УХВАЛА

м. Київ

31.07.2024Справа № 910/5454/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О., розглянувши заяву Сільськогосподарського приватного підприємства "НЕСВІЧ"

про ухвалення додаткового рішення у справі

за позовом Сільськогосподарського приватного підприємства "НЕСВІЧ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕС ОЙЛ ЛОГІСТИК"

про стягнення 152014,49 грн

без виклику (повідомлення) представників учасників процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Сільськогосподарське приватне підприємство "НЕСВІЧ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕС ОЙЛ ЛОГІСТИК" про стягнення 202014,49 грн заборгованості, з яких 200000,00 грн основного боргу, 915,65 грн 3% річних та 1098,84 грн інфляційних втрат.

З урахуванням прийнятих судом заяв про зменшення розміру позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача 150000,00 грн основного боргу, 915,65 грн 3% річних та 1098,84 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання транспортних послуг № 13-27/24-02 від 01.02.2024.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2024 у справі 910/5454/24 закрито провадження у справі №910/5454/24 в частині позовних вимог про стягнення 10000,00 грн основного боргу, в іншій частині позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕС ОЙЛ ЛОГІСТИК" на користь Сільськогосподарського приватного підприємства "НЕСВІЧ" 140000,00 грн основного боргу, 1098,84 грн інфляційних втрат, 914,04 грн 3% річних та 2828,78 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

24.07.2024 через систему "Електронний суд" від Сільськогосподарського приватного підприємства "НЕСВІЧ" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення з доказами понесення витрат на правову допомогу, у якій заявник просив поновити строк подачі заяви про ухвалення додаткового рішення та ухвалити додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 14000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами частин 3, 4 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Оскільки рішення у справі №910/5454/24 ухвалене у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання, суд вважає наявні у справі матеріали достатніми для здійснення розгляду заяви без виклику учасників справи. Згідно приписів ст. 244 ГПК Україна заява позивача у судове засідання не призначається.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України випливає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

В той же час, до позовної заяви позивачем не подавались докази понесення витрат на правову допомогу, такі докази позивач подає із заявою про ухвалення додаткового рішення.

У свою чергу, вимоги ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у позові наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно із попереднім розрахунком судових витрат, наведеним у позові, очікувані витрати позивача на правову допомогу становлять 10% від стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕС ОЙЛ ЛОГІСТИК" суми заборгованості.

Позивачем у позовній заяві не зазначено, що докази понесених витрат та детальний розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу буде наданий до суду відповідно ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Суд зазначає, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений (аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 09.07.2019 у справі №922/4366/16).

Згідно із ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч.8 ст.252 ГПК України).

З аналізу положень ч. 8 ст. 129, ч. 13 ст. 8, ст. 252 ГПК України вбачається, що, на відміну від розгляду справи у порядку загального провадження, який передбачає стадію судових дебатів, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не передбачає проведення судових дебатів. У такому випадку заява про відшкодування судових витрат на правову допомогу, має бути зроблена стороною до закінчення розгляду справи, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення розгляду справи, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення господарським судом.

Оскільки законодавець передбачив подання доказів понесених витрат до закінчення розгляду справи або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, позивач мав подати такі докази у відповідні строки - до 17.07.2024 включно (п`ятиденний строк після ухвалення рішення від 12.07.20234).

Натомість, заява про ухвалення додаткового рішення, до якої додані докази витрат на правничу допомогу, подані позивачем до суду 24.07.2024 (дата направлення заяви через систему "Електронний суд").

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій. Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено ст. 42 Господарського процесуального кодексу України до обов`язку учасників справи.

Незважаючи на те, що позивачу було відомо про відкриття провадження у даній справі та розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), попри зазначення у позові попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, позивачем не було подано до суду такі докази у порядок і строк, визначений процесуальним законом.

Отже, позивачем пропущений встановлений частиною 8 статті 129 ГПК України процесуальний строк на подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, суд зазначає, що приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлений п`ятиденний строк на подання доказів витрат на правничу допомогу обраховується саме від ухвалення рішення судом, а не від дати його отримання.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 09.07.2019 у справі № 927/320/18, в ухвалі від 29.10.2020 у справі № 915/1734/18.

Такої ж позиції дотримується Північний апеляційний господарський суд у постановах від 08.02.2022 у справі № 910/14414/21, від 25.04.2023 у справі № 910/13565/22.

Позивачем заявлено клопотання про поновлення строку подачі заяви про ухвалення додаткового рішення, до якої долучені докази понесення витрат на правову допомогу.

Клопотання обґрунтоване тим, що зважаючи на те, що розгляд справи проводився без виклику сторін, заява подається одразу після ознайомлення з повним текстом судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування заяви про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено заявником, та чи підлягає він поновленню. Тому, суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках.

При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує виходячи з поважності причин пропуску строку на оскарження.

Вказані висновки Верховного Суду викладені у постанові від 30.09.2022 у справі №910/21285/21.

Верховний Суд у постановах від 18.08.2023 у справі № 32/257-10 та від 03.04.2023 у справі № 906/1357/20 також дійшов висновку про те, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є по суті пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Отже, підстави пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, у встановлений законом процесуальний строк подання заяви. Тобто, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку з поважних причин

З огляду на вимоги статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України заявник повинен довести обставини, на які він посилається як на поважні причини пропуску встановленого законом строку, шляхом подання відповідних доказів. Без доведення заявником таких обставин підстави для поновлення пропущеного строку та розгляду відповідної заяви у суду відсутні.

У розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з цим, суд зазначає, що рішення суду від 12.07.2024 у справі 910/5454/24 надіслано позивачу в його електронний кабінет в системі "Електронний суд" 12.07.2024 та отримано 13.07.2024, в Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечено надання загального доступу до судового рішення 15.07.2024.

Представник позивача зазначаючи, що заява подається одразу після ознайомлення з повним текстом судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, не вказує, коли ж саме він ознайомився з рішення в реєстрі та які обставини перешкоджали ознайомитись з рішенням 15.07.2024.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що представник позивача не навів жодних об`єктивних обставин та поважних причин, які унеможливили вчасне подання ним доказів на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини пропуску встановленого законом процесуального строку залежали виключно від поведінки позивача та його представника, а не об`єктивної причини, та не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на подання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, оскільки представник позивача не проявив особистої старанності при реалізації процесуальних прав.

За встановлених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку.

Згідно із ст.118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі неподання відповідних доказів, розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ураховуючи викладене, заява Сільськогосподарського приватного підприємства "НЕСВІЧ" про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 118, 119, 129, 244, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання Сільськогосподарського приватного підприємства "НЕСВІЧ" про поновлення строку подачі заяви про ухвалення додаткового рішення (з доказами) - відмовити.

2. Залишити без розгляду заяву Сільськогосподарського приватного підприємства "НЕСВІЧ" про ухвалення додаткового рішення.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали: 31.07.2024.

Суддя С.О. Турчин