ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. ОдесаСправа № 915/1334/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Ярош А.І., Богацької Н.С.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м. Первомайськ, Миколаївська обл. - не з`явився;

від Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське", с. Козирка, Очаківський район, Миколаївська обл. - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" про ухвалення додаткового рішення від 24.05.2024 року (вх.№1986/24) у справі №915/1334/23

за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м. Первомайськ, Миколаївська обл.

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2024 року, м. Миколаїв, суддя Алексєєв А.П., повний текст рішення складено та підписано 28.02.2024 року

у справі №915/1334/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м.Первомайськ, Миколаївська обл.

до відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське", с. Козирка, Очаківський район, Миколаївська обл.

про стягнення 578 371 грн. 15 коп.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м.Первомайськ, Миколаївська обл. звернулося до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське", с. Козирка, Очаківський район, Миколаївська обл., у якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь: основну заборгованість за договором поставки від 05.08.2022 року № 37П-2022 у розмірі 372096 грн.; інфляційні втрати у розмірі 19165 грн. 96 коп., 3% річних у розмірі 8574 грн. 90; пеню у розмірі 141324 грн. 69 коп.; штраф у розмірі 37209 грн. 60 коп. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2024 року у справі №915/1334/23 (суддя Алексєєв А.П.) у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м.Первомайськ, Миколаївська обл. відмовлено у повному обсязі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м. Первомайськ, Миколаївська обл. з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2024 року у справі № 915/1334/23 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" до Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське", с. Козирка, Очаківський район, Миколаївська обл. про стягнення 578 371 грн. 15 коп. задовольнити у повному обсязі.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м. Первомайськ, Миколаївська обл. на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2024 року у справі №915/1334/23 задоволено частково; скасовано рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2024 року у справі №915/1334/23; задоволено частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м. Первомайськ, Миколаївська обл. до Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське", с. Козирка, Очаківський район, Миколаївська обл. про стягнення 578 371 грн. 15 коп.; стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" 372096 грн. - основної заборгованості за договором поставки; 19165 грн. 96 коп. - інфляційних втрат; 8574 грн. 90 коп. - 3% річних; 14132 грн. 50 коп. - пені; 18604 грн. 80 коп. - штрафу; 8675 грн. 57 коп. судового збору за подання позивачем позовної заяви до суду першої інстанції та 13013 грн. за подання апеляційної скарги; відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м.Первомайськ, Миколаївська обл. у задоволенні позовних вимог до Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське", с. Козирка, Очаківський район, Миколаївська обл. про стягнення пені у розмірі 127192 грн. 19 коп. та штрафу у розмірі 18604 грн. 80 коп.

24.05.2024 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" надійшло клопотання про стягнення судових витрат (вх. №1986/24), у якому заявник просив суд апеляційної інстанції ухвалити додаткове рішення про стягнення на користь Товариство витрат на правничу допомогу, надану позивачу у зв`язку з участю у справі при її апеляційному перегляді у Південно-західному апеляційному господарському суді у розмірі 19 000 грн.

Вказане клопотання позивача, зокрема, обґрунтоване тим, що при розгляді даної справи у Південно-західному апеляційному господарському суді, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в зв`язку із участю в даному судовому процесі на загальну суму вартості наданої правової (правничої) допомоги у зазначеному у клопотанні розмірі.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020"до апеляційного господарського суду було надано такі документи:

- договір про надання правничої допомоги від 08.08.2023 року, якою Дегтярьов Андрій Павлович уповноважив Троян Юрія Павловича представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» ;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги від 24.05.2024 року ТОВ «ТД «Квадро Плюс 2020» адвокатом Троян Ю.О., на підставі договору про надання правничої допомоги від 08.08.2023 року у Південно-західному господарському суді по справ №915/1334/23;

- акт приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги за Додатковою угодою№1 від 04 вересня 2023 року до Договору від 08 серпня 2023 року №7 «Про надання правничої допомоги» від 15.03.2024 року;

- додаткова угода №1 від 04 вересня 2023 року до Договору від 08 серпня 2023 року №7 «Про надання правничої допомоги» від 04 вересня 2023 року;

- акт приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги за Додатковою угодою№1 від 04 вересня 2023 року до Договору від 08 серпня 2023 року №7 «Про надання правничої допомоги» від 21.08.2023 року;

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 року у справі № 915/1334/23 призначено розгляд клопотання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" про стягнення судових витрат від 24.05.2024 року (вх. №1986/24) до судового розгляду.

10.069.2024 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське" надійшло клопотання про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" щодо стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське" витрат на правову допомогу в розмірі 19000 грн. в повному обсязі.

Відповідач вважає, що розмір витрат на професійну правову допомогу у даній справі у розмірі 19000 грн., не являється співмірним з складністю справи та роботою, виконаною адвокатом. Крім того, відповідач наголошує, що до матеріалів заяви не додано опис робіт (наданих послуг).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.08.2024 року прийнято справу №915/1334/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" про ухвалення додаткового судового рішення від 24.05.2024 вх.№1986/24 до свого провадження колегією суддів у новому складі: головуюча суддя Діброва Г.І., судді Ярош А.І., Богацька Н.С.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" та Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське", в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду клопотання позивача були повідомлені належним чином шляхом направлення копії ухвали суду про призначення до розгляду на офіційні електронні адреси таких осіб. Про причини неявки в суд не повідомили, будь-яких клопотань суду апеляційної інстанції не надали.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням викладеного, оскільки судом апеляційної інстанції було створено всі необхідні умови для розгляду заяви, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду клопотання про розподіл судових витрат, за наслідками апеляційного перегляду справи №915/1334/23, явка сторін до суду ухвалою не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, строк розгляду клопотання про розподіл судових витрат є скороченим і добігає кінця, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції, колегія суддів вважає за можливе розглянути клопотання позивача за відсутності сторін.

Обговоривши доводи та вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", викладені у клопотанні про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №915/1334/23, судова колегія вважає, що таке клопотання є частково обґрунтованим, тому потребує часткового задоволення з відмовою у його задоволенні в іншій частині, враховуючи таке.

Приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частинами 1, 3 ст. 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Зазначеним приписам Конституції України кореспондує ст. 16 Господарського процесуального кодексу України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права у суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Разом з тим, згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Виходячи з системного аналізу положень ч. 8 ст. 129, ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі доказів, які подаються сторонами до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку із недоведеністю їх наявності у порядку, передбаченому положеннями ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог, передбачених ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, ціною позову. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Разом з тим, слід розділяти поняття "зменшення судових витрат" та "розподіл судових витрат", тому колегія суддів звертає увагу на таке.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та відповідно до яких суд наділений дискреційними повноваженнями щодо встановлення обставин виникнення судових витрат та визначення їх розміру, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним щодо предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20, від 11.11.2021 у справі № 873/137/21, у додатковій постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі № 925/367/20(925/107/21).

До того, ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Зазначені висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18, від 04.06.2019 у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у зазначеній справі від 12.09.2019, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 26.05.2020 у справі № 908/299/18.

Так, з матеріалів господарської справи вбачається, що 08.08.2023 року між адвокатом Троян Юрій Олександрович (адвокат) і Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» (клієнт, замовник) було укладено договір про надання правничої допомоги № 7 (надалі - договір), відповідно до умов п. 1.1. якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту у формі, обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Адвокат зобов`язується надавати правничу допомогу клієнту за його дорученням, яка полягає у:

- підготовці позовної заяви про стягнення коштів по договору №37П/2022 від 05.08.2022 року з ПСП «КОЗИРСЬКЕ» та заяви про забезпечення такого позову до Господарського суду Миколаївської області;

- забезпечення представництва інтересів клієнта у Господарському суді Миколаївської області при стягненні коштів.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що гонорар адвоката складається виходячи з обсягу наданих послуг:

4.2.1. підготовка позовної заяви -10 000, 00 грн без ПДВ;

4.2.2. підготовка заяви про забезпечення позову -2000, 00 грн. без ПДВ;

4.2.3. участь у судовому засіданні - 2000,00 грн/без ПДВ за кожне судове засідання.

З п.4.3. договору вбачається, що при виконанні договору адвокат надає клієнту акт наданих послуг, в якому зазначається перелік наданих адвокатом послуг за цим договором.

Додатковою угодою№1 до договору від 08 серпня 2023 року №7 «про надання правничої допомоги» від 04.09.2023 року

1. сторони домовились, викласти п.1.2 договору в новій редакції « 1.2. адвокат зобов`язується надавати правничу допомогу клієнту за його дорученням, яка полягає у: підготовці позовної заяви про стягнення коштів по договору №37П/2022 від 05.08.2022 року з ПСП «КОЗИРСЬКЕ» та заяви про забезпечення такого позову до Господарського суду Миколаївської області; написання пояснення та забезпечення представництва інтересів клієнта участь у судових засіданнях в Господарському суді Миколаївської області».

2.доповнили розділ 4 п.4.2.4. та п.4.2.5 договору№7 наступним змістом:

« 1.2.4. написання пояснення 3 000 грн. без ПДВ;»

« 4.2.5. написання апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу- 5000 грн. без ПДВ».

З акту приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги до договору від 08 серпня 2023 року №7 «Про надання правничої допомоги» від 21 серпня 2023року вбачається, що між Троян Юрій Олександрович (адвокат) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» (клієнт) складено акт про наступне:

1. Адвокатом надано правничу допомогу клієнту за його дорученням, яка полягає у:

- підготовці позовної заяви про стягнення коштів по договору №37П/2022 від 05.08.2022 року з ПСП «КОЗИРСЬКЕ» та заяви про забезпечення такого позову до Господарського суду Миколаївської області.

2. Вартість наданих послуг становить 12 000 грн., без податку на додану вартість.

З акту приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги за додатковою угодою №1 від 04 вересня 2023 року до договору від 08 серпня 2023 року №7 «Про надання правничої допомоги» від 21 серпня 2023року вбачається, що між Троян Юрій Олександрович (адвокат) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Квадро Плюс 2020» (клієнт) складено акт про наступне:

1. Адвокатом надано правничу допомогу клієнту за його дорученням, яка полягає в участі у 1 одному судовому засіданні по справі №915/1334/23 та написання апеляційної скарги.

2. Вартість наданих послуг становить 7 000 грн., без податку на додану вартість.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м. Первомайськ, Миколаївська обл. на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2024 року у справі №915/1334/23 задоволено частково; скасовано рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2024 року у справі №915/1334/23;задоволено частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м. Первомайськ, Миколаївська обл. до Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське", с. Козирка, Очаківський район, Миколаївська обл. про стягнення 578 371 грн. 15 коп; Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" 372096 грн. - основної заборгованості за договором поставки; 19165 грн. 96 коп. - інфляційних втрат; 8574 грн. 90 коп. - 3% річних; 14132 грн. 50 коп. - пені; 18604 грн. 80 коп. - штрафу; 8675 грн. 57 коп. судового збору за подання позивачем позовної заяви до суду першої інстанції та 13013 грн. за подання апеляційної скарги; відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м.Первомайськ, Миколаївська обл. у задоволенні позовних вимог до Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське", с. Козирка, Очаківський район, Миколаївська обл. про стягнення пені у розмірі 127192 грн. 19 коп. та штрафу у розмірі 18604 грн. 80 коп.

В подальшому, в установлений процесуальним законодавством п`ятиденний строк, 12.03.2024 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020"надійшло клопотання про стягнення судових витрат (вх. №1986/24), у якому заявник просив суд апеляційної інстанції ухвалити додаткове рішення про стягнення на користь Товариство витрат на правничу допомогу, надану позивачу у зв`язку з участю у справі при її апеляційному перегляді у Південно-західному апеляційному господарському суді у розмірі 19 000 грн.

При цьому, обґрунтовуючи вказане клопотання, заявник наголосив, що при розгляді даної справи у Південно-західному апеляційному господарському суді, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в зв`язку із участю в даному судовому процесі на загальну суму вартості наданої правової (правничої) допомоги у зазначеному у клопотанні розмірі, що на його переконання підтверджується наданими письмовими доказами.

Як було раніше зазначено колегією суддів за текстом постанови, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому, розподіл судових витрат визначений ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, ч. 4 якої передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відповідно до ч. 3 ст. 123 цього Кодексу належать витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Правовий аналіз зазначених норм процесуального законодавства свідчить, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами та, зокрема, у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги, покладаються за аналогією закону, на апелянта. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

При цьому, загальне правило розподілу судових витрат визначене ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, яка є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/1, у додатковій постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 23.07.2024 у справі №910/9544/23, тощо.

Отже, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, так і відповідно до ч. 5 ст. 129 цього Кодексу.

Тобто, критерії, визначені ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас, критерії, визначені ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі і інших, передбачених ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 22.12.2022 року у справі №903/643/21 зробив висновок, що суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може одночасно застосовувати критерії, що визначені як у ч. 5-7 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (з власної ініціативи), так і в ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (за клопотанням сторони).

З огляду на вказане та наведені вище обставини, оцінивши подані заявником письмові докази на підтвердження витрат на надання правничої допомоги, беручи до уваги відсутність особливої складності справи, яка переглядалася судом апеляційної інстанції, кількість і тривалість засідання у даній справі, в якій брав участь представник позивача в суді апеляційної інстанції (1 судове засідання), часткове задоволення позовних вимог за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає про наявність підстав для стягнення витрат з відповідача, заявлених позивачем в розмірі 10 000 грн., зменшивши їх розмір за ініціативою суду.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає частково обґрунтованою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" про ухвалення додаткового рішення від 24.05.2024 року (вх.№1986/24) про стягнення витрат на правничу допомогу за результатом розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2024 року у справі №915/1334/23 та таким, що потребує часткового задоволення з відмовою в іншій частині.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 244, 281-284, 344 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" про ухвалення додаткового рішення від 24.05.2024 року (вх.№1986/24) про стягнення витрат на правничу допомогу за результатом розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2024 року у справі №915/1334/23 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське" (вул. Очаківська, 35 А, с. Козирка, Очаківський район, Миколаївської обл., ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" (вул. Грушевського, 40, м. Первомайськ, Миколаївської обл., ) судові витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у суді апеляційної інстанції у сумі 10 000 грн.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020", м. Первомайськ, Миколаївська обл. у стягненні витрат на правничу допомогу за розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Квадро Плюс 2020" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2024 року у справі №915/1334/23 в розмірі 9 000 грн.

Доручити Господарському судуМиколаївської області видати наказ.

Додаткова постанова в порядку ст. 244 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст. 284 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст. 286, 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді А.І. Ярош
Н.С. Богацька