ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2024 р. Справа№ 910/644/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевчук С.Р.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 (повний текст складено та підписано 02.04.2024)

у справі №910/644/24 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

про стягнення 50000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміси і підстави позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - позивач, ПАТ «УПСК») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі - відповідач, скаржник, апелянт, ПАТ «СК «Уніка») про стягнення 50000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №048/043/11 0000063 від 29.12.2011 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі №910/644/24 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" страхове відшкодування в сумі 50000,00 грн, витрати на правову допомогу в сумі 7500,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Місцевий господарський суд з урахуванням всіх фактичних обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 50000,00 грн підлягає задоволенню повністю, з огляду на наявність вини гр. ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яку встановлено компетентним судом; по-друге, факт того, що цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована, станом на момент настання ДТП відповідачем підтверджується договором обов`язкового страхування; по-третє, розмір відновлювального ремонту підтверджується звітом від 12.10.2015 № 234/15; по-четверте, факт виплати позивачем страхувальникові страхового відшкодування підтверджується розрахунковим документом; і по-п`яте, відповідачем не надано суду жодного доказу, підтверджуючого факт відшкодування позивачеві здійсненої останнім виплати страхового відшкодування, враховуючи встановлені обставини, позов про стягнення з відповідача коштів у розмірі 50000,00 грн підлягає задоволенню.

Окрім того, суд першої інстанції відхилив заперечення відповідача про пропуск позивачем строку на зверення із заявою про страхове відшкодування, встановленого п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки, страхове відшкодування в розмірі 75000,00 грн позивач сплатив 22.11.2023, лише після отримання від потерпілого заяви на виплату страхового відшкодування та надання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2023 № 201/16521/15-к про закриття кримінального провадження щодо винної у ДТП особи, за висновками місцевого господарського суду, до 22.11.2023 у позивача не виникало права на звернення до відповідача із суброгаційною вимогою, а таке право з`явилось лише 22.11.2023, тобто на той момент, коли встановлений приписами п. 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річний строк на звернення до відповідача був пропущений, водночас, ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2023 № 201/16521/15-к набрала законної сили 21.07.2023, після чого страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за завданий з вини гр. ОСОБА_1 матеріальний збиток, таким чином, за висновками суду, пропуск строку на звернення позивача до відповідача здійснений з об`єктивних та незалежних від позивача причин, а тому доводи відповідача не знайшли свого підтвердження, з огляду на встановлені у справі обставини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі №910/644/24, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про стягнення 50000,00 грн і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує на те, що місцевий господарський суд при ухваленні оскаржуваного рішення не було надано належної правової оцінки умовам договору страхування та вимогам спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», окрім того, суд першої інстанції не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 та від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Скаржник звертає увагу на те, що позивач звернувся до нього із заявою про страхове відшкодування лише 06.12.2023, тоді як дорожньо-транспортна пригода застрахованих транспортних засобів відбулася ще 11.04.2012, а тому позивач пропустив строк на звернення до відповідача із суброганційною вимогою про відшкодування суми виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування, а тому в силу положень статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернення із заявою про страхове відшкодування понад рік з моменту скоєння ДТП є самостійною підставою для відмови у здійсненні такого страхового відшкодування.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

16.04.2024 року матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі №910/644/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2024 року передані колегії суддів у складі: Шевчук С.Р. - головуючий суддя, Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/644/24; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

Після надходження матеріалів справи з господарського суду першої інстанції, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 21.05.2024.

Зважаючи на воєнний стан в Україні та тривалі повітряні тривоги, зазначена апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Позиція учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, зазначає, що оскаржуване судове рішення є обґрунтованим, постановленим у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, і що суд першої інстанції повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив усі докази, висновки суду відповідають обставинам справи. Просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Разом з тим, позивач наголошує на необхідності врахування висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17, за яким сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

За наведених обставин, позивач з посиланням на вищенаведений висновок Великої Палати Верхового Суду зауважує, що немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 Цивільного кодексу України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Встановлені у справі обставини належним чином підтверджують поважність пропуску строку на звернення ПАТ «УПСК» до ПАТ «СК «Уніка», яким відбувся з об?єктивних та незалежних, як від страхувальника так і від страховика причин.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

29.12.2011 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія», як страховиком, та ОСОБА_2 , як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №048/043/11 0000063 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, зокрема, автомобілем марки «Volkswagen Jetta», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску.

Згідно умов договору до страхових випадків відноситься, зокрема ДТП та вигодонабувачем є страхувальник.

Умовами пункту 5.1.7 договору сторони погодили, що для прийняття страховиком рішення щодо кваліфікування події страховим випадком страхувальник зобов?заний надати:

- заяву-повідомлення про настання страхової події, що має ознаки страхового випадку, за формою встановленою страховиком, для страхувальника-юридичної особи - на фірмовому бланку з круглою печаткою підприємства;

- договір страхування (оригінал-примірник страхувальника, який одразу повертається);

- пояснення страхувальника або особи, що користувалась ТЗ під час настання події із зазначенням обставин, причин та наслідків такої події (у довільній формі);

- якщо страхувальник - фізична особа - копію паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, а також копію ідентифікаційного коду;

- якщо страхувальник - юридична особа (або фізична-особа підприємець), то - свідоцтво про державну реєстрацію, на письмову вимогу страховика - копію статуту (тільки юридична особа);

- документи, що підтверджують законні підстави експлуатанта керувати, розпоряджатися застрахованим ТЗ;

- після проведення ремонту застрахованого ТЗ - Акт виконаних робіт та оригінали розрахункових документів (квитанції, фіскальні чеки, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо), які підтверджують проведення відновлювального ремонту застрахованого ТЗ, сплати грошових коштів за такий ремонт, в тому числі і сплату податку на додану вартість (в разі виплати суми страхового відшкодування готівкою, шляхом безготівкового розрахунку на рахунок страхувальника).

- заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування (встановленої форми), а для страхувальника - юридичної особи - на фірмовому бланку з круглою печаткою підприємства. В разі якщо виплату страхового відшкодування страхувальник - фізична особа планує отримати на особистий розрахунковий рахунок, то він зобов`язаний надати договір про відкриття рахунку або довідку з обслуговуючого банку про наявність такого рахунку.

- якщо страхувальник або вигодонабувач (окрім випадків, коли вигодонабувачем є банк або будь-який інший кредитор страхувальника) не є власником застрахованого ТЗ, то для отримання страхового відшкодування він повинен пред`явити страховику належним чином оформлену довіреність та/або договір доручення (з визначеним в таких випадках правом отримання страхового відшкодування);

на письмову вимогу страховика:

1) документи, які підтверджують сплату страхових платежів (за вимогою страховика);

2) постанову суду про притягнення страхувальника або особи, що користувалася ТЗ від час настання події, до адміністративної або кримінальної відповідальності;

3) копії адміністративного матеріалу;

4) документи, необхідні для здійснення ідентифікації страхувальника та/або вигодонабувача (на виконання вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» від 28 листопада 2002 року №249-IV із внесеними змінами);

5) довідку станції технічного обслуговування (іншої компетентної організації) щодо технічного стану ТЗ, окремих його вузлів, агрегатів та обладнання;

- При настанні події, яка може бути кваліфікована за ризиком «ДТП», також надати:

1) первинну довідку ДАІ про ДТП, видану на місці події;

2) посвідчення водія та талон до посвідчення водія особи, що перебувала за кермом застрахованого ТЗ;

3) розширену довідку ДАІ із зазначенням повного імені (назви) власника (користувача) ТЗ та його реквізитів, місця та часу пошкодження ТЗ, причини заподіяння шкоди, переліку пошкоджень, завданих ТЗ та/або відповідного документу судових органів про притягнення винної особи до відповідальності;

ПРИМІТКА. Пошкодження застрахованого ТЗ та/або додаткового обладнання обов`язково повинні бути зафіксовані органами ДАІ при їх, первинному огляді на місці настання події та відображенні, як первинній так і в розширеній довідці ДАІ.

4) протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп?яніння, у разі направлення страхувальника (експлуатанта) на медичний огляд освідування) співробітниками ДАІ;

- При настанні події, яка може бути кваліфікована за ризиком «ПДТО», також надати:

1) довідку з СМВС із зазначенням повного імені (назви) власника (користувача) ТЗ та його реквізитів, місяця та часу пошкодження ТЗ, причин заподіяння шкоди, переліку пошкоджень завданих ТЗ;

2) на письмову вимогу страховика - постанову слідчих органів про порушення, відмову в порушенні або зупинення кримінальної справи по факту здійснення протиправних дій;

3) на письмову вимогу страховика - якщо встановлено осіб, що вчинили протиправні дії, на письмову вимогу страховика - копію довідки або копію документу з судових органів про притягнення таких осіб до адміністративної або кримінальної відповідальності;

- При настанні події, яка може бути кваліфікована за ризиком «ІВП», також надати:

1) при пошкодженні застрахованого ТЗ внаслідок настання пожежі або вибуху - довідку з органів пожежного нагляду із зазначенням реквізитів ТЗ, місця, часу та обставин настання події, переліку пошкоджень, завданих ТЗ та Акт про пожежу;

2) при пошкодженні застрахованого ТЗ в наслідок стихійного лиха або інших природних явищ:

а) довідку з метеорологічної/сейсмічної служби (в залежності від події) про стихійне лихо в місці настання випадку;

б) довідку з ОМВС або органів місцевого самоврядування із зазначенням реквізитів ТЗ, місця, часу та обставин настання події, переліку пошкоджень, завданих ТЗ або відривний талон з Журналу реєстрації заяв повідомлень про злочин (ЖРЗП) або виписку з Журналу обліку інформації (ЖОІ);

3) при пошкодженні застрахованого ТЗ внаслідок падіння різного роду предметів:

в) довідку ОМВС із зазначенням реквізитів ТЗ, місця, часу та обставин настання події, переліку пошкоджень, завданих ТЗ та/або відривний талон з Журналу реєстрації заяв повідомлень про злочин (ЖРЗП) або виписку з Журналу обліку інформації (ЖОІ).

- При настанні події, яка може бути кваліфікована за ризиком «Викрадення», також надати:

1) довідку з ОМВС із зазначенням повного імені (назви) власника (користувача) ТЗ та/або його додаткового обладнання, реквізитів ТЗ, місця та часу викрадення ТЗ та його обладнання;

2) постанову про порушення (відмову у порушенні, зупинення) кримінальної справи по факту викраденої ТЗ;

3) розрахунковий документ, що підтверджує оплату послуг охорони (якщо цей договір укладено з умовою обов?язкового перебування застарахованого ТЗ в період з 23:00 годин вечора до 07:00 години ранку наступного на охоронюваній стоянці чи майданчику).

4) на письмову вимогу - якщо встановлено осіб, що вчинили протиправні дії, на письмову вимогу страховика - копію довідки або копію документу з судових органів про притягнення таких осіб до адміністративної або кримінальної відповідальності;

5) оригінал свідоцтва про реєстрацію (тимчасовий реєстраційний талон) та повний комплект оригінальних ключів від викраденого ТЗ. При невиконанні цієї умови страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування;

6) письмову угоду між власником ТЗ та страховиком про уступку права вимоги на застрахований ТЗ, який було викрадено.

- У разі смерті страхувальника:

1) свідоцтво про смерть;

2) документ, що підтверджує правонаступництво особи яка звернулася до страховика, якщо вигодонабувач не визначений договором страхування;

- Інші документи на письмову вимогу страховика.

Відповідно до пункту 5.1.13 договору повна конструктивна загибель - рівень пошкоджень ТЗ та/або додаткового обладнання внаслідок настання страхового випадку, коли витрати на відновлювальний ремонт:

- становлять не менше 70 відсотків відповідної страхової суми;

- якщо на момент врегулювання події, що має ознаки страхового випадку виявиться, що дійсна вартість застрахованого ТЗ є меншою за страхову суму, визначену цим договором то конструктивно загиблим ТЗ вважається, якщо витрати на відновлювальний ремонт перевищать 70 відсотків такої дійсної вартості;

- перевищують різницю між страховою сумою та вартістю залишків ТЗ.

Згідно пункту 5.1.14 договору в разі повної конструктивної загибелі ТЗ ти/чи додаткового обладнання страховик проводить на власний розсуд виплату страхового відшкодування за одним із варіантів:

- у розмірі страхової суми (дійсної вартості ТЗ, якщо дійсна вартість є меншою за страхову суму), з вирахуванням встановленої франшизи та залишкової вартості ТЗ. При цьому, ТЗ залишається у власності страхувальника;

- у розмірі страхової суми, з вирахуванням встановленої франшизи, якщо страхувальник у письмовій формі завить страховику про відмову від своїх прав на застрахований ТЗ. Витрати по зняттю ТЗ з обліку страховиком не відшкодовуються;

- у розмірі вартості відновлювального ремонту.

Залишкова вартість ТЗ визначається страховиком шляхом вивчення попиту та пропозиції на ринку щодо таких залишків (зокрема, але не виключно: он-лайн аукціон з продажу автомобілів ТОВ «Україно-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна») або шляхом експертної оцінки (пункт 5.1.15 договору).

За умовами договору дійсна вартість ТЗ становить 200000,00 грн, страхова сума становить 200000,00 грн, а безумовна франшиза (%) становить: без вини водія - 0,0; з вини водія - 0,0; викрадення - 10; конструктивна загибель - 10.

Строк дії договору встановлено з 31.12.2011 до 30.12.2012.

11.04.2012 року близько об 11 годині 20 хвилин на перехресті вулиць Чернишевського та Олеся Гончара в м. Дніпро трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Volkswagen Jetta», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля марки «Toyota Avensis», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме громадянин ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Toyota Avensis», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 та 8.10 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, проявивши необережність та власну недбалість до забезпечення безпекових вимог під час руху на автотранспорті дорогами загального користування, та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Jetta», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні ушкодження, окрім того, внаслідок зіткнення автомобіль марки «Volkswagen Jetta», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в некерованому виїхав на ліве узбіччя щодо напрямку свого руху де допустив наїзд на пішоходів, у зв`язку з чим останні отримали травми несумісні з життям.

Як зазначає позивач, 17.04.2012 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою повідомлення від 12.04.2012, вказане повідомлення та додані до неї документи не збереглися, однак відомості про звернення наявні в системі 1С, на підтвердження чого позивач надав копію витягну з програмного забезпечення 1С.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2023 у справі №201/16521/15-к, клопотання захисника - адвоката Готвянського І.В. про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження - задоволено. Кримінальне провадження №201/16521/15-к (пр. № 1-кп/201/343/2023), відомості про яке 29 листопада 2012 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048, стосовно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України - закрито, у зв`язку із закінченням строків давності, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності. Постановив речові докази - диск «Esperanza CD-Recodable-52-700 MB-80MIN» - зберігати в матеріалах кримінального провадження; автомобіль «Volkswagen Jetta», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль «Тоуота Avensis», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути за належністю власникам.

Як зазначає позивач, 12.10.2023 року на їх адресу від представника страхувальника ОСОБА_2 надійшов адвокатський запит від 09.10.2023, у якому адвокат просив повідомити про наявність необхідного переліку документів для здійснення виплати страхового відшкодування власнику автомобіля марки «Volkswagen Jetta», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 за договором добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №048/043/11 0000063 від 29.12.2011.

У відповідь на адвокатський запит, ПАТ «УПСК» направило лист №3201/18 від 16.10.2023, у якому повідомило страхувальника про необхідність надання до огляду автомобіль марки «Volkswagen Jetta», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та подати заяву на виплату страхового відшкодування із визначеним переліком документів.

19.10.2023 року від страхувальника надійшла заява на виплату страхового відшкодування.

Як вказує позивач, 30.10.2023 року за погодженням з ОСОБА_2 представниками ПрАТ «УПСК» було здійснено огляд пошкодженого автомобіля, оскільки він не був відремонтований? після ДТП, про що зі слів останнього було складено акт огляду та здійснено фото-фіксацію пошкоджень.

Розрахунок розміру страхового відшкодування ПрАТ «УПСК» було проведено за наявними документами та на підставі умов договору страхування, зокрема, відповідно до ремонтноі? калькуляціі? №7713/23_а від 06.11.2023, складеноі? за допомогою програми Аudatex, вартість відновлювального ремонту склала 723944,02 грн та перевищила страхову суму (200000,00 грн), яка відповідала діи?сніи? вартості транспортного засобу до ДТП, врахувавши, що за таких обставин згідно з п. 5.1.13 Договору страхування автомобіль вважається конструктивно загиблим.

З огляду на викладене позивачем у відповідності до п. 5.1.14 договору виплата страхового відшкодування мала бути здіи?снена у розмірі страховоі? суми, з вирахуванням встановленоі? франшизи та залишковоі? вартості транспортного засобу. При цьому транспортнии? засіб залишається у власності Страхувальника.

Як уже зазначалося, відповідно до п. 5.1.15 договору залишкова вартість ТЗ визначається страховиком шляхом вивчення попиту та пропозиціи? на ринку щодо таких залишків (зокрема, але не виключно: он-лаи?н аукціон з продажу автомобілів «Автоонлаи?н Украі?на») або шляхом експертноі? оцінки.

Відповідно до наи?вищоі? зобов`язуючоі? пропозиціі? на платформі Автоонлаи?н, поданоі? у період торгів з 01.11.2023 по 06.11.2023, вартість залишків автомобіля марки «Volkswagen Jetta», державний реєстраціи?нии? номер НОМЕР_1 склала 105000,00 грн.

Крім того, як було вже зазначено, відповідно до умов договору, франшиза у разі конструктивноі? загибелі транспортного засобу склала 10% від страховоі? суми, тобто 20000,00 грн. (200000,00 грн. х 10%).

Таким чином, сума страхового відшкодування склала 75000,00 грн (200000,00 грн (страхова сума) - 105000,00 грн. (залишки) - 20000,00 грн. (франшиза).

27.11.2023 року позивачем складений та підписаний страховий акт №КАСКО/048/000/23/0001, згідно з яким пошкодження транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen Jetta», державний реєстраціи?нии? номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 75000,00 грн.

На підставі складеного страхового акту № КАСКО/048/000/23/0001 Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», виконуючи свої обов`язки за договором добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №048/043/11 0000063 від 29.12.2011, перерахувало суму страхового відшкодування в розмірі 75000,00 грн на рахунок власника автомобіля марки «Volkswagen Jetta», державний реєстраціи?нии? номер НОМЕР_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №162224769 від 22.11.2023.

06.12.2023 року ПАТ «УПСК» звернулося до ПАТ «СК «Уніка» із претензією (заявою) на суму 50000,00 грн (поліс ПАТ «СК «Уніка» АВ/0872049) №3930/03, у якій позивач просив відповідача здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 50000,00 грн на підставі статті 27 Закону України «Про страхування» та положень статей 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України.

02.01.2024 року за результатом розгляду претензії позивача, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» відмовило у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку із відсутністю правових підстав для виплати, зокрема, на підставі пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 27 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Отже, з огляду на положення ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов`язанні) є факт фактичної виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська пожежно-страхова компанія» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Отже, як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляції, вина ОСОБА_1 встановлена в судовому порядку, хоч останнього і було звільнено від відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України, однак, з ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вбачається, що ДТП відбулася з вини ОСОБА_1 , окрім того, як вірно зауважив позивач, звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 відбулося через нереабілітуючі обставини, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Тоуота Avensis», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відшкодовується ОСОБА_1 як особою, яка на законних підставах керувала транспортним засобом «Тоуота Avensis», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Доказів наявності вини інших осіб в ДТП, що відбулася 11.04.2012 суду не надано.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформлений полісом серії АВ №000872049 з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Тоуота Avensis», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був діючим на момент ДТП - 11.04.2012, вказана обставина сторонами не заперечується.

Згідно п.п. 1.1, 1.4 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_1 експлуатував автомобіль марки «Тоуота Avensis», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка».

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, відповідно до п. 12.1 ст. 12 зазначеного вище Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вказаним договором (поліс АВ №000872049) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 0 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом АВ №000872049 розміри лімітів відповідальності (50000,00 грн) та франшизи (0 грн), колегія суддів вважає, що заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування є правомірною.

Однак, згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Як уже зазначалося вище, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного колексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Як наголошувала Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

Як уже було встановлено вище, 06.12.2023 року ПАТ «УПСК» звернулося до ПАТ «СК «Уніка» із претензією (заявою) на суму 50000,00 грн (поліс ПАТ «СК «Уніка» АВ/0872049) №3930/03, у якому позивач просив відповідача здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 50000,00 грн на підставі статті 27 Закону України «Про страхування» та положень статей 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України.

Отже, позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування майже через 12 років з моменту настання ДТП.

Ураховуючи наведене та встановлені судом першої інстанції обставини, які у свою чергу, були перевірені судом апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що неподання позивачем або третьою особою заяви на виплату страхового відшкодування до відповідача протягом одного року з моменту ДТП, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, а тому висновку суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є передчасними та безпідставними, а відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати, та ухвали нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У постанові від 15 квітня 2015 року № 3-49гс15, переглядаючи судові рішення в аналогічному спорі, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначають можливість відмови страховика у виплаті страхованого відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків, однак не містять підстав для відмови в задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, визначених договором ОСЦПВВНТЗ. З огляду на зазначене вище Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від цього правового висновку Верховного Суду України.

Щодо доводів скаржника про те, що пропуск строку позивача на звернення до відповідача відбувся з об?єктивних причин та незалежних причин, які не залежали від ПАТ «УПСК».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зауважив, що ПАТ «УПСК» відповідно до положень Закону України «Про страхування» та Цивільного кодексу України, може звернутися до страхової компанії винуватця ДТП лише після переходу права вимоги кредитора у деліктному зобов`язанні, а оскільки такий перехід відбувся лише в момент виплати страхувальнику суми страхового відшкодування, то лише з 22.11.2023 позивач набув права вимоги до страховика особи винної у ДТП.

Колегія суддів відхиляє такі доводи позивача з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України 254к/96-ВР, Цивільним кодексом України 435-15, Законом України "Про страхування" 85/96-ВР, цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Положеннями статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Згідно статті 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. На підставі письмового запиту страховика або МТСБУ підрозділ Державтоінспекції МВС України зобов`язаний надати йому довідку про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством внутрішніх справ України; заклад охорони здоров`я - довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування), форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством охорони здоров`я України, відомості про діагноз, лікування та прогноз хвороби потерпілого, висновки судово-медичної експертизи, а також іншу інформацію, необхідну для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування або регламентної виплати; медико-соціальна експертна комісія - документи, що підтверджують ступінь втрати професійної чи загальної працездатності потерпілого; суди та правоохоронні органи - копії наявних документів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, розміру заподіяної та відшкодованої шкоди. Зазначені в цьому пункті документи надаються безоплатно. Строк надання такої інформації (довідок та інших документів) органами державної влади (у тому числі судовими та правоохоронними) та органами місцевого самоврядування, медичними закладами, а також іншими юридичними особами не може перевищувати 30 днів з дня надходження запиту страховика (МТСБУ).

У свою чергу, статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Отже, зі змісту вказаних статей Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник та страховик повинні вчинити певний перелік активних дій спрямованих на розслідування страхового випадку та встановлення фактичної суми страхового відшкодування.

При цьому, відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

З огляду на положення вищевказаної статі, для одержання страхувальником суми страхового відшкодування, останньому необхідно звернутися до страховика із заявою про страхове відшкодування та надати вичерпний перелік документів зазначений у статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Окрім того, вказаний перелік документів сторонами було розширено умовами пункту 5.1.7 договору страхування.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами страхувальник у встановлений статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк до страховика не звернувся.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які докази неможливості звернення страхувальника до страховика в строк встановлений Законом із заявою про виплату страхового відшкодування.

Посилання позивача на неможливість звернення страхувальника до страховика до моменту встановлення винної особи у ДТП, судом не приймаються, оскільки, для здійснення виплати страхового відшкодування страхувальник повинен був подати разом з заявою про страхове відшкодування перелік документів, визначений статтею 35 Закону, яка у свою чергу, не встановлює необхідність подавати до страховика документів на підтвердження вини будь-якого із учасників ДТП.

А тому, на переконання колегії суддів, страхувальник, як потерпіла особа не був позбавлений права на звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування у встановлений Законом строк.

Разом з тим, колегією суддів відхиляються доводи позивача про те, що строк на прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування був припинений, щонайменше до моменту вирішення спору щодо спірного ДТП в кримінальній справі.

Слід зауважити, що відповідно до положень статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеним лімітом.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Отже, припинення строку на здійснення виплати страхового відшкодування можливе лише у випадку звернення особи до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

При цьому, порушення строку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є підставою для продовження строку встановленого страховику на прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування чи про його виплату, однак, такий строк може бути продовжений лише в межах звернення заявника із такою заявою впродовж року з дня вчинення ДТП, оскільки, звернення із такою заявою про виплату страхового відшкодування поза межами річного терміну з дня настання ДТП, є самостійно підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування на підставі статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Схожий за змістом висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.05.2020 у справі №461/5764/17.

Як вбачається з матеріалів справи страхувальник не звернувся до позивача у встановлений Законом строк, тоді як, звернення позивача до відповідача в порядку суброгації відбулося з порушенням строку встановленого статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що у свою чергу, слугувало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування на користь позивача.

Дії відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні виплаті страхового відшкодування за полісом АВ №000872049 відповідають вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому підстав для стягнення страхового відшкодування на користь позивача з відповідача немає.

Щодо посилань позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17.

Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Колегія суддів у повній мірі погоджується з вказаними висновками, однак застосувати їх до даної справи не вбачає за можливе, оскільки у справі що перебувала на розгляді Великої Палати Верховного Суду відмінний з даною справою предмет і підстави позову а також суб`єктний склад учасників.

Так, у справі №147/66/17 позивачем є фізична особа (страхувальник), яка звертається за позов до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на проведення експертної оцінки автомобіля, тоді як, у даній справі позивачем є страховик який звертається до страховика в порядку суброгації з вимогою про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.

Окрім того, на переконання колегії суддів висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17, стосуються виключно суб?єктивного та безумовного права страхувальника на одержання відшкодування шкоди заподіяного йому за наслідками ДТП. Тоді як, у даній справі відбулася зміна кредитора у деліктному зобов?язанні майже через 12 років, а відповідач керуючись правом наділеним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановив наявність підстави для відмови у здійсненні страхового платежу.

Окрім того, на переконання колегії суддів пропуск строку позивача на звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування відбувся з неповажних причин.

Хоч позивач і набув статус кредитора у деліктному зобов?язанні із страхувальником лише після сплати страхового відшкодування, втім останній не довів суду неможливість здійснити таку сплату страхового відшкодування раніше.

Посилання на неможливість здійснення виплати страхового відшкодування без документів, що підтверджують винність будь-кого із учасників ДТП не відповідає положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовам договору страхування.

А несвоєчасне звернення страхувальника із заявою про виплату страхового відшкодування не може слугувати належним та допустимим доказом поважності пропуску строку на звернення позивача до відповідача із суброгаційною вимогою, оскільки, роз?яснення страхувальнику порядку та строку на звернення із відповідною заявою є обов?язком позивача в силу пункут 35.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому колегія суддів наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатом розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати

Згідно з ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на відмову в позові повністю, судові витрати, понесені ПАТ «УПСК» у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

З огляду на задоволення апеляційної скарги ПАТ «СК «Уніка», судові витрати, понесені ним у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі №910/644/24 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення.

4. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відмовити повністю.

5. Судові витрати, понесені Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, покласти на позивача.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40; ідентифікаційний код: 20602681) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 8; ідентифікаційний код: 20033533) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

8. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст складено та підписано 30.07.2024.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова