ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"05" серпня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/3399/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисівка-Агро" про забезпечення позову (вх. №4-68/24 від 02.08.2024р.) по справі № 916/3399/24 відносно особи, яка може отримати статус учасника справи (відповідача) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГ-РЕЗЕРВ" (65058, м.Одеса, вул. Армійська, 11, корпус 4, офіс 3, )

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисівка-Агро" звернулося до Господарського суду Одеської області з заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій просить суд накласти арешт на кошти у розмірі ціни позову - 1 728 393, 96 грн. та судового збору - 25 925, 91 грн., які обліковуються на розрахунковому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГ-РЕЗЕРВ".

При цьому в обґрунтування поданої заяви, заявник вказує що між ТОВ "ЮГ-РЕЗЕРВ"(Постачальник) та ТОВ "Лисівка-Агро" (Покупець) укладено Договір поставки №212/11-21 від 19.11.2021р., та Договір поставки № 202/11-21 від 09.11.21р.

Згідно умов яких, Постачальник зобов?язувався поставити та передати у власність Покупця, а Покупець зобов?язується прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію українського походження: кукурудза врожаю 2021 року, код товару згідно з УКТ ЗЕД 1005 (Товар).

На виконання Договору поставки №212/11-21 від 19.11.2021р., Позивач здійснив поставку Товару Покупцю на загальну суму 13 740 465,60 грн., згідно видаткових накладних.

Таким чином, свої зобов?язання стосовно поставки на адресу Покупця Товару ТОВ "Лисівка-Агро" виконало в повному обсязі. Згідно Договору № 212/11-21 від 09.11.21р. загальна вартість поставленого Товару склала 13 740 465,60.

Згідно Договору № 202/11-21 від 09.11.21р. загальна вартість поставленого Товару склала 6 504 576,00 грн.

Дані обставини підтверджуються видатковими накладними підписаними представником ТОВ "ЮГ-РЕЗЕРВ" (копії надаються, оригінали знаходяться у позивача та відповідача).

Пунктом 3.3 Договорів передбачено, що Покупець здійснює оплату за Товар на умовах: передплати в розмірі 80% вартості Товару протягом трьох банківських днів з дати надання сканкопії рахунку виставленого на 100% вартості Товару та надання засвідчених печаткою Постачальника та підписом керівника з відміткою "копія вірна" сканкопій документів визначених у п. 8.14 даного договору, та доплати в розмірі 20% вартості Товару протягом трьох банківських днів з дати реєстрації Постачальником податкової накладної на 100% вартості поставленого Товару та за умови надання всіх оригіналів документів, що зазначені у п. 4.3. даного Договору.

Відповідачем свої зобов`язання за договорами виконані не були, що спричинило заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГ-РЕЗЕРВ" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Лисівка-Агро" в розмірі 500 393, 96 грн. за договорами в розмірі 1 728 393, 96 грн.

13.06.2024р. Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮГ-РЕЗЕРВ" були направлені Претензія по Договору № 212/11-21 від 19.11.21р., на суму 1 228 000,00грн. та Претензія по Договору № 202/11-21 від 09.11.21р., на суму 500 393,96 грн. які були проігноровані.

Заявник зазначає, що представники ТОВ "ЮГ-РЕЗЕРВ" ігнорують намагання представників ТОВ "Лисівка-Агро" встановити контакт та дізнатися причини виникнення заборгованості та строків її погашення. Що на нашу думку свідчить про свідоме та без будь-яких об?єктивних на те причин уникнення сплати заборгованості за поставлений Товар.

Також заявник зазначає, що такі дії ТОВ "ЮГ-РЕЗЕРВ" є не одноразовими та вже призвели до ряду судових спорів з іншими Постачальниками (916/2907/22, 916/2963/22, та інші...).

У зв?язку з вищенаведеним ТОВ «Лисівка-Агро» вважає, що не забезпечення майбутнього позову до ТОВ "ЮГ-РЕЗЕРВ" про стягнення боргу за невиконання Договорів поставки № 212/11-21 від 19.11.2021р., та №202/11-21 від 09.11.21р., на загальну суму 1 728 393 грн 96 коп. шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ЮГ-РЕЗЕРВ» на загальну суму 1 728 393 грн 96 коп. (один мільйон сімсот двадцять вісім тисяч триста дев?яносто три грн. 96 коп.) призведе до унеможливлення виконання рішення господарського суду.

В зв`язку з чим, на переконання заявника, існує необхідність для накладення арешту на кошти у розмірі ціни позову - 1 728 393, 96 грн. та судового збору - 25 925, 91 грн., які обліковуються на розрахунковому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГ-РЕЗЕРВ".

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисівка-Агро" про забезпечення позову, суд вказує наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19 тощо.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 137 ГПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Однак заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову на забезпечення якого подана відповідна заява, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту постановленого у саме у цій справі.

Оскільки метою вжиття заходів до забезпечення позову є запобігання утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи у якій було подано позов, в разі його задоволення, а не будь-якого рішення, ухваленого судом у іншій справі. З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд зазначає, що позивач не надав будь-яких доказів та належного обгрунтування для задоволення заяви про забезпечення способом, про який він заявляє.

Суд виходить з того, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову на забезпечення якого подана відповідна заява, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акта постановленого саме у цій справі. Оскільки метою вжиття заходів до забезпечення позову є запобігання утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи у якій було подано позов, в разі його задоволення, а не будь-якого рішення, ухваленого судом у іншій справі.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову за заявами у справах, де предметом розгляду є немайнові вимоги, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у логічно-послідовній залежності від предмета та підстав позову, правового обґрунтування вимог кожного конкретного господарського спору, видам забезпечення, доводам і аргументам сторін.

Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 11.01.2024 у справі № 916/3599/23.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. (Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Позивач жодним доказом не довів, що існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відповідні дії щодо спірного нерухомого майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення про усунення відповідачами перешкод у користуванні нерухомим майном в разі задоволення такого позову.

Водночас, необхідно, щоб захід забезпечення позову не завдав шкоди відповідачу чи іншим особам, адже не позбавить їх прав на володіння користування майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів тощо, а лише тимчасово обмежить право розпорядитися спірним майном шляхом передачі його в користування третім особам.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно частин 2, 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відтак, суд вважає, що подана позивачем заява про забезпечення позову, в порушення вищенаведених положень Господарського процесуального кодексу України, не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб та імовірності утруднення виконання рішення Господарського суду в разі їх невжиття.

Суд зауважує, що невиконання стороною своїх зобов`язань за договором є підставою для нарахування штрафних санкцій, враховуючи предмет позову, однак не є безумовною підставою для накладення арешту на грошові кошти боржника та його майно.

Отже, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ч.6 ст.140, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисівка-Агро" про забезпечення позову за вхідний № 4-68/24 від 02.08.2024р.)

Ухвала набирає законної сили 05.08.2024 та може бути оскаржена в порядку ст.256 ГПК України.

Суддя Т.Г. Пінтеліна