ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/5822/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Державної компанії з експорту

та імпорту продукції і послуг

військового та спеціального

призначення «Укрспецекспорт» - Попічка Р. Р.,

Публічного акціонерного товариства

«Науково-технічний комплекс «Електронприлад» - Вербицького Я. В.,

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 (у складі колегії суддів: Барсук М. А. (головуючий), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.)

та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 (у складі колегії суддів: Барсук М. А. (головуючий), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.)

у справі № 910/5822/23

за позовом Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад»

до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ»,

про стягнення 206 746,51 євро,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року Публічне акціонерне товариство «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» (далі - ПАТ «НТК «Електронприлад») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (далі - ДК «Укрспецекспорт») про стягнення 206 746, 51 євро заборгованості, з яких: 196 901,44 євро - основний борг, 9 845,07 євро - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов договору комісії від 14.02.2017 № USE-20.2-28-D/K-17-70/17 щодо забезпечення прийняття майна після ремонту, а саме, підписання актів технічного прийняття майна після ремонту, акту виконаного ремонту, а також щодо перерахунку коштів за виконані ремонтні роботи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» (далі - ТОВ «ЛДАРЗ»).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 позов ПАТ «НТК «Електронприлад» задоволено частково. Стягнуто з ДК «Укрспецекспорт» на користь ПАТ «НТК «Електронприлад» заборгованість у розмірі 2 979,40 євро, пеню у розмірі 148,97 євро, судовий збір у розмірі 1 862,08 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 832,23 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 скасовано; прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ДК «Укрспецекспорт» на користь ПАТ «НТК «Електронприлад» заборгованість у розмірі 157 322,01 євро, 7 866,10 євро пені, судовий збір у розмірі 98 522,07 грн та витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 43 945,00 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ДК «Укрспецекспорт» на користь ПАТ «НТК «Електронприлад» 147 787,52 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 36 508,50 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції. Стягнуто з ПАТ «НТК «Електронприлад» 147 787,52 грн на користь ДК «Укрспецекспорт» 4 026,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 заяву ПАТ «НТК «Електронприлад» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ДК «Укрспецекспорт» на користь ПАТ «НТК «Електронприлад» 1 000,00 євро витрат на професійну правничу допомогу у формі «гонорару успіху», понесених у суді апеляційної інстанції. У решті вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, у травні 2024 року ДК «Укрспецекспорт» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 в частині задоволених позовних вимог скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.06.2024 відкрито касаційне провадження у справі № 910/5822/23 за касаційною скаргою ДК «Укрспецекспорт» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.07.2024.

Також, не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанцій, викладеними у додатковій постанові, у червні 2024 року ДК «Укрспецекспорт» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, просить додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 скасувати в частині задоволення заяви ПАТ «НТК «Електронприлад» про ухвалення додаткового рішення, а справу направити у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

06.06.2024 ДК «Укрспецекспорт» подала до Верховного Суду клопотання про зупинення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 та додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 у справі № 910/5822/23 до закінчення перегляду постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 у справі № 910/5822/23 в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.06.2024 клопотання ДК «Укрспецекспорт» задоволено частково; зупинено виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 у справі № 910/5822/23 (в частині задоволених позовних вимог) до закінчення перегляду цієї постанови в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.06.2024 відкрито касаційне провадження у справі № 910/5822/23 за касаційною скаргою ДК «Укрспецекспорт» на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України; зупинено виконання додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 у справі № 910/5822/23 (в частині задоволених вимог) до закінчення перегляду цієї постанови в касаційному порядку; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.07.2024.

ПАТ «НТК «Електронприлад» у відзивах на касаційні скарги зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційні скарги залишити без задоволення, а постанову та додаткову постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

У судовому засіданні 03.07.2024 у справі № 910/5822/23 за касаційними скаргами ДК «Укрспецекспорт» оголошено перерву до 17.07.2024.

16.07.2024 до Верховного Суду надійшли письмові пояснення ПАТ «НТК «Електронприлад», у яких позивач додатково наголошує на правомірності висновку суду апеляційної інстанції про змішаний характер договору комісії, та просить постанову та додаткову постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Також, позивачем надано орієнтовний (попередній) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді касаційної інстанції у розмірі 40 000,00 грн, та заначено, що докази понесення витрат будуть надані ним у строк та порядку, встановленому частиною 8 статті 129 ГПК України.

ТОВ «ЛДАРЗ» у судове засідання 17.07.2024 свого представника не направило.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.

Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення ТОВ «ЛДАРЗ» ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, та те, що ТОВ «ЛДАРЗ» не зверталось з будь-якими заявами щодо розгляду справи, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника ТОВ «ЛДАРЗ».

Заслухавши суддю-доповідача, представників ДК «Укрспецекспорт» та ПАТ «НТК «Електронприлад», дослідивши наведені у касаційних скаргах доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 14.02.2017 між ПАТ «НТК «Електронприлад» (комітент) та ДК «Укрспецекспорт» (комісіонер) укладено договір комісії № USE-20.2-28-D/К-17-70/17, відповідно до умов якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за плату вчинити правочин щодо капітального ремонту блоків і агрегатів, згідно з специфікацією, яка наводиться у Додатку № 1 до цього договору, від свого імені за рахунок комітента (пункт 1.1).

У пунктах 1.2, 1.3 договору передбачено, що виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно вчиняє зовнішньоекономічну угоду (контракт) з третьою особою (замовником) - N.P.O. Navigation Systems Ltd, Британські Віргінські Острови.

Майно є власністю МО Азербайджанської Республіки (кінцевий користувач).

Підпунктом 3.2.3 пункту 3.2 договору передбачено, що комітент зобов`язаний виконати ремонт майна в повному обсязі, згідно вимогам технічної документації, що діє на підприємстві комітента на даний тип майна, іншої документації та умовам цього договору, у визначений у пункті 4.4 договору строк.

У розділі 4 договору встановлено порядок передачі майна в ремонт та після ремонту.

Так, відповідно до пункту 4.1 договору у зв`язку з тим, що майно для ремонту та після ремонту надійде у складі об`єктів, передача майна комітенту для виконання ремонту, а також комісіонеру після ремонту здійснюється партіями (кількість майна в партії буде повідомлено додатково) в м. Львів на ДП «ЛДАРЗ» уповноваженими представниками комісіонера, комітента та замовника з оформленням акту прийому-передачі майна в ремонт. Датою передачі майна в ремонт та після ремонту є дата, зазначена в акті прийому-передачі майна в ремонт/після ремонту.

Технічне приймання майна для виконання ремонту здійснюється на підприємстві комітента із складання акту технічного приймання майна в ремонт, що складається за участю замовника. Дата складання акту технічного приймання майна в ремонт вважається датою початку ремонту (пункт 4.2 договору).

За умовами пунктів 4.4, 4.5 договору строк ремонту партії майна складає 90 календарних днів із дня настання останньої із подій: підписання акту технічного приймання майна в ремонт; отримання від комісіонера повідомлення про перерахування замовником коштів згідно підпункту 5.5.1 договору.

Після ремонту комітент здійснює доставку відремонтованого майна до ДП «ЛДАРЗ», м. Львів.

Відповідно до пунктів 4.7-4.9 договору технічне приймання майна після ремонту здійснюється на території ДП «ЛДАРЗ» одночасно з технічним прийманням об`єктів після ремонту. Акт технічного приймання майна після ремонту (Додаток № 4 до цього договору) підписується уповноваженими представниками комісіонера, комітента та замовника в строк до 280 днів з моменту передачі об`єктів в ремонт.

Технічне приймання майна після ремонту включає в себе проведення зовнішнього огляду та перевірки комплектності майна, перевірку наявності та повноти заповнення супровідної документації на майно, а також його комплектності і зовнішнього стану, пакування та маркування та оформлюється підписанням акту технічного приймання майна після ремонту.

Підписання акту технічного приймання майна після ремонту не означає приймання майна по якості і комплектності. Замовник має право пред`явити вимоги щодо якості та комплектності у порядку, визначеному розділом 6 договору.

Усі ризики втрат та (або) пошкодження майна переходить до комітента з моменту підписання акту прийому-передачі майна в ремонт і зберігаються за комітентом до підписання акту прийому-передачі майна після ремонту (пункт 4.12 договору).

У пунктах 4.17, 4.18 договору встановлено, що сторони в строк не більше 2-х днів після підписання акту технічного приймання майна після ремонту на території ДП «ЛДАРЗ» м. Львів підпишуть акт прийому-передачі майна після ремонту (Додаток № 3 до договору).

В строк не більше 3-х днів після виконання контрольних випробувань об`єктів в країні кінцевого користувача уповноваженими представниками комісіонера, комітента і замовника оформлюється акт остаточного приймання майна (згідно Додатку № 6 до цього договору) разом з підписанням акту остаточного приймання об`єктів після ремонту в країні кінцевого користувача.

Погоджена комітентом ціна ремонту майна (ціна, за якою комітент передає роботи з ремонту майна комісіонеру для реалізації), передбачена пунктом 5.2 договору, складає 554 400,00 євро, та сформована з урахуванням вартості ремонту майна, а також:

- витрат, пов`язаних з виконанням пункту 3.2.5 цього договору;

- транспортування майна за маршрутом ДП «ЛДАРЗ» м. Львів - підприємство комітента -ДП «ЛДАРЗ» м. Львів;

- гарантійного супроводження;

- пакування, маркування, консервації майна;

- пов`язаних з ремонтом та його виконанням податків, зборів і інших обов`язкових платежів;

- комісійної плати.

Відповідно до пункту 5.5 договору комітент доручає комісіонеру передбачити в контракті порядок проведення замовником платежів, за якими:

- 30% від ціни ремонту майна, у якості авансу будуть перераховані замовником прямим банківським переказом на валютний рахунок комісіонера протягом 10-ти банківських днів з дати набрання чинності контракту (підпункт 5.5.1);

- 60% від ціни ремонту партії майна, будуть сплачені замовником прямим банківським переказом на валютний рахунок комісіонера протягом 10-ти банківських днів з дня підписання акту технічного приймання майна після ремонту (підпункт 5.5.2);

- 10% від ціни ремонту майна/партії майна за контрактом будуть сплачені замовником прямим банківським переказом на валютний рахунок комісіонера протягом 10-ти банківських днів з дня підписання акту виконаного ремонту, а також акту остаточного приймання об`єктів після ремонту, який підписується в країні кінцевого користувача між комісіонером, замовником та ДП «ЛДАРЗ» (підпункт 5.5.3).

Згідно пункту 5.6 договору отримані грошові кошти, за винятком комісійної плати та витрат комісіонера, перераховуються комісіонером комітенту протягом 5-ти банківських днів після надходження відповідних коштів на рахунок комісіонера.

За порушення строків перерахувань, отриманих грошових коштів, визначених пунктом 5.6 договору комісіонер зобов`язується сплатити комітенту пеню у розмірі 0,1% суми невчасно перерахованих грошових коштів за кожний день порушення строку перерахування. Загальна сума пені не перевищить 5% від суми невчасно перерахованих коштів (пункт 9.3 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного його виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (пункт 11.2 договору).

Додатком № 1 до договору (Специфікація майна, що підлягає ремонту) сторонами визначено та погоджено ціну ремонту майна у розмірі 554 400,00 євро, з визначенням кількості та найменування майна, що підлягає ремонту, а також з визначенням ціни ремонту майна по кожному найменуванню.

На виконання вказівок позивача, комісіонер (виконавець) 10.04.2017 уклав зовнішньоекономічний контракт № USE-20.2- 15-К/КЕ-17 з компанією N.P.O. Navigation Systems Ltd, Британські Віргінські острови (замовник), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався забезпечити виконання капітального ремонту на ДП «ЛДАРЗ» виробів (об`єктів), які передаються у ремонт, відповідно до специфікації цих виробів (об`єктів).

Передані в ремонт вироби (об`єкти) й майно є власністю МО Азербайджанської Республіки.

Вартість контракту складає 26 127 800,00 євро, яка складалась із загальної ціни ремонту виробів, ремонту майна та ремонту двигунів.

Також у розділі 5 контракту сторони узгодили умови оплати (який збігається із приписами пункту 5.5 договору комісії), а у розділі 6 контракту - умови приймання-передачі виконаних робіт.

У специфікації (додаток № 2 до контракту) виконавець (комісіонер) та N.P.O. Navigation Systems Ltd погодили вид та найменування майна, яке підлягає ремонту.

Передбачений у вказаній вище специфікації вид майна відповідає майну, яке підлягало ремонту згідно із погодженою між позивачем та комісіонером специфікацією, складеною відповідно до умов договору комісії.

У подальшому між сторонами договору комісії було укладено низку додаткових угод до договору: від 25.04.2017 № 1, від 22.10.2019 № 4 щодо внесення змін у реквізити сторін; № 2 від 22.06.2018 щодо внесення змін у підпункт 5.5.1 пункту 5.1 договору та викласти його в наступній редакції: « 5.5.1 30% від ціни ремонту будуть перераховані замовником прямим банківським переказом на валютний рахунок комісіонера протягом 10-ти банківських днів з дати виставлення відповідного рахунку комісіонером після передачі першої партії майна в ремонт»; від 29.03.2019 № 3 щодо поруки комісіонера перед комітентом за виконання замовником грошового зобов`язання у розмірі 178 089,43 євро у строк до 09.04.2019 та її умов; від 11.08.2021 № 5 про доповнення пункту 4.4 договору підпунктом 4.4.1 щодо строку (кінцевої дати) перебування майна на митній території; від 02.09.2021 № 6 про внесення змін до пункту 5.2 договору щодо ціни ремонту майна - 514 632,00 євро; розміру комісійної плати комісіонеру; граничного обсягу витрат, пов`язаних з виконанням договору, які комісіонер вправі утримати; та про внесення змін до Додатку № 1 до договору (Специфікація майна, що підлягає ремонту) щодо ціни ремонту майна (514 632,00 євро); від 04.10.2021 № 7 про вилучення пункту 5. 11 договору; від 10.10.2021 № 8 щодо поруки комісіонера перед комітентом за виконання замовником грошового зобов`язання у розмірі 32 000 євро у строк не пізніше 20.10.2021 та її умов.

Майно, ремонт якого мав виконувати позивач відповідно до умов договору, передавалось позивачу двома партіями.

Спір щодо виконання ремонту першої партії майна та його оплати між сторонами відсутній.

22.10.2020 на виконання умов договорів комісії та контракту між позивачем, відповідачем та замовником підписано акти технічного приймання майна в ремонт та прийому-передачі майна в ремонт, відповідно до умов яких комісіонером передано, а комітентом прийнято визначене сторонами майно для виконання ремонту в комплектному та технічному стані згідно умов договору.

Судом апеляційної інстанції установлено, що згідно з актом прийому-передачі майна в ремонт від 22.10.2020 відповідачем передано позивачу партію майна в ремонт, вартість якого (з урахуванням додаткової угоди від 02.09.2021 № 6) становить 277 032,00 євро.

За доводами позивача, авансовий платіж в розмірі 30% від ціни ремонту майна мав становити 83 109,60 євро, разом з тим відповідачем було сплачено 80 130,56 євро.

Факт перерахування відповідачем на користь позивача суми 80 130,56 євро за договором підтверджується відповідачем.

25.03.2021 позивач листом № 410/390 повідомив відповідача про готовність переданої партії майна за договором та порушення комісіонером підпункту 5.5.1 пункт 5.1 та пункту 5.6 договору.

Згідно з накладними від 29.03.2021 № 6/21 та від 07.07.2021 № 11/21 позивач передав третій особі майно, яке передавалося в ремонт.

Також, судом апеляційної інстанції установлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача листами від 16.07.2021 № 410/916, від 26.08.2021 № 410/1120, від 01.10.2021 № 410/1298, від 26.01.2022 № 410/82, від 11.07.2022 № 574/410-02, в яких повідомляв про виконані роботи та передачу майна з ремонту та надавав на підписання акт виконаного ремонту за договором для його подальшого оформлення та повернення комітенту.

Надалі позивач звернувся до відповідача з вимогою від 17.11.2022 № 1085/20-01 про сплату 196 901, 44 євро заборгованості за договором, яка є різницею між ціною партії ремонту (277 032 євро) та сплаченим авансом (80 130, 56 євро), яка була отримана відповідачем 23.11.2022 згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 350.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення 196 901,44 євро - основного боргу, 9 845,07 євро - пені, ПАТ «НТК «Електронприлад» обґрунтував їх тим, що ним виконано роботи за договором та відремонтовано партію майна на суму 277 032,00 євро, відремонтоване майно повернуто на склад третьої особи, яка не заперечує належність виконаних робіт, які натомість не оплачені відповідачем в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідач заначив, що акти технічного приймання майна після ремонту, акти виконаного ремонту та акти остаточного приймання об`єктів після ремонту не підписані ДК «Укрспецекспорт» та N.P.O. Navigation Systems Ltd (замовник), оскільки не відбулось спільного технічного приймання виробів (об`єктів) за участю замовника, позивача та відповідача. Оскільки, ДК «Укрспецекспорт» не відповідає перед позивачем за невиконання замовником договору в частині перерахунку відповідачу коштів (вартості ремонту), тому у відповідача не виникло зобов`язань щодо перерахунку коштів на рахунок позивача.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідачем не виконано обов`язку (пункт 5.6 договору) щодо перерахунку позивачу авансу у розмірі 30% ціни ремонту майна (83 109,60 євро) протягом 5-ти банківських днів з дня їх надходження від замовника (05.11.2020), що призвело до недоплати відповідачем позивачу 2 979,40 євро. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що у відповідача не настав обов`язок щодо повної оплати вартості ремонту майна, оскільки матеріали справи не містять доказів підписання акту технічного приймання майна після ремонту, акту виконаного ремонту та акту остаточного приймання об`єктів після ремонту. Щодо заявлених позивачем до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 55 000,00 грн, суд першої інстанції, враховуючи часткове задоволення позову, дійшов висновку, що такі витрати підлягають відшкодуванню у розмірі, пропорційному задоволеним позовним вимогам - 832,23 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаюче нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що договір комісії є змішаним, оскільки містить узгоджені сторонами умови, на які поширюються положення про договір підряду. За таких обставин, враховвавши положення статей 530, 853, 854 ЦК України, наявні у матеріалах справи докази фактичного виконання позивачем робіт з ремонту майна, пред`явлення відповідачу вимоги про прийняття робіт, відсутність доказів обґрунтованої відмови у прийнятті чи погодженні виконаних робіт, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неналежне виконанням відповідачем умов договору та виникнення у останнього обов`язку з оплати виконаних позивачем робіт. Здійснивши власний розрахунок, суд апеляційної інстанції встановив, що сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за ремонт другої партії майна становить 157 322,01 євро. Крім того, враховавши положення статей 230, 231 Господарського кодексу України, 549 ЦК України, а також умови пунктів 5.6, 9.3 договору, суд апеляційної інстанції здійснив власний розрахунок пені та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 7 866,10 євро .

За таких обставин, враховуючи результат розгляду справи, суд апеляційної інстанції, здійснив перерозподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції та стягнув з відповідача такі витрати у розмірі, пропорційному задоволеним позовним - 43 945, 00 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 45 000,00, суд апеляційної інстанції також дійшов висновку про їх пропорційний розподіл та стягнув з відповідача на користь позивача 36 508,50 грн таких витрат.

Крім того, частково задовольняючи заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що співмірним, розумним і пропорційним розміру задоволених вимог апеляційної скарги буде сума «гонорару успіху» у розмірі 1000,00 євро.

У поданій касаційній скарзі на постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, ДК «Укрспецекспорт» послався на неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статей 837, 853, 854, 1011, 1014, 1016, 1018, 1022 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); та на неврахування судом апеляційної інстанції при вирішенні спору висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29.07.2021, 25.04.2023 та 30.04.2024 у справі № 910/6474/20, від 15.11.2023 у справі № 910/6493/20, від 15.06.2023 у справі № 910/7149/21, від 10.06.2021 у справі № 910/7223/18.

За доводами касаційної скарги, постанова суду апеляційної інстанції не відповідає дійсним обставинам справи та наявним у справі доказам, висновки суду апеляційної інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, які регламентують правову природу договору комісії. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував конкретні вказівки комітента, які містяться у договорі комісії, здійснив власне трактування договірних відносин, що призвело до неправильного застосування норм права та до безпідставних висновків про поширення на спірні правовідносини положень про договір підряду.

Крім того, частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача за договором комісії, суд апеляційної інстанції не врахував, що матеріали справи не містять доказів отримання комісіонером відповідної суми коштів від замовника, а також доказів підписання позивачем, відповідачем та замовником акту технічного приймання майна після ремонту, акту виконаного ремонту та акту остаточного приймання об`єктів після ремонту.

Крім того, у поданій касаційній скарзі на додаткову постанову суду апеляційної інстанції, в обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, ДК «Укрспецекспорт» послався на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, статей 11, 129, 236 ГПК України, без врахування висновків щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, постановах Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 910/2704/21, від 18.10.2022 у справі № 910/13056/20, від 30.06.2022 у справі № 904/7347/21

У касаційній скарзі, скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції при прийнятті додаткової постанови не враховано, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність; якщо сторонами у договорі не встановлено конкретного строку оплати «гонорару успіху», то подія, з якою сторони пов`язують строк оплати «гонорару успіху», не є такою, яка має неминуче настати.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, переглянувши постанову та додаткову постанову суду апеляційної інстанції у межах доводів і вимог касаційної скарги, виходить із такого.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з статтею 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частини 1, 3 статті 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 627 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У справі № 910/5822/23 предметом розгляду є позовні вимоги про стягнення з 196 901,44 євро заборгованості за договором комісії з оплати виконаного позивачем ремонту другої партії майна, наданого замовником, та стягнення 9 845,07 євро пені за порушення строків перерахування коштів.

Правовідносини за договором комісії регулює глава 69 ЦК України.

За змістом статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Зазначені положення передбачають загальне визначення договору комісії.

Разом з цим, договори комісії можуть укладатись з метою доручення комісіонерові вчинення будь-яких, не заборонених законом і таких, що не суперечать правовому статусу сторін, правочинів.

Відповідно до статті 1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, імперативними приписами статей 1011, 1014 ЦК України чітко визначено, що комісіонер діє виключно за дорученням комітента та на виконання його вказівок.

Статтею 1012 ЦК України, законодавцем передбачено умови договору комісії.

Разом з тим, враховуючи загальний принцип свободи договору (статті 6, 627 ЦК України), сторони вправі визначити на свій розсуд та погодити між собою й інші умови, які набувають якостей істотних (частина 2 статті 638 ЦК України). Виходячи із змісту частини 1 статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з статтею 1016 ЦК України комітент зобов`язаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обов`язку перед третьою особою (частина 1).

Комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок комітента, крім випадків, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере) (частина 2).

Отже, за загальним правилом комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору.

За приписами статті 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії (частина 1 статті 1022 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, у справі, що розглядається, за умовами договору комісії від 14.02.2017 позивач як комітент доручив відповідачу як комісіонеру за плату вчинити зовнішньоекономічний правочин (контракт) з третьою особою - компанією N.P.O. Navigation Systems Ltd, Британські Віргінські Острови (замовник), щодо виконання капітального ремонту майна, наданого замовником.

В основу оскаржуваної постанови про часткове задоволення позову покладено висновок суду апеляційної інстанції про те, що між позивачем та відповідачем фактично укладено змішаний договір, який містить у собі елементи як договору комісії, так і договору, що укладався для реалізації даних правовідносин, а саме договір підряду, відповідно до умов якого, саме комісіонер ініціював та фінансував виконання робіт, тоді як комітент взяв на себе зобов`язання із виконання робіт по ремонту майна в інтересах N.P.O. Navigation Systems Ltd, Британські Віргінські Острови на підставі укладеного з відповідачем контракту. При цьому, вказуючи на те, що зазначений договір укладений в інтересах N.P.O. Navigation Systems Ltd, суд апеляційної інстанції виходив із того, що сторони в момент його складення погодили як суб`єкт, з яким комісіонером має бути укладений відповідний контракт (N.P.O. Navigation Systems Ltd.), так і відомості щодо власника майна, його технічних характеристик; умови контракту, укладеного між відповідачем та третьою особою, в частині вартості та кількості майна, щодо якого необхідний ремонт, виходять за межі вартості та кількості майна, яке було погоджено у договорі комісії; комітент у комісійних правовідносинах виступає або є дійсним власником майна, натомість у спірних правовідносинах власником майна виступає МО Азейбарджанської Республіки, в інтересах якого діє N.P.O. Navigation Systems Ltd.

З огляду на зазначені обставини, суд апеляційної інстанції, застосувавши до спірних правовідносин, зокрема, норми які регулюють відносини з виконання робіт, а саме, статтю 853, 854 ЦК України, та врахувавши наявні у матеріалах справи докази фактичного виконання позивачем робіт з ремонту майна, пред`явлення відповідачу вимоги про прийняття робіт, відсутність доказів обґрунтованої відмови у прийнятті чи погодженні виконаних робіт, встановив неналежне виконання відповідачем умов договору щодо покладених на нього обов`язків, таких як прийняття майна від комітента після ремонту, вжиття дій щодо прибуття представників замовника на підприємство комітента для прийняття виконаних робіт та передачі майна після ремонту замовнику, та у зв`язку з цим дійшов висновку про виникнення у відповідача обов`язку з оплати виконаних позивачем робіт.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі № 910/7149/21 (на яку посилається скаржник у касаційній скарзі) у подібних правовідносинах, що виникли з договору комісії та стосуються надання комітентом на користь третьої особи послуг з ремонту майна та подальшого продажу комісіонером результатів такого виконаного комітентом ремонту третій особі, де комісіонером також є ДК «Укрспецекспорт», не вважав, що укладений договір комісії є змішаним і має ознаки договору підряду, та сформував наступні висновки.

Договір комісії - це один з видів посередницьких договорів, тобто надання посередницьких послуг, які передбачають здійснення дій в інтересах іншої особи, створюючи для неї певні юридичні наслідки (виникнення, зміну, припинення прав чи обов`язків). Особливістю договору комісії є вчинення правочинів комісіонером від свого імені але за рахунок комітента та у його інтересах. Проте особа, з якою комісіонер уклав договір, не стає учасником договору комісії. Між нею та комісіонером існує самостійний договір, який підпорядковується правилам залежно від виду цього договору. У цьому зв`язку стаття 1014 ЦК України передбачає, що комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок.

Зміст вказівок комітента складають умови правочину, який повинен вчинити комісіонер, зокрема, про сторони, ціну товару, порядок оплати, тощо. Закон не покладає на комітента обов`язку давати комісіонеру детальні вказівки, водночас, комісіонер, хоча і наділений свободою у виборі способів та порядку доручення, але обмежений обов`язком виконати доручення відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що як правило ставляться.

Такі висновки щодо застосування статей 1011, 1014 ЦК України також викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2023 у справі № 910/6474/20, на яку також посилається скаржник у касаційній скарзі.

Ще однією особливістю договору комісії є відповідальність комісіонера перед комітентом за невиконання третьою особою договору, у разі, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере) (частина третя статті 1016 ЦК України), а також, якщо комісіонер доведе що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки (частина третя статті 1017 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1016 ЦК України комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок комітента, крім випадків, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере).

Отже, за загальним правилом комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору. Проте, зазначена норма закону передбачає два випадки, коли на комісіонера покладається відповідальність за невиконання зобов`язання третьою особою: 1) якщо комісіонер був необачним при виборі такої особи; 2) якщо комісіонер поручився за виконання договору (делькредере).

Крім того, відповідно до висновків, викладених Верховним Судом у справі № 910/6474/20 (постанови від 29.07.2021, 25.04.2023, 30.04.2024) за позовом комітента до комісіонера (ДК «Укрспецекспорт»), укладений договір комісії з аналогічними умовами не є змішаним договором, та зазначено, що за приписами статті 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента, а кошти, які комісіонер передає комітентові не є формою розрахунків між сторонами договору комісії. У спірних правовідносинах комісіонер лише передає комітентові і так вже належне останньому майно (у даному випадку грошові кошти) (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 910/6493/20, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).

Відповідно до частини 1 статті 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Оскільки укладені правочини з третіми особами мали зовнішньоекономічний характер і виконувалися в іноземній валюті, вся одержана комісіонером виручка має бути передана в натурі комітенту як його власність. Наведене положення свідчить про те, що комісіонер перераховує валютну виручку на поточні рахунки комітента за договором комісії. При цьому у комісіонера виникає обов`язок лише перерахувати валютну виручку. Іноземна валюта у цьому випадку як засіб платежу не використовується.

Отже, у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції, здійснивши власне трактування умов договору комісії та положень законодавства щодо комісійних відносин, не врахував висновки щодо застосування положень глави 69 ЦК України, викладені у зазначених вище постановах Верховного Суду, та дійшов передчасного висновку про те, що договір комісії, укладений між позивачем та відповідачем, є змішаним, оскільки містить у собі елементи як договору комісії, так і договору підряду.

При цьому, обґрунтовуючи такий висновок, зокрема, різницею між вартістю і кількістю майна, визначених у контракті та у договорі комісії, суд апеляційної інстанції не надав жодної оцінки доводам відповідача про укладення ним також інших договорів комісії з іншими контрагентами як комітентами, на виконання доручень яких, у тому числі доручень позивача, ним і було укладено згаданий вище контракт, у зв`язку з чим не дослідив та не встановив обставин формування ціни контракту (ціни ремонту майна за контрактом), а також переліку майна, що підлягає ремонту.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, всупереч наведеним вище висновкам, застосував до спірних правовідносин положення статей 853, 854 ЦК України, у зв`язку з чим також дійшов передчасного висновку про неналежне виконання відповідачем умов договору щодо покладених на нього обов`язків, а відповідно і про виникнення у відповідача обов`язку з оплати виконаних позивачем робіт.

Заразом, зазначаючи про фактичне виконання позивачем робіт з ремонту майна, суд апеляційної інстанції не врахував фактичні умови договору комісії та не дослідив обставин виконання позивачем обов`язку щодо забезпечення повернення ним майна після ремонту замовнику у складі об`єктів замовника, готових до технічного приймання останнім таких об`єктів після ремонту, який кореспондується з умовами, передбаченими у розділі 4 зазначеного договору. А отже, поза увагою та без дослідження судом апеляційної інстанції також залишились обставини належного виконання позивачем передбачених законодавством вимог щодо забезпечення комісіонера усім необхідним для виконання обов`язку перед третьою особою, а саме, для забезпечення відповідачем здійснення замовником приймання майна після ремонту.

Як убачається з матеріалів справи, позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач (комісіонер) не виконав зобов`язання за договором з оплати виконаного позивачем (комітентом) ремонту другої партії майна.

Водночас, як вже зазначалась вище, підставою для переказу комісіонером (відповідачем) комітенту (позивачу) коштів в іноземній валюті за договором комісії, є їх надходження на рахунок комісіонера від третьої особи (замовника за контрактом).

Вирішуючи спір у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції не врахував та не надав оцінку доводам відповідача про те, що він не отримував від замовника повну суму коштів за ремонт другої партії майна замовника, та відповідно не дослідив обставин перерахування таких коштів замовником за контрактом відповідачу, а відтак і обставин виникнення у відповідача обов`язку з перерахування вказаних коштів позивачу за договором комісії.

Таким чином, при розгляді касаційної скарги прокурора підтвердилась підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частиною 2 статті 287 ГПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У зв`язку з наведеним, постановлене у справі судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідають, отже, постанову суду апеляційної інстанції не можна визнати законною і обґрунтованою.

Водночас суд касаційної інстанції згідно з частиною 2 статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Враховуючи, що при розгляді касаційної скарги ДК «Укрспецекспорт» підтвердилась підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, а також те, що для вирішення спору по суті необхідно встановити обставини та надати оцінку доказам, враховуючи положення пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід врахувати наведене, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, надати оцінку доводам та запереченням усіх учасників справи, врахувати висновки Верховного Суду, викладені у зазначених вище постановах, та вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

За змістом статті 244 ГПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 у цій справі, то додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 також слід скасувати.

За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 у справі № 910/5822/23 скасувати.

3. Справу № 910/5822/23 та заяву Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на правничу допомогу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: В. А. Зуєв

І. С. Міщенко