уже був відкритий відповідний розділ (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

15. 14.11.2023 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано наказ Мін`юсту "Про задоволення скарги" від 16.08.2021 № 2879/5.

16. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент звернення ТОВ "Цукорпром" до відповідача зі скаргою на рішення від 12.12.2019 № 50190468, підстави для задоволення цієї скарги були відсутні, враховуючи, зокрема, те, що рішення державного реєстратора № 50068890 від 06.12.2019 (з відкриттям розділу) про реєстрацію за ТОВ "Цукорпром" права власності на нерухоме майно скасовано наказом Мін`юсту від 02.06.2020 № 1840/5 (зі змінами, внесеними наказом від 16.06.2020 № 2000/5), прийнятим до моменту розгляду Мін`юстом оспорюваного в даній справі наказу.

17. 17.03.2024 Північний апеляційний господарський суд прийняв постанову про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення - про відмову у позові.

18. Ухвалюючи вказану постанову, апеляційний суд виходив з того, що Мін`юст розглядає відповідність законодавству дій державного реєстратора, які він мав вчинити, саме у момент державної реєстрації (в даному випадку - 12.12.2019, коли державний реєстратор приймав рішення № 50190468). Оскільки Мін`юст встановив наявність підстав, передбачених у пункті 5 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за яких державний реєстратор мав відмовити в реєстрації права власності на нерухоме майно за ТОВ "ФК "Поліс", апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування наказу Мін`юсту від 16.08.2021, яким правильно встановлено наявність порушення державним реєстратором законодавства в сфері державної реєстрації під час прийняття рішення 12.12.2019 № 50190468.

19. При цьому апеляційний суд вказав, що факт подальшого скасування рішення державного реєстратора № 50068890 від 06.12.2019 (з відкриттям розділу) про реєстрацію за ТОВ "Цукорпром" права власності на нерухоме майно не є підставою для визнання законними дії державного реєстратора щодо прийняття рішення 12.12.2019 № 50190468.

Короткий зміст касаційної скарги

20. 22.04.2024 ТОВ "ФК "Поліс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі. Касаційне провадження відкрито на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

21. Скаржник на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України наполягає на відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме пункту 2 частини 8 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

22. Скаржник наголошує, що на момент розгляду скарг ТОВ "ФК "Поліс та прийняття відповідачем спірного наказу, а саме 16.08.2021, відбулась державна реєстрація прав на спірне майно за іншою особою, ніж зазначено у оскаржуваному рішенні реєстратора, а тому були наявні встановлені пунктом 2 частини восьмої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підстави для відмови в задоволенні скарги.

23. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, заявник вважає, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 08.05.2018 у справі №809/1141/17, від 24.05.2022 у справі №916/731/21, від 14.07.2021 у справі № 911/1014/20, від 30.08.2023 у справі № 633/409/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 щодо застосування частини першої статті 321 Цивільного кодексу України (непорушність права власності) (далі - ЦК України) та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на мирне володіння майном.

24. Скаржник зазначає, що апеляційний суд не врахував положення пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, частини першої-третьої статті 13 ЦК України, правові позиції щодо застосування якої викладенні в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/5172/19 та у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Позиція Верховного Суду

25. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

26. Зміст зазначеної процесуальної норми свідчить, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

27. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

28. Колегія суддів зауважує, що у разі звернення із скаргою на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України заявник має вказати на те, яким чином судом неправильно застосовано норму права з огляду на встановлені фактичні обставини. У свою чергу відповідне застосування норм матеріального права здійснюється судом з огляду на доводи, якими відповідна сторона аргументує необхідність їх застосування. Тобто правильність застосування судом норм матеріального права може досліджуватися з огляду на те, які доводи та аргументи ним оцінювалися у контексті застосування таких норм.

29. Нормою права щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду скаржником визначено пункт 2 частини восьмої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

30. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

31. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

32. Частиною другою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

33. За змістом частини п`ятої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Мін`юсту подається особою, яка вважає, що її права порушено.

34. До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку (абзац 2 частини п`ятої статті 37 Закону).

35. Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення (абзац 3 частини п`ятої статті 37 Закону).

36. Разом з тим, частиною восьмої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено вичерпний перелік підстав для відмови Мін`юстом та його територіальними органами у задоволенні скарги у сфері державної реєстрації прав, серед яких, зокрема, та обставина, що на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується (пункт 2).

37. Метою встановлення зазначених підстав для відмови у задоволенні скарг є забезпечення балансу прав заявників, осіб, які здійснили реєстраційні дії, та, у випадку подальшого відчуження, нових власників майна.

38. Таким чином, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, відчужене іншій особі, спричиняє правову невизначеність у правовідносинах, пов`язаних з таким майном, та стимулює виникнення спору про право - суперечності між суб`єктами зазначених правовідносин, яка виникає за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав і потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

39. Тобто очевидним є те, що за наявності реєстрації права на спірне майно за іншою особою виключається можливість задоволення скарги та прийняття Міністерством юстиції України відповідного рішення в силу прямої законодавчої заборони, встановленої пунктом 2 частини восьмої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

40. Отже, зазначена норма є цілком однозначною і зрозумілою, не має дискреційного підходу до визначення варіантів поведінки Міністерства юстиції України, а її недотримання є самостійною і достатньою підставою для скасування рішення останнього, яке було прийняте з порушенням вказаних приписів чинного законодавства.

41. Тобто у разі настання визначених законодавством умов Міністерство юстиції України зобов`язане вчинити конкретні дії і якщо воно їх не вчиняє (або вчиняє їх неправомірно), це може стати предметом судової перевірки.

42. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 910/14060/21.

43. При цьому приписи пункту 2 частини восьмої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не розмежовують обов`язок відмовити у задоволенні скарги в залежності від наявності інформації щодо реєстрації права на майно за іншою особою на час розгляду скарги Колегією чи прийняття рішення Міністерством юстиції України. Тобто перевірка обставин, які мають наслідком відмову у задоволенні скарги із зазначеної підстави має здійснюватися на момент прийняття остаточного рішення за результатами її розгляду з метою виконання чітких законодавчих приписів.

44. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/3100/21.

45. Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій установили, що розгляд скарги ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 № 26-02/2020, зокрема на рішення державного реєстратора від 12.12.2019 № 50190468, Колегією вперше відбувся 14.05.2020, за наслідками якого Мінюстом прийнято наказ від 04.06.2020 № 1874/8, який в подальшому було скасовано в судовому порядку. Повторно розгляд скарги ТОВ "Цукорпром" від 26.02.2020 № 26-02/2020 на рішення державного реєстратора від 12.12.2019 № 50190468 Колегією відбувся 01.07.2021, а спірний наказ Мін`юст прийняв 16.08.2021.

46. Водночас у касаційній скарзі позивач зазначає про те, що 27.12.2019 (тобто до моменту прийняття Мін`юстом рішення про задоволення скарги, оформленого наказом від 16.08.2021) відбулася державна реєстрація права власності на спірне майно за іншою особою - ТОВ "Ен-Кор-Лімітед" на підставі рішення державного реєстратора № 50521588 від 27.12.2019.

47. Отже, скаржник наголошує на існуванні як на момент первинного розгляду скарги та прийняття висновку Колегії від 14.05.2020 та наказу Мін`юсту від 04.06.2020, так і на момент повторного її розгляду та прийняття висновку Колегії від 01.07.2021 та оспорюваного наказу Мінюсту від 16.08.2021 вказаної вище обставини - здійснення державної реєстрації речових прав на спірне нерухоме майно за іншою особою (ТОВ "Ен-Кор-Лімітед"), ніж особою, зазначеною у рішенні державного реєстратора від 12.12.2019 № 50190468 (ТОВ "ФК "Поліс").

48. Проте суди не надали жодної правової оцінки даній обставині з урахуванням приписів пункту 2 частини восьмої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та не вказали, яким чином наявність державної реєстрації права власності на спірне майно за іншою особою впливає на розгляд відповідачем скарги ТОВ "Цукорпром", хоча зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовував свої позовні вимог, серед іншого, з посиланням на пункт 2 частини восьмої статті 37 вказаного Закону та зазначав про наявні підстави для відмови в задоволенні скарги ТОВ "Цукорпром".

49. Таким чином у даній справі суд першої та апеляційної інстанції, розглядаючи позовні вимоги про скасування наказу Мін`юсту від 16.08.2021, не взяли до уваги норму, встановлену пунктом 2 частини восьмої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", та не дослідили обставини вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна за іншою особою, ніж особою, яка вказана в рішенні від 12.12.2019 № 50190468, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог. Вказана підстава позову не знайшла свого відображення у судових рішеннях, а суди попередніх інстанцій не спростували такі доводи позивача.

50. З огляду на те, що з урахуванням імперативних приписів статті 300 ГПК України, які визначають межі розгляду справи судом касаційної інстанції, суд касаційної інстанції на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а також надану судами правову оцінку обставин справи, судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку з чим Верховний Суд не формулює остаточного висновку з підстави відкриття касаційного провадження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

51. Відповідно до положень статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

52. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

53. З огляду на викладене рішення та постанова попередніх судових інстанції підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові витрати

54. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 у справі № 910/11022/22 задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/11022/22 скасувати, справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Н. О. Волковицька

Суддя Г. М. Мачульський