ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1459/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.,

секретар судового засідання Христенко А.О.

при розгляді справи за позовом: Комунальної установи Одесреклама Одеської міської ради (вул. Косовська, буд. 2-Д, м. Одеса, 65022)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю СТ-Реклама (вул. Мечнікова, 88, кв. 7, м. Одеса, 65020)

про стягнення 2540554,69 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Джига В.І.;

від відповідача: Веприцька В.М.

УСТАНОВИВ:

Комунальна установа Одесреклама Одеської міської ради звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю СТ-Реклама, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 2540554,69 грн, з яких:

- заборгованість за договором від 01.08.2014 № 321-рд на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів у сумі 94741,24 грн та пеня у сумі 20319,03 грн;

- заборгованість за договором від 26.02.2015 № 331/1-рд на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів року у сумі 1276702,86 грн та пеня у сумі 1097987,97 грн;

- заборгованість за договором від 01.11.2016 № 442-рд на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів року у сумі 41887,12 грн та пеня у сумі 8916,47 грн.

Позиції учасників справи

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем умов вищевказаних договорів в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів.

Відповідач відзив на позов суду не подав, проте подав суду додаткові пояснення з клопотанням, в яких останній погодився з розміром пред`явленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача плати за договорами та заявив про зменшення заявленої до стягнення суми пені до 50000,00 грн, яке мотивоване таким: розмір пені є надмірним та складає більше 75,1% від суми основного боргу; період заборгованості припав на період карантину та воєнного стану, що вплинуло на ринок послуг в України та безпосередньо на фінансовий стан відповідача; відповідач частково сплачував кошти позивачу, при цьому позивачем не надавались пільги для операторів рекламних послуг, за аналогією з іншими регіонами України, після введення воєнного стану; в матеріалах справи відсутні докази щодо того, що позивач поніс збитки внаслідок порушення відповідачем зобов`язання.

У запереченнях на заяву відповідача про зменшення розміру неустойки позивач наголосив про таке: клопотання відповідачем подано з порушенням процесуальних строків, визначених ГПК України; відповідач, як суб`єкт господарювання, самостійно несе ризики здійснення господарської діяльності; відповідачем не доведено належними доказами наявності виняткових обставин, які свідчать про поважність причин прострочення виконання спірних договірних зобов`язань; в матеріалах справи відсутні докази щодо дійсного майнового стану відповідача; відповідач не вжив всіх належних заходів з метою недопущення прострочення виконання зобов`язання.

Під час розгляду справи по суті представник позивача заявлені до відповідача вимоги повністю підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача проти правильності нарахування позивачем заявлених до стягнення сум не заперечив, проте просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені, пояснюючи вищевикладеними обставинами, а також тим, що стягнення з нього надмірних сум пені може призвести до банкрутства відповідача.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.04.2024 позовну заяву Комунальної установи Одесреклама Одеської міської ради залишено без руху із встановленням позивачу десятиденного строку для усунення виявлених судом недоліків.

Приймаючи до уваги усунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, ухвалою суду від 15.04.2024 позовну заяву Комунальної установи Одесреклама Одеської міської ради було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1459/24; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи; призначено у справі підготовче засідання на 17 травня 2024 року о 14:00.

17.05.2024 суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання у справі на 06.06.2024 о 15:30, а 06 червня 2024 року на 27.06.2024 о 13:45. 27.06.2024 суд протокольною ухвалою продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 23.07.2024 о 14:00.

23.07.2024 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та, враховуючи позицію сторін та заявлені до суду усні, а потім письмово клопотання, призначив справу до розгляду по суті на 24 липня 2024 року об 11:00.

24 липня 2024 року у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

Відповідно до п. 2.2. статуту позивача (а.с. 17-24, т.1) завданнями останнього, зокрема, є: забезпечення повноти надходжень до бюджету міста плати за користування місцями для розміщення засобів зовнішньої реклами; укладання договорів з розповсюджувачами зовнішньої реклами на право тимчасового користування місяцями для розміщення рекламних засобів, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Одеси, для внесення плати суб`єктами господарювання за вказаними договорами відповідно до визначеного порядку.

01.08.2014 між позивачем (далі підприємство) та відповідачем (далі користувач) був укладений договір на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів № 321-рд (далі договір-1; а.с. 25-28, т.1), згідно з п. 2.1. якого позивач надає відповідачу право за плату тимчасово використовувати для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, або інших об`єктах, що перебувають на утриманні органів, підприємств, установ та/або організації Одеської міської ради та не передані у власність іншим особам.

Пунктом 2.2. договору-1 передбачено, що місця для розташування рекламних засобів та розрахунок плати за їх використання визначаються у відповідних додатках до цього договору.

За умовами підп. 4.2.4. п. 4.2. договору-1 користувач зобов`язаний, зокрема, своєчасно та у повному обсязі сплачувати кошти за цим договором.

Відповідно до п. 5.1., 5.2. договору-1 плата за цим договором визначається на підставі тарифів та коригуючих коефіцієнтів до них, встановлених виконавчим комітетом Одеської міської ради та чинним на момент укладення цього договору. Користувач вносить плату за цим договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів на банківський рахунок підприємства.

Згідно з п. 6.2. договору-1 у випадку прострочення платежів, передбачених п. 5.1., 5.2. цього договору, користувач сплачує на користь підприємства пеню від суми простроченого платежу за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 7.1. договору-1 сторони погодилися, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дія непереборної сили, що не залежить від волі сторін), що роблять неможливим виконання сторонами передбачених даним договором зобов`язань, а також пожеж, повеней, іншого стихійного лиха чи сезонних природних явищ, сторони звільняються від відповідальності за несвоєчасне, повне або часткове невиконання своїх зобов`язань на час дії зазначених обставин та приймають зобов`язання виконати свої зобов`язання після подолання перешкод у строк, який продовжується на період вказаних обставин.

Згідно з п. 7.3. договору-1 сторона, яка не в змозі виконати свої зобов`язання за договором в силу причин, зазначених у п. 7.1. цього договору, протягом 20 діб інформує іншу сторону про наявність, виникнення і припинення дії форс-мажорних обставин з обов`язком офіційним підтвердженням, виданим Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це державним органом.

Відповідно до п. 8.3. договору-1 його укладено на строк з 01.08.2014 по 21.06.2017, та далі його дію продовжено 20.06.2022, про що містяться відповідні відмітки у цьому пункті договору. Далі, дію договору сторонами було продовжено до 25.01.2026 (а.с. 81, т.1).

26.02.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору-1 (а.с. 29, т.1), якою п. 5.2. договору було викладено у новій редакції: «З 01.01.2015 користувач вносить плату за цим договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вносить плата, шляхом перерахунку відповідних коштів до бюджету міста Одеси на відповідний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України, зазначений в цьому договорі.».

Додатком № 3 від 01.08.2019 до договору-1 сторони затвердили перелік рекламних засобів, їх кількість та місця розташування (а.с. 30-31, т.1). Іншим додатком № 3 від 01.08.2019 до договору-1 сторони затвердили бухгалтерський розрахунок плати за право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів, які прийняв у тимчасове користування відповідач (а.с. 32-33, т.1), згідно з яким вартість послуг за договором-1 на місяць становить 10886,40 грн.

26.02.2015 між позивачем та відповідачем був укладений договір № 331/1-рд (а.с. 34-38, т.1; далі договір-2), умови якого є аналогічними з умовами договору-1. Відповідно до п. 8.3. договору-2 його укладено на строк з 26.02.2015 з продовженням до 25.02.2025.

Додатком № 13 від 01.09.2019 та додатком № 14 від 01.01.2024 до договору-2 сторони затвердили перелік рекламних засобів, їх кількість та місця розташування (а.с. 40-44, 47-51, т.1). Іншим додатком № 14 від 01.01.2024 до договору-2 сторони затвердили бухгалтерський розрахунок плати за право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів, які прийняв у тимчасове користування відповідач (а.с. 52-56, т.1), згідно з яким вартість послуг за договором-2 на місяць становить 124992,00 грн.

01.01.2024 між сторонами було укладено додаткову угоду № 7 до договорву-2 (а.с. 39, т.1), згідно з якою останні дійшли згоди затвердити додатки № 14 та у відповідності до п. 3 ст. 631 ЦК України домовилися, що п. 68 додатку № 14 «Бухгалтерський розрахунок плати за право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів» від 01.01.2024 до договору-2 застосовувати з 01.01.2020.

01.11.2016 між позивачем та відповідачем був укладений договір № 442-рд (а.с. 95-98, т.1; далі договір-3), умови якого є аналогічними з умовами договору-1 та договору-2. Відповідно до п. 8.3. договору-2 його укладено на строк з 01.11.2016 з продовженням до 04.02.2026.

Додатком № 7 від 01.08.2019 до договору-3 сторони затвердили перелік рекламних засобів, їх кількість та місця розташування (а.с. 45, т.1). Іншим додатком № 7 від 01.08.2019 до договору-3 сторони затвердили бухгалтерський розрахунок плати за право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів, які прийняв у тимчасове користування відповідач (а.с. 46, т.1), згідно з яким вартість послуг за договором-3 на місяць становить 6480,00 грн.

Засобами поштового зв`язку позивач направив відповідачу лист від 30.06.2023 № 584/0727 (а.с. 57-59, т.1), в якому повідомив відповідача про наявність у нього заборгованості за договорами 1-2 перед бюджетом міста у розмірі 1475653,40 грн та запропонував розпочати здійснювати поточні платежі.

З матеріалів справи вбачається та визнається обома сторонами, що за період жовтень 2021 року - лютий 2024 року (включно) заборгованість відповідача перед позивачем з платежів в бюджет міста за тимчасове право користування місцями для розташування рекламних засобів за договорами 1-3 становить у загальному розмірі 1413331,22 грн (по договору-1: 94741,24 грн; по договору-2: 1276702,86 грн; по договору-3: 41887,12 грн).

У зв`язку з тим, що відповідач допустив порушення умов договорів в частині здійснення повної та своєчасної оплати платежів в бюджет міста, позивач нарахував за період з 01.01.2020 по 29.02.2024 та заявив до стягнення з відповідача на підставі п.6.2. договорів 1-3 пеню у загальному розмірі 1127223,47 грн (по договору-1: 20319,03 грн; по договору-2: 1097987,97 грн; по договору-3: 8916,47 грн), що складає 79,76% заявленої до стягнення суми боргу.

Відповідач щодо вірності здійсненого позивачем розрахунку пені не заперечив, натомість заявив до суду клопотання про зменшення судом її розміру за результатом вирішення спору по суті. Обґрунтовуючи заявлене клопотання про зменшення розміру пені, відповідач подав суду: довідку банківської установи, з якої вбачається, що залишок коштів на рахунку відповідача, станом на 01.07.2024, становить 4781,67 грн (а.с. 13, т.2); фінансову звітність відповідача (форма 1-мс) на 31 грудня 2023 року (а.с. 35-36, т.2), яка свідчить про те, що діяльність відповідача у двох попередніх роках (2022-2023) роках є збитковою.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530, 599 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 4.1. Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Одесі, затверджених рішенням виконкому Одеської міської ради від 22.04.2008 № 434 (далі-Правила), КУ "Одесреклама" Одеської міської ради: забезпечує економічно ефективне використання місць, що перебувають у комунальній власності, для розміщення зовнішньої реклами; забезпечує повноту надходжень до бюджету міста Одеси плати за користування вказаними місцями; укладає договори з розповсюджувачами зовнішньої реклами на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів у випадках, передбачених цими Правилами; за направленням робочого органу перевіряє додержання фізичними та юридичними особами вимог цих Правил та надає робочому органу матеріали щодо виявлених порушень; за направленням робочого органу проводить перевірки дотримання фізичними та юридичними особами вимог цих Правил; на підставі направлення робочого органу організовує та/або здійснює власними силами у встановленому порядку демонтаж протиправно розміщених рекламних засобів; надає платні послуги фізичним та юридичним особам у сфері розміщення зовнішньої реклами відповідно до чинного законодавства; забезпечує виготовлення та/або розміщення соціальної реклами та інформації соціальної спрямованості; виконує інші завдання та функції, передбачені актами законодавства, цими Правилами, іншими актами органів місцевого самоврядування та міського голови.

Відповідно до п. 14.1.-14.3. Правил розмір плати за тимчасове користування місцями, які перебувають у комунальній власності міста, для розташування рекламних засобів встановлюється виконавчим комітетом Одеської міської ради, а місцями, що перебувають у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). З дати прийняття виконавчим органом рішення про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами розмір плати за тимчасове користування місцем, що перебуває у комунальній власності, становить 100 відсотків, згідно із затвердженими тарифами, та справляється з розповсюджувача зовнішньої реклами у встановленому порядку. Підставою для нарахування та внесення розповсюджувачем реклами відповідної плати є договір на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів, що укладається відповідно до порядку, встановленого підпунктом 7.5 цих Правил. За наявності дозволу розповсюджувач зовнішньої реклами не звільняється від плати за право тимчасового користування місцем для розміщення зовнішньої реклами, що перебуває у комунальній власності, незалежно від факту нерозміщення рекламного засобу у визначеному дозволом місці.

Згідно з п. 14.21. Правил встановлено, що з 01.01.2015 року плата за тимчасове користування місцями для розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Одеси (без ПДВ), сплачується користувачами до бюджету міста Одеси відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року N 2067 та перераховується на рахунок Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, відкритий для виконання бюджету міста за кодом бюджетної класифікації 24060300 "Інші надходження".

Згідно з п. 15.1. Правил контроль за дотриманням цих Правил здійснює в межах своїх повноважень робочий орган, КУ "Одесреклама" Одеської міської ради, а також інші органи чи організації згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Позиція суду

Як встановлено судом між сторонами на підставі договорів 1-3 існують господарські відносини, в яких позивач надав відповідачу право за плату тимчасово використовувати для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, або інших об`єктах, що перебувають на утриманні органів, підприємств, установ та/або організації Одеської міської ради та не передані у власність іншим особам. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався вносити плату за цими договорами щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів до бюджету міста Одеси на відповідний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України.

Як встановлено судом та визнається відповідачем останній належним чином свої зобов`язання за договорами 1-3 не виконав. Так, судом встановлено, що за період жовтень 2021 року - лютий 2024 року (включно) заборгованість відповідача перед позивачем з платежів в бюджет міста за тимчасове право користування місцями для розташування рекламних засобів за договорами 1-3 становить у загальному розмірі 1413331,22 грн (по договору-1: 94741,24 грн; по договору-2: 1276702,86 грн; по договору-3: 41887,12 грн).

За цих обставин, суд вважає, що позивач, який забезпечує повноту надходжень до бюджету міста Одеси плати за користування вказаними місцями, підставно та правомірно звернувся до суду з цим позовом в частині стягнення з відповідача 1413331,22 грн основного боргу, а отже позов позивача в цій частині підлягає задоволенню судом.

Враховуючи, що відповідач не повно та не вчасно сплачував до бюджету міста Одеси платежі за договорами 1-3, суд вважає, що позивач правомірно заявив до стягнення з відповідача на підставі п.6.2. договорів 1-3 пеню, до правильності розрахунку якої відповідач не висловив заперечень. Разом з цим, відповідач заявив на розгляд суду клопотання про зменшення розміру пені, мотивуючи надмірністю її розміру, фінансовим станом відповідача, періодом виникнення боргу (карантин, воєнний стан), станом ринку рекламних послуг, відсутністю жодних пільг на ринку, відсутністю збитків у позивача та можливим банкрутством відповідача.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення розміру пені, заявленої позивачем до стягнення, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає про таке.

Так, при зменшенні розміру пені, суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявленої до стягнення пені, зокрема, із розміром збитків позивача. Якщо порушення зобов`язання відповідачем не потягло за собою значні збитки для інших господарюючих суб`єктів, то суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належної до сплати пені. При цьому як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить виключно на розсуд суду.

Водночас, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При цьому, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема з цього приводу висновки об`єднаної палати КГС у складі ВС, викладені у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22. Так, у цій постанові ВС виснував, зокрема, таке: для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити; застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості; якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення; він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним; зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки; категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником; законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду; індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зменшення розміру пені у цій справі, суд враховує: ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами 1-3; період виникнення у відповідача боргу за договорами 1-3 та, відповідно, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання (період спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, період воєнного стану та збройної агресії рф); відсутність в матеріалах справи доказів завдання позивачу або іншим особам збитків у зв`язку із простроченням відповідачем сплати платежів по договорам 1-3; підтверджений доказами збитковий стан господарської діяльності відповідача у двох попередніх роках (2022-2023р.р.); підтверджений доказами залишок коштів на рахунку відповідача у розмірі 4781,67 грн; поведінку відповідача, який на підготовчому провадженні не заперечив щодо суми боргу перед позивачем та навіть заявив до суду клопотання про розгляд справи по суті відразу після закінчення підготовчого провадження, чим сприяв своєчасному вирішенню спору; надмірний розмір заявленої до стягнення з відповідача пені у порівнянні з відсутністю підтверджених доказами збитків позивача у спірних правовідносинах та у порівнянні з розміром заявленої до стягнення суми несплачених платежів по договорам 1-3 (79,76% від цієї суми), що не відповідає стимулюючій суті неустойки та за поясненням відповідача може призвести до банкрутства відповідача.

З іншого боку суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження настання для відповідача безпосередньо у спірних правовідносинах форс-мажорних обставин, а також те, що відповідач при укладенні договору з позивачем на власний ризик здійснює господарську діяльність та на власний розсуд погодився з умовами, які передбачають застосування санкцій за прострочення виконання зобов`язання зі сплати платежів за договорами 1-3. Крім цього, суд враховує зацікавленість позивача у здійсненні відповідачем господарської діяльності, як передумови отримання від останнього усіх присуджених судом до стягнення у цій справі сум.

За цих обставин, суд виснує про часткове задоволення клопотання відповідача та наявність підстав для застосування судом свого права на зменшення розміру пені, заявленої позивачем до стягнення, до 70666,56 грн, що забезпечить оптимальний баланс інтересів сторін у спорі та утвердить стимулюючу функцію неустойки з урахуванням відсутності підтверджених збитків у позивача та розміру основного боргу перед позивачем в сумі 1413331,22 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, позов позивача підлягає частковому задоволенню судом, а саме з відповідача на користь позивача належить стягнути борг в сумі 1413331,22 грн та пеню в сумі 70666,56 грн.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У п. 4.3. постанови від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України" пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, а також з огляду на те, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю СТ-Реклама в повному обсязі.

Керуючись ст. 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СТ-Реклама (вул. Мечнікова, 88, кв. 7, м. Одеса, 65020, ) на користь Комунальної установи Одесреклама Одеської міської ради (вул. Косовська, буд. 2-Д, м. Одеса, 65022, ) борг в сумі 1413331 грн 22 коп, пеню в сумі 70666 грн 56 коп та судовий збір в сумі 30486 грн 66 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України/

Повний текст рішення складено 30 липня 2024 р.

Суддя Д.О. Бездоля