ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2024 р. Справа№ 910/988/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Владимиренко С.В.

Сітайло Л.Г.

секретар судового засідання - Сергієнко-Колодій В.В.

учасники справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Сердюк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання фізичної особи-підприємця Нємножко Олексія Володимировича

про стягнення витрат на професійну правничу допомогу

за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

на рішення Господарського суду м. Києва від 23.04.2024 (повний текст складено 25.04.2024)

у справі №910/988/24 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця Нємножко Олексія Володимировича;

до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс";

про стягнення 1 147 621,60 грн

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.04.2024 у справі №910/988/24 позов задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на користь фізичної особи-підприємця Нємножко Олексія Володимировича 1 147 621 (один мільйон сто сорок сім тисяч шістсот двадцять одна) грн 60 коп. шкоди внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, 17 214 (сімнадцять тисяч двісті чотирнадцять) грн 32 коп. судового збору та 16 000 (шістнадцять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс", через електронний суд, подало апеляційну скаргу, у якій просило суд прийняти апеляційну скаргу до розгляду та задовольнити її. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23 квітня 2024 року у справі № 910/988/24. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Фізичної особи - підприємця Нємножка Олексія Володимировича до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" про стягнення грошових коштів відмовити в повному обсязі. Судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покласти на Фізичну особу - підприємця Нємножка Олексія Володимировича.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2024 у справі №910/988/24 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2024 у справі №910/988/24 залишено без змін.

10.06.2024 на адресу суду від позивача - фізичної особи-підприємця Нємножко Олексія Володимировича надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. У даному клопотанні позивач просить стягнути з Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на користь Фізичної особи-підприємця Нємножка Олексія Володимировича судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

В додатках до клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав наступні документи:

- повноваження пагс;

- додаток 3 акт;

- платіжна інструкція 269;

- платіжна інструкція 270;

- квитанція про надсилання стороні НЄМНОЖКО ОЛЕКСІЙ ВОЛОДИМИРОВИЧ НОМЕР_1;

- квитанція про надсилання стороні Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" 35210739.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/988/24 та призначено до розгляду на 20.06.2024 о 10-40 год.

У зв`язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г. на лікарняному з 17.06.2024 по 30.06.2024 судове засідання призначене на 20.06.2024 о 10-40 год не відбулося, і у зв`язку із перебуванням головуючого судді Андрієнка В.В. у щорічній відпустці з 01.07.2024 по 19.07.2024 неможливо було здійснити розгляд клопотання фізичної особи-підприємця Нємножко Олексія Володимировича.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 клопотання фізичної особи-підприємця Нємножко Олексія Володимировича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/988/24 призначити до розгляду на 20.06.2024, надано можливість відповідачу, у строк до 19.06.2024 надати суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у даній справі.

11.06.2024 від відповідача надійшло клопотання у якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування свого клопотання відповідач зазначав, що при винесенні рішення про стягнення витрат на правничу допомогу слід урахувати складне поточне становище КП«Київтранспарксервіс», оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі №320/2093/23, залишено без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 яким визнано протиправним та нечинним розпорядження Київської міської військової адміністрації від 07.11.2022 №735 "Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс"». Відповідно, з дати прийняття вказаної Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду, тобто з 21.02.2024, плата за паркування транспортних засобів на відведених паркувальних майданчиках закріплених за КП «Київтранспарксервіс» не справлялася.

У зв`язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г. на лікарняному з 17.06.2024 по 30.06.2024 судове засідання призначене на 20.06.2024 о 10-40 не відбулося, і у зв`язку із перебуванням головуючого судді Андрієнка В.В. у щорічній відпустці з 01.07.2024 по 19.07.2024 неможливо було здійснити розгляд клопотання фізичної особи-підприємця Нємножко Олексія Володимировича.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 розгляд клопотання фізичної особи-підприємця Нємножко Олексія Володимировича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/988/24 відбудеться 29.07.2024.

24.07.2024 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судове засідання, яке відбулося 29.07.2024 з`явився представник відповідача.

Розглянувши клопотання Фізичної особи-підприємця Нємножко Олексія Володимировича про ухвалення додаткового судового рішення, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів установила наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 233 ГПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 1 п. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частинами 4, 8 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначалось вище, частиною 5 ст. 126 ГПК України установлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Убачається, що позивач 20.05.2024 через електронний суд подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у даному відзиві позивач зазначав, що очікує понести судові витрати у розмірі 10 000,00 грн у вигляді правничої допомоги за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в частині розгляду апеляційної скарги відповідача.

У подальшому, 07.06.2024 від позивача надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення, у даній заяві позивач просив суд стягнути з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь Фізичної особи-підприємця Нємножка Олексія Володимировича судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Отже, як доказ витрат понесених позивачем останнім було надано суду копію Додатку №3 від 17.05.2024 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 24.01.2024 №5/Г. Відповідно до даного Додатку, укладеного між АО «Вишневий і Партнери» та ФОП Нємножко О.В., та визначено вартість наданих послуг, а саме, написання відзиву на апеляційну скаргу 3000,00 грн/год, участь у судовому засідання 4000,00 грн. Також позивачем надано суду платіжні інструкції про сплату позивачем на користь АО послуг на загальну суму 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04, п. 269).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №910/8443/17 та у практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі установленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність, ураховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 № 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Як зазначалось вище, частиною 5 ст. 126 ГПК України установлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Згідно положень статті 30 Закону та статті 28 Правил адвокатської етики, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару ураховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

Суд зазначає, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має ураховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.

Отже, колегія суддів вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, у даному випадку позивача, в межах доводів та вимог заяви, а також з урахуванням заперечень відповідача, які викладені у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, дійшла висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивача наведених у заяві у сумі 7 000,00 грн (ураховуючи відзив і одне судове засідання).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Отже, оскільки Верховний Суд акцентує увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін та з огляду на заперечення відповідача щодо розміру понесених позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви Фізичної особи-підприємця Нємножко Олексія Володимировича" з покладенням на кп "Київтранспарксервіс" обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання фізичної особи-підприємця Нємножко Олексія Володимировича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01054, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6, ідентифікаційний код 35210739) на користь фізичної особи-підприємця Нємножко Олексія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 (сім тисяч) грн.

3. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

4. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст складено та підписано 31.07.2024.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.В. Владимиренко

Л.Г. Сітайло