УХВАЛА

м. Київ

30.07.2024Справа №910/13575/23
За розглядом заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", м. Запоріжжя

про розстрочення виконання судового рішення

у справі

За позовом Національної поліції України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", м. Запоріжжя

про стягнення 6 632 350,92 грн, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Коваленко І.М. (в порядку самопредставництва);

від відповідача (заявника): не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

28.08.2023 року Національна поліція України звернулась до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (відповідач) суми пені в розмірі 2 334 339,35 грн, суми штрафу згідно п. 9.2. Договору в розмірі 1 192 387,41 грн, суми штрафу згідно п. 9.6. Договору в розмірі 2 868 859,10 грн та суму відсотків за користування коштами попередньої оплати в розмірі 236 765,06 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-181100003-3) від 25.05.2022 року №157НП в частині поставки оплаченого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 року позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на користь Національної поліції України суму штрафу в розмірі 404 697,15 грн, суму пені в розмірі 179 796,79 грн, суму відсотків за користування коштами в розмірі 23 676,50 грн та суму судового збору в розмірі 91 225,57 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 року рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 року залишено без змін.

Постановою Північного апеляційного господарського суду (додаткова) від 25.06.2024 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково та стягнуто з Національної поліції України 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

10.07.2024 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" надійшло клопотання про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 у справі №910/13575/23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2024 розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про розстрочення виконання рішення у справі №910/13575/23 призначено на 30.07.2024.

12.07.2024 до суду від позивача надійшла заперечення на заяву про розстрочення виконання судового рішення, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК".

В судове засідання 30.07.2024 відповідач (заявник) не з`явився, про час та місце повідомлений належним чином.

Дослідивши в судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 у справі №910/13575/23, заперечення позивача та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до частини першої статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підстави для відстрочення виконання судового рішення передбачені частинами 3, 4 статті 331 Господарського кодексу України, за змістом яких підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Тобто, відстрочення виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком, а обґрунтування пов`язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, покладається на зацікавлену особу.

Як на підставу для розстрочення виконання рішення суду заявник посилається на те, що його виробничі об`єкти зазнали пошкоджень внаслідок ракетних обстрілів або окуповані російськими військами, що суттєво вплинуло на його можливості повноцінно здійснювати господарську діяльність та виконувати завдання із задоволення потреб з виготовлення і поставки форменого одягу.

Також заявник вказав на те, що його фінансовий стан не є достатньо прибутковим, тоді як сума стягнення більше від його прибутку, а тому він немає достатніх коштів для оплати одразу всієї присудженої суми, котра є надмірним тягарем та може призвести до неможливості і ускладнення виконання рішення.

В свою чергу, позивач у поданих запереченнях зазначив, що відповідно до наданих відповідачем документів фінансової звітності за І квартал 2024 року, на банківських рахунках останнього перебуває достатня кількість грошових коштів для погашення заборгованості перед позивачем.

Окрім того, позичав повідомив про те, що 09.07.2024 та 12.07.2024 відповідачем в добровільному порядку було сплачено на користь позивача штрафні санкції та витрати судового збору присуджені відповідно до рішень у справах №910/13174/23 та №910/14264/23, в яких стягувана сума більша в чотири за присуджену суму в даній справі.

Також позивач зазначив, що суд реалізував дискреційні повноваження щодо зменшення розміру штрафних санкцій у справі №910/13575/23.

Статтею 42 ГК України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Недостатність чи відсутність коштів у заявника, наявність заборгованостей перед третіми особами, не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких виконання судового рішення можна розстрочити.

У відповідності до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, посилання заявника на скрутне фінансове становище не є достатньою підставою для звільнення від виконання господарського зобов`язання та розстрочення виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони, якою у даному випадку є позивач, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик".

Більше того, судом прийнято до уваги, що можливе розстрочення виконання судового рішення не відповідає принципу здійснення правосуддя у розумні строки, як це передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України №475/97 від 17.07.1997.

У рішеннях Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 та у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012 вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява №40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Наразі, суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, суд повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання. За висновками суду, заявником не доведено, що розстрочення виконання рішення суду сприятиме можливості отримання боргу стягувачем та не зашкодить матеріальним інтересам та фінансовому стану останнього.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Також суд зазначає, що боржник є працюючим підприємством, яке веде господарську діяльність і не знаходиться у стані банкрутства, а долучені ним до заяви докази не можуть підтверджувати обставини реальності виконання рішення суду у даній справі протягом строку, на який відповідач просить розстрочити його виконання.

Таким чином, враховуючи наведене, приймаючи до уваги інтереси та законні сподівання позивача на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, його заперечення, а також ступінь вини боржника, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 у справі №910/13575/23 задоволенню не підлягає.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 232-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 у справі №910/13575/23 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

повний текст ухвали підписано 31.07.2024

Суддя Сергій МОРОЗОВ