ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"30" липня 2024 р. Справа№ 910/17877/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Шевчук С.Р.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 30.07.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 (повне рішення складено 27.03.2024)

у справі №910/17877/23 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Побратим-7»

до Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петріцька Альона Павлівна

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Зембудвест Трейдинг»

про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Побратим-7» (далі по тексту - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, Мін`юст) про визнання незаконним та скасування наказу Мін`юсту №1771/5 від 10.05.2023 (далі по тексту - Наказ), виданого на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 28.02.2023, за результатами розгляду скарги ТОВ «Зембудвест Трейдинг» від 25.01.2023, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України від 27.01.2023 за № СК-241-23.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Наказ Мін`юсту прийнято з порушенням частини 4, пунктів 1, 4, 5 частини 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» від 01.07.2004 № 1952-IV, в редакції Закону від 25.11.2022, яка діяла на момент подання скарги 27.01.2023 (далі по тексту - Закон), оскільки скаргу подано особою, яка не має на це повноважень; права особи, яка подала скаргу не порушені оскаржуваним рішенням реєстратора; скаргу подано з порушенням 60-ти денного строку для її подання.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.12.2023 відкрив провадження у справі №910/17877/23 та залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрицької Альони Павлівни (далі по тексту - третя особа 1), та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Зембудвест Трейдинг» (далі по тексту - третя особа 2). Господарський суд міста Києва рішенням від 18.03.2024 у справі №910/17877/23 позов задовольнив частково; визнав незаконним та скасував наказ Мін`юсту від 10.05.2023 №1771/5 в частині пунктів 1, 2, 4; стягнув з відповідача на користь позивача 2 684,00 грн судового збору; в іншій частині позову суд відмовив.

Ухвалюючи вказане рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що оспорюваний Наказ Мін`юсту прийнято з порушенням частини 4, пункту 5 частини 6 статті 37 Закону, оскільки скаргу від імені третьої особи 2 подано особою, яка не мала це повноважень, так як ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АО №1035962 видано від імені Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів», а не від імені третьої особи 2 - ТОВ «Зембудвест Трейдинг», а тому відповідач мав залишити скаргу третьої особи 2 без розгляду. За встановлених судом першої інстанції обставин - подання скарги від імені третьої особи 2 особою, яка не мала на це повноважень, обставини щодо порушення прав третьої особи оспорюваним рішенням реєстратора та дотримання скаржником встановленого Законом строку для подання скарги підлягали встановленню лише у разі подання скарги особою, яка мала на це повноваження. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/17877/23, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/17877/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції у даній справі ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, Мін`юст розглядає скарги у сфері державної реєстрації у межах компетенції, визначеної Законом, зокрема, на предмет наявності (відсутності) порушень Закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора. Рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрицької Альони Павлівни від 09.07.2022 №64126605 прийняте з порушенням статей 10, 18, 23, 24 Закону та пунктів 77, 78 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, а тому відсутні підстави для скасування судом спірного Наказу Мін`юсту.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2024 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України у справі №910/17877/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Шевчук С.Р., Демидова А.М.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 07.05.2024 витребував у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17877/23 та відклав вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги.

16.05.2024 матеріали справи №910/17877/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 17.05.2024 задовольнив клопотання та поновив Міністерству юстиції України пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/17877/23; відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/17877/23; розгляд апеляційної скарги призначив на 25.06.2024 о 12 год. 15 хв.

05.06.2024 позивачем сформовано та подано через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, за яким позивач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/17877/23 залишити без змін, посилаючись на безпідставні посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки апелянтом не спростовано висновок суду першої інстанції про те, що скаргу від імені ТОВ «Зембудвест Трейдинг» подано особою, яка не мала на це повноважень, а тому така скарга мала бути залишена Мін`юстом без розгляду на підставі пункту 5 частини 6 статті 37 Закону, внаслідок чого спірний Наказ Мін`юсту прийнято з порушенням частини 4, пункту 5 частини 6 статті 37 Закону.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 25.06.2024 продовжив строк розгляду справи №910/17877/23 та відклав її розгляд на 30.07.2024 об 13 год. 45 хв.

Треті особи своїх представників, чи особисто, в судове засідання, призначене на 30.07.2024 не направили, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом відправлення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2024 на їх поштові адреси.

Відповідно до частин 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно із частиною 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно поштового відправлення №504 у довідці «Про причини повернення/досилання» вказано «адресат відсутній за вказаною адресою», дата відмітки про відсутність адресата за адресою місцезнаходження, зареєстрованого у встановленому законом порядку - 04.07.2024, тобто відповідач 2 повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином.

Згідно поштового відправлення 490 у довідці «Про причини повернення/досилання» вказано «за закінченням терміну зберігання», дата проставлення відмітки - 18.07.2024.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20). Таким чином, третя особа 1 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, розгляд апеляційної скарги відповідача у даній справі проводиться судом апеляційної інстанції за відсутності представників третіх осіб, повідомлених належним чином, що не перешкоджає розгляду даної справи.

30.07.2024 представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/17877/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому засідання 30.07.2024 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/17877/23 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

08.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петріцькою Альоною Павлівною зареєстровано за позивачем право приватної власності на: адміністративну будівлю, літ. «І», загальною площею 40,9 кв.м; нежитлову будівлю, літ. «Л» загальною площею 14,3 кв.м; нежитлову будівлю, літ. «Л 1» загальною площею 14,3 кв.м; нежитлову будівлю, літ. «Ї» загальною площею 14,3 кв.м; нежитлову будівлю, літ. «Ї 1» загальною площею 14,3 кв.м, загальна площа по будівлях: 98,1 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Сосніних Сім`ї, 7 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 64126605 від 09.07.2022 10:46:03).

Підставою для державної реєстрації права власності на зазначені будівлі за позивачем визначено довідку про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 7314, видана 16.06.2022, видавник: ТОВ «Бюро Технічної Інвентаризації»; технічний паспорт від 16.06.2022, серія та номер: TI01:8002-7753-0686-4115, виданий 25.06.2022, видавник: Єдина державна електронна система у сфері будівництва.

Реєстрація права власності на зазначені будівлі за позивачем підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304600482 від 09.07.2022 (т. 1 а.с. 12-13).

Третя особа 2 (скаржник) звернулася до Мін`юсту зі скаргою на рішення державного реєстратора у сфері державної реєстрації від 25.01.2023 (вх. №СК-241-23 від 27.01.2023) (далі - скарга), згідно якої просила: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 64126605 від 09.07.2022, прийняте приватним нотаріусом Петріцькою А.П.; тимчасово блокувати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Петріцькій Альоні Павлівні (т. 1 а.с. 24-30).

10.05.2023 Мін`юст видав Наказ №1771/5 «Про задоволення скарги», за яким вирішено: 1. Скаргу ТОВ «Зембудвест Трейдинг» від 25.01.2023 задовольнити.

2. Скасувати рішення від 09.07.2022 №64126605, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петріцькою Альоною Павлівною.

3. Тимчасово блокувати доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Петріцькій Альоні Павлівні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць.

4. Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.

5. Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (т.1 а.с. 14).

Наказ видано Мін`юстом відповідно до частини третьої статті 26, пунктів 1, 4 частини сьомої 7 статті 37 Закону та на підставі Висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 28.02.2023 за результатами розгляду скарги ТОВ «Зембудвест Трейдинг» від 25.01.2023, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2023 за № СК-241-23 (далі - Висновок Колегії від 28.02.2023) (т 1 а.с. 15-20).

У пункті 17 Висновку Колегії від 28.02.2023 (мотиви рішення у розгорнутому викладенні) вказано, що оскаржуване рішення прийняте приватним нотаріусом Петріцькою А.П. з порушенням статей 10, 18, 23, 24 Закону, пунктів 77, 78 Порядку №1127 та підлягає скасуванню.

Спір виник внаслідок прийняття Мін`юстом спірного наказу, який, як стверджує позивач, прийнято з порушенням положень частини 4, пунктів 1, 4, 5 частини 6 статті 37 Закону.

Згідно із статтею 15, частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими є, зокрема, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Згідно із частиною статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із статтею 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 28.11.2019 у справі № 918/150/19, від 26.01.2022 у справі № 921/787/20 від 14.06.2022 у справі № 904/3870/21, від 13.09.2022 у справі № 918/1222/21.

Відповідно до частини 3 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 ГПК України).

Позивач, звертаючись до суду з позовною заявою зобов`язаний у відповідності до частини 3 статті 13 та статті 74 ГПК України довести наявність порушення його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон від 01.07.2004 № 1952-IV, в редакції Закону від 25.11.2022, яка діяла на момент подання скарги, регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Порядок розгляду скарг визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 10 Закону державним реєстратором є нотаріус.

Статтею 37 Закону врегульовано порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 37 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Відповідно до частини 3 статті 37 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав, але не пізніше одного року з дня прийняття відповідного рішення, здійснення дії або бездіяльності.

Частиною 4 статті 37 Закону визначено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав подається у письмовій формі та має містити відомості про прізвище, ім`я, по батькові (найменування) скаржника, його місце проживання (місцезнаходження), номер телефону та/або адресу електронної пошти, суть (реквізити) оскаржуваного рішення, дій або бездіяльності, обставини, якими обґрунтовується порушення прав скаржника, а також прохання (вимоги) скаржника та дату складення скарги. Якщо з дня прийняття оскаржуваного рішення, здійснення дії або бездіяльності спливло більше двох місяців, а у випадку, передбаченому абзацом другим частини третьої цієї статті, - більше одного місяця, скарга має містити також відомості про дату, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав має бути підписана скаржником. Така скарга може бути подана в електронній формі за умови підписання її скаржником з використанням засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри.

До скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав можуть бути додані документи (їх копії), що підтверджують порушення прав скаржника.

До скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, що подається представником скаржника, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена у встановленому порядку.

Згідно із частиною 6 статті 37 Закону за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу: про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про залишення скарги без розгляду по суті.

Міністерство юстиції України, його територіальні органи залишають скаргу на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, якщо: 1) встановлений цим Законом для подання скарги строк сплив до дня її подання; 2) Міністерством юстиції України, його територіальним органом за результатами розгляду скарги з такого самого питання вже приймалося рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні; 3) наявна інформація про відкрите за заявою скаржника судове провадження, предметом якого є оскарження тих самих рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав; 4) скаргу подано особою, права якої у зв`язку з оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю у сфері державної реєстрації прав не порушено; 5) скаргу подано особою, яка не має на це повноважень; 6) скаржником подано до Міністерства юстиції України, його територіального органу заяву про залишення скарги без розгляду.

Відповідно до частини 10 статті 37 Закону порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що скарга на рішення державного реєстратора у сфері державної реєстрації від 25.01.2023 (вх. №СК-241-23 від 27.01.2023) подана від імені ТОВ «Зембудвест Трейдинг» адвокатом Новіковим В.М., на підтвердження повноважень якого подано копію ордеру серії АО №1035962, в якому зазначено, що він виданий на надання правничої (правової) допомоги ГО «Київська міська спілка автомобілістів» (т.2 а.с. 16).

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Ордер на надання правової допомоги, яким адвокат підтверджує свої повноваження, має бути оформлений відповідно до вимог, встановлених Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 (із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 14.02.2020 №29, із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 17.11.2020 №118) (далі - Положення про ордер).

Ордер на надання правової допомоги - письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України (пункт 2 Положення про ордер).

Згідно із пунктом 4 Положення про ордер, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Пункт 12 Положення про ордер містить перелік реквізитів, які містить ордер, серед яких: прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога (підпункт 12.2 пункту 12 Положення про ордер).

У разі коли ордер на надання правової допомоги не містить обов`язкових реквізитів, то він не може вважатися належним документом для здійснення представництва, а тому адвокат, який його надав, не мав права підпису (подібні за змістом висновки містяться в ухвалах Верховного Суду від 02.04.2018 у справі №910/11162/17, від 07.08.2018 у справі №905/2497/17, від 23.02.2018 у справі №13/187, від 16.04.2018 у справі №922/1676/15, від 21.05.2018, у справі №18/257, від 09.08.2018 у справі №916/3266/17, від 12.09.2018 у справі №905/2865/17, від 02.05.2018 у справі №910/16014/17, від 30.03.2018 у справі №908/1843/17, від 21.07.2020 у справі №902/657/19 щодо повноважень адвоката підписувати касаційні скарги).

Отже, як встановлено судом першої інстанції і зазначене підтверджується матеріалами даної справи, скаргу на рішення державного реєстратора у сфері державної реєстрації від 25.01.2023 (вх. №СК-241-23 від 27.01.2023) поданої від імені ТОВ «Зембудвест Трейдинг» адвокатом Новіковим В.М., на підтвердження повноважень якого подано копію ордеру серії АО №1035962, в якому зазначено, що він виданий на надання правничої (правової) допомоги ГО «Київська міська спілка автомобілістів», тоді як доказів на підтвердження повноважень адвоката Новікова В.М. діяти від імені ТОВ «Зембудвест Трейдинг», у тому числі подавати скарги на рішення державного реєстратора у сфері державної реєстрації до Мін`юсту, матеріали даної справи не містять.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 37 Закону Міністерство юстиції України, його територіальні органи залишають скаргу на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, якщо скаргу подано особою, яка не має на це повноважень.

За таких обставин, враховуючи, що скаргу від імені ТОВ «Зембудвест Трейдинг» подано особою, яка не мала на це повноважень, така скарга підлягала залишенню без розгляду по суті на підставі пункту 5 частини 6 статті 37 Закону, а тому Наказ Мін`юстом прийнято з порушенням частини 4, пункту 5 частини 6 статті 37 Закону.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що за встановлених судом першої інстанції обставин - подання скарги від імені третьої особи 2 особою, яка не мала на це повноважень, обставини щодо порушення прав третьої особи оспорюваним рішенням реєстратора та дотримання скаржником встановленого Законом строку для подання скарги підлягали встановленню лише у разі подання скарги особою, яка мала на це повноваження.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із частинами 1-5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрицької Альони Павлівни від 09.07.2022 №64126605 прийняте з порушенням статей 10, 18, 23, 24 Закону та пунктів 77, 78 Порядку №1127, а тому відсутні підстави для скасування судом спірного Наказу Мін`юсту не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки вимоги статті 37 Закону щодо встановлення Мін`юстом повноважень особи, яка подає скаргу є обов`язковими для виконання і не мають виключень.

Згідно із частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Апеляційним господарським судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Згідно із частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/17877/23 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/17877/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/17877/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Міністерство юстиції України.

4. Матеріали справи №910/17877/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано суддями 02.08.2024.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді С.Р. Шевчук

А.М. Демидова