ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2024 р. Справа№ 910/6996/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Осадчук Т.А.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАВІГАТОР-ОНЛАЙН"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 (повний текст складено 07.12.2023)

у справі № 910/6996/23 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НАВІГАТОР-ОНЛАЙН"

до Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Навігатор-Онлайн" (далі - позивач, ТОВ "Навігатор-Онлайн") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (далі - відповідач, КП "Київжитлоспецексплуатація") про визнання правочину недійсним.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, обґрунтовані тим, що укладений між ТОВ "Навігатор-Онлайн" та КП "Київжитлоспецексплуатація" Додаток № 1 (Адресний перелік комунальної власності та розрахунок плати) до Додаткової угоди № 8 від 11.08.2020 до Договору про встановлення сервітуту № ТМ-11-С/287 від 01.11.2012 суперечить засадам цивільного законодавства та вчинено сторонами за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2023 у справі №910/6996/23 зокрема, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (далі - третя особа).

Короткий зміст судового рішення та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 у справі № 910/6996/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

За висновком суду, позивачем не зазначено у позові та не доведено жодними належними, допустимими та достовірними доказами, в розумінні ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України, які саме його права були порушені внаслідок укладання Додатку 1 (Адресний перелік об`єктів комунальної власності та розрахунок плати) від 11.08.2020 в редакції Додаткової угоди №8 від 11.08.2020 та яким чином визнання недійсним тільки Додатку 1 до Додаткової угоди № 8 від 11.08.2020 до Договору про встановлення сервітуту № ТМ-11-С/287 від 01.11.2012 відновить його порушені права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Навігатор-Онлайн" 27.12.2023 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 у справі № 910/6996/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор-Онлайн" до КП "Київжитлоспецексплуатація" про визнання оспорюваного правочину недійсним, скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Навігатор-Онлайн" задовольнити в повному обсязі - визнати недійсним Додаток 1 (Адресний перелік об`єктів комунальної власності та розрахунок плати) до Додаткової угоди № 8 від 11.08.2020 до Договору про встановлення сервітуту № ТМ-11-С/287 від 01.11.2012; судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції стягнути з КП "Київжитлоспецексплуатація" на користь ТОВ "Навігатор-Онлайн".

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що є підставою для його скасування.

Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджено питання відповідності змісту оспорюваного правочину вимогам закону, дієздатності сторін за оспорюваним правочином, не надано належної правової оцінки наявним в матеріалах справи належним та допустимим доказам, які підтверджують відсутність повноважень у відповідача розпоряджатися нерухомим майном (житловими багатоквартирними будинками як цілісними майновими комплексами) за оспорюваним правочином.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2023 справу № 910/6996/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Тищенко О.В., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.01.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6996/23.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ "Навігатор-Онлайн" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 у справі № 910/6996/23 до надходження до суду матеріалів справи.

11.01.2024 матеріали справи № 910/6996/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 у справі №910/6996/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Навігатор-Онлайн" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 у справі № 910/6996/23, справу № 910/6996/23 призначено до розгляду на 18 березня 2024 року о 15 год 20 хв.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А. з 09.03.2024 по 18.03.2024 включно, судове засідання у призначений час не відбулось.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2024 справу № 910/6996/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2024 вищезазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ "Навігатор-Онлайн" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 у справі № 910/6996/23, розгляд апеляційної скарги ТОВ "Навігатор-Онлайн" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 у справі № 910/6996/23 призначено на 21 травня 2024 року о 15 год 40 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 розгляд апеляційної скарги ТОВ "Навігатор-Онлайн" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 у справі № 910/6996/23 відкладено на 16 липня 2024 року о 15 год 00 хв.

Позиції інших учасників справи.

13.02.2024 до Північного апеляційного господарського суд від КП "Київжитлоспецексплуатація" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заперечуючи доводи відповідача позивач зазначає, що позивачем не надано доказів, зокрема, рішень суду, що спростовують правомірність набуття права комунальної власності територіальною громадою міста Києва а також права господарського відання балансоутримувача - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва" на об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, що містяться в оспорюваному Додатку 1 до Договору (Адресний перелік об`єктів комунальної власності та розрахунок плати) в редакції Додаткової угоди №8 до Договору від 11.08.2020, виходячи з принципу презумпції правомірності набуття права власності, встановленого ч. 2 ст. 328 ЦК України. Позивач також не надав доказів того, що право власності на зазначені об`єкти відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передано іншим особам, а будинки списані з балансу Третьої особи відповідно до Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 р. № 301

Заявлені у справі клопотання та результати їх розгляду.

15.07.2024 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що керівник позивача перебуває у відпустці та зайнятістю інших представників в інших судових засіданнях тому позивач позбавлений можливості прибути у судове засідання призначене на 16.07.2024.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи, колегія судів апеляційного господарського суду приходить до висновку про його відхилення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частинами 11,12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки позивач у справі був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги та враховуючи, що заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження неможливості забезпечити особисту явку або явку свого представника у судове засідання 16.07.2024, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Явка представників учасників справи.

У судове засідання 16.07.2024 з`явився представник відповідача, проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Представник позивача у судове засідання 16.07.2024 не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

За приписами частини першої ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain") від 07.07.1989).

Оскільки явка позивача в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності позивача за наявними матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 01.11.2012 між позивачем та відповідачем укладено Договір № 11-С/287 про встановлення сервітуту, який згідно з Додатковою угодою № 5 від 31.12.2014 викладений в новій редакції: Договір про встановлення сервітуту № ТМ-11-С/287 від 01.11.2012 (Договір).

Відповідно до п. 1.1. в редакції Додаткової угоди № 5, предметом договору є обмежене право користування Сервітуарієм будівлями комунальної власності, що знаходяться за адресами зазначеними в Додатку 1 до Договору.

Згідно п. 1.2. Договору, об`єкти розміщення надаються для розміщення Сервітуарієм телекомунікаційних мереж, комплексу технічних засобів телекомунікацій, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь якого роду по проводах, оптичних чи інших електромагнітних системах, між кінцевим обладнанням, крім радіотехнічних (надалі обладнання).

Пунктом 3.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 5 передбачено, що відповідач зобов`язується вносити позивачу щомісячну плату за користування об`єкту розміщення відповідно до умов Договору.

Розмір щомісячної плати за кожен об`єкт розміщення та в цілому за Договором наводиться в Додатку 1 до даного Договору (п. 3.2. Договору).

Сторони у п.2.2. Договору погодили, що розміщення обладнання за умовами сервітуту в місцях вказаних в додатку №1 до даного Договору здійснюється на підставі підписаного сторонами Акту розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в Додатку №2 до Даного Договору.

Відповідно до п. 9.1.-9.3. Договору (в редакції Додаткової угоди № 5), даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015. У разі якщо один із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається пролонгований на 1 (один) календарний рік на тих же умовах. Припинення користування об`єкта розміщення на умовах сервітуту оформлюється Актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту.

Сторони підписали Додаток 1 до Договору, яким погодили "Адресний перелік об`єктів комунальної власності та розрахунок плати", до якого включено багатоквартирні будинки, балансоутримувачами яких є КП "Керуюча дирекція Шевченківського району".

Додатковою угодою №6 від 01.09.2016 сторони виклали Додаток 1 до Договору у новій редакції, і, як вбачається з його змісту, до нього включено багатоквартирні будинки, балансоутримувачами яких є КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" із зазначенням кількості квартир, виходячи з яких розраховується щомісячна плата. У Додатку 1 також зазначено, що плата за Договором, яка вказана в п.3.3. Договору, вираховується на підставі затверджених Головним управлінням цінової політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.08.2011 р. №97 тарифів на розміщення телекомунікаційних мереж у житлових будівлях комунальної власності. Відповідно до даних тарифів, плата за послугу розміщення телекомунікаційних мереж у житлових будівлях комунальної власності для суб`єктів господарювання (за кожну квартиру, що знаходиться у житловій будівлі комунальної власності) становить 0,60 грн. з ПДВ за місяць за розміщення Сервітуріарієм своїх телекомунікаційних мереж за адресами зазначеними у Додатку 1 до даного Договору. Сторони у цій додатковій угоді також погодили у новій редакції п.3.3. Договору, в якому встановили новий розмір щомісячної плати.

01.09.2016 сторони підписали Акт закінчення розміщення Обладнання на умовах сервітуту №1, відповідно до якого було припинене обмежене право користування будівлями комунальної власності за вказаними в ньому адресами.

Сторони також 01.09.2016 підписали Акт розміщення Обладнання на умовах сервітуту №1, відповідно до якого відповідач надав позивачу обмежене право користування будівлями комунальної власності, що знаходяться за адресами зазначеними у Додатку 1 до Договору.

В подальшому, позивач припинив обмежене право користування 15 будівлями комунальної власності, про що сторони склали Акт закінчення розміщення Обладнання на умовах сервітуту №2 від 11.08.2020.

У зв`язку зі скороченням кількості об`єктів, на яких позивач здійснював розміщення обладнання відповідно до Акту розміщення Обладнання на умовах сервітуту №1 від 01.09.2016, сторони підписали Додаткову угоду № 8 від 11.08.2020, відповідно до умов якої виклали Додаток 1 до Договору у новій редакції, до якого включено 203 багатоквартирних будинків.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що перелік будівель, які надані в користування згідно Додатку 1 до Договору (Адресний перелік об`єктів комунальної власності та розрахунок плати) в редакції Додаткової угоди №8 від 11.08.2020, не збігається з переліком будівель, які віднесено до об`єктів комунальної власності Додатком 10 до рішення Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 (з урахуванням внесених змін). Нездійснення державної реєстрації права комунальної власності, виключає наявність у відповідача права розпорядження (укладання спірного правочину) таким нерухомим майном. Відтак, оспорюваний правочин є таким, що укладений без необхідного обсягу цивільної дієздатності, а його зміст суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, між ТОВ "Навігатор-Онлайн", як сервітуарієм, та КП"Київжитлоспецексплуатація", як підприємством, було укладено Договір про встановлення сервітуту №11-С/287 від 01.11.2012, до якого в подальшому за згодою сторін були внесені відповідні зміни.

Також до вказаного договору сторонами були підписані додаток №1 - адресний перелік об`єктів комунальної власності та розрахунок плати, додаток №2 - акт розміщення обладнання на умовах сервітуту, додаток №3 - акт закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту.

Отже, умовами укладеного сторонами договору передбачено, що відповідач надає позивачу, як сервітуарію, право користування будівлями комунальної власності для розміщення сервітуарієм телекомунікаційних мереж, комплексу технічних засобів телекомунікацій тощо, а позивач сплачує передбачену договором плату за право користування.

У зв`язку зі скороченням кількості об`єктів, на яких позивач здійснював розміщення обладнання відповідно до Акту розміщення Обладнання на умовах сервітуту №1 від 01.09.2016, сторони підписали Додаткову угоду № 8 від 11.08.2020, відповідно до умов якої виклали Додаток 1 до Договору у новій редакції, до якого включено 203 багатоквартирних будинків.

За змістом частини 1 ст.395 Цивільного кодексу України сервітут є речовим правом на чуже майно.

Відповідно до ч.1 ст.401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною 1 ст. 402 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню, сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (ст.403 ЦК України).

Частинами 1, 3 ст. 404 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зі змісту спірного договору випливає, що сторонами погоджено, в тому числі, предмет договору, його строк, права й обов`язки сторін, відповідальність сторін, інші умови, які передбачені для даного виду договорів.

Положеннями ст.15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес; порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково; при оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи; отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

За приписами ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Обґрунтування та доведення порушення своїх прав/законних інтересів здійснюється особою, яка звертається до суду та вказує про їх порушення, саме в контексті предмета та підстав позову.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивачем не зазначено у позові та не доведено суду жодними належними, допустимими та достовірними доказами, в розумінні ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України, які саме його права були порушені внаслідок укладання Додатку 1 (Адресний перелік об`єктів комунальної власності та розрахунок плати) від 11.08.2020 в редакції Додаткової угоди №8 від 11.08.2020 та яким чином визнання недійсним тільки Додатку 1 до Додаткової угоди № 8 від 11.08.2020 до Договору про встановлення сервітуту № ТМ-11-С/287 від 01.11.2012 допоможе відновити його порушені права.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Згідно ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ТОВ "Навігатор-Онлайн" до КП "Київжитлоспецексплуатація" про визнання недійсним Додатку № 1 (Адресний перелік комунальної власності та розрахунок плати) до Додаткової угоди № 8 від 11.08.2020 до Договору про встановлення сервітуту № ТМ-11-С/287 від 01.11.2012 є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зважаючи на досліджені та встановлені у даній справі обставини, здійснивши їх оцінку у відповідності до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, з приводу неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, неповного з`ясування обставин та дослідження доказів, що є підставою для скасування судового рішення, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на викладене зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про відмову у задоволені позову прокурора.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою статті 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на прокурора.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАВІГАТОР-ОНЛАЙН" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 у справі №910/6996/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2023 у справі №910/6996/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6996/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 26.07.2024.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

К.В. Тарасенко