РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.08.2024Справа № 910/6039/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1)

до Державного агентства резерву України (вул. Євгена Чикаленка, 28/9, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 37472392)

про стягнення 1 476 595, 14 грн,

без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Державне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі за текстом - ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1», Позивач) з позовом до Державного агентство резерву України (далі за текстом - Відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 1 476 595, 14 грн за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 10/12 від 14.11.2005 (далі за текстом - Договір).

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із поданого Відповідачем відзиву вбачається, що ним заперечуються позовні вимоги оскільки заявлені до стягнення витрати не є підтвердженими Позивачем належними та допустимими доказами оскілки не надано первинних підтверджуючих документів щодо суми та дійсності таких витрат.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

13.06.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

Також у відзиві на позовну заяву, Відповідачем заявлено клопотання здійснювати розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні, розглянувши яке, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості та недоведеності Відповідачем, визначених частиною 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) підстав.

25.06.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

14.11.2005 між Позивачем (Зберігач) та Відповідачем (Комітет) укладено Договір, відповідно до пункту 1.1 якого Позивач здійснює на власних складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до пункту 1.2 Договору Відповідач передає, а Позивач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно зі специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1.

Відповідно до пункту 2.1 Договору Позивач зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів для належного зберігання цінностей відповідного виду.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що Відповідач зобов`язаний відшкодовувати Позивачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

В пункті 3.2 Договору передбачено, що Відповідач зобов`язаний оплачувати Позивачу вартість робіт із закладення (поставки) цінностей за узгодженими регульованими або договірними оптово-відпускними цінами, що діють на час закладення (поставки).

Пунктом 2.8 Договору закріплено, що Зберігач щороку подає кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік, які згідно пунктів 3.1, 3.2 Договору Відповідач зобов`язується відшкодувати зберігачу витрати на зберігання.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим КМУ.

Відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється за узгодженням між Позивачем та Відповідачем згідно поданих документів (узгодженого кошторису витрат, акту звірки заборгованості на момент сплати, акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей, затвердженого Відповідачем).

Згідно пункту 7.3 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей.

Згідно доводів Позивача, які не заперечуються Відповідачем, на виконання умов Договору Зберігач прийняв на відповідальне зберігання матеріальні цінності державного резерву у зв`язку з чим Позивачем з 2005 року здійснюється зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на власних майданчиках та у власних приміщеннях.

Згідно наданого кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного резерву) в складських приміщенням та на відкритих огороджених майданчиках ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» на 2021 рік, затвердженого Позивачем та Відповідачем за зберігання Позивачем нараховано 799 862, 63 грн витрат (разом з ПДВ).

Відповідно до Звіту про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву в складських приміщеннях та на відкритих огороджених майданчиках Державного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1» за 3 квартал 2021 року Зберігачем надані послуги по зберіганню матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву на суму - 195 215,59 грн. З них: - 195 215,59 грн за ІІІ квартал 2021 року.

Кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву в складських приміщеннях та на відкритих огороджених майданчиках Державного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1» на 2023 рік (всього витрат разом з ПДВ 1 375 258,51 грн.) - затверджено Позивачем та Відповідачем.

Відповідно до Звітів про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву в складських приміщеннях та на відкритих огороджених майданчиках Державного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1» та актів на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по Державному підприємству «ІНФОРМАЦІЯ_1» за 1 - 4 квартал 2023 року Зберігачем надані послуги по зберіганню матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву на суму - 1 281 379,55 грн. З них:

- 299 317,55 грн. за І квартал 2023 року;

- 286 100,63 грн. за ІІ квартал 2023 року;

- 366 767,33 грн. за ІІІ квартал 2023 року;

- 359 194,04 грн. за ІV квартал 2023 року.

Суд звертає увагу, що між сторонами також підписані Акти № 1, 2, 3 від 26.12.2023 на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву державного підприємства за 1 квартал - 4 квартал 2023 на загальну суму 1 311 379, 55 грн, проте Позивачем така сума визначена як 1 281 379, 55 грн.

Згідно доводів Позивача ним і на теперішній час належним чином зберігається ввірене йому майно мобілізаційного резерву, не порушуючи умов Договору, однак Відповідач не виконує свої обов`язки зі сплати за надані послуги.

Заперечуючи щодо задоволення позову Відповідач зазначає, що законодавством України (Порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву та Договором) визначено спеціальний порядок відшкодування витрат відповідальних зберігачів Держрезерву, що передбачає направлення Держрезерву документів, підтверджуючих такі витрати, аналіз цих витрат та встановлення відповідної суми таких витрат, що підлягають відшкодуванню.

Однак, згідно доводів Відповідача, Позивачем не надано первинних підтверджуючих документів щодо суми та дійсності понесених витрат, в тому числі посадових інструкцій працівників, платіжні відомості на виплату заробітної плати.

Крім того, на думку Відповідача, Позивачем не обґрунтовано нарахування до відшкодування у 2023 році та 3 кварталі 2021 році витрат з оплати електричної енергії, амортизація основних виробних фондів, задіяних в процесі зберігання, витрати з оплати земельного податку, оскільки їх розмір не підтверджено первинними документами

З поміж викладеного, Відповідач звертає увагу суду на те, що Акт № 4 на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву державного підприємства за 4 квартал 2023 ним не був підписаний, а повернутий Позивачу у зв`язку із закінченням бюджетного періоду.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Дослідивши зміст Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором зберігання.

За приписами частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

За приписами статті 947 ЦК України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про державний матеріальний резерв», який був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

У статті 2 Закону України «Про державний матеріальний резерв» вказано, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв» відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою КМУ від 12.04.2002 № 532 (далі за текстом - Порядок) запроваджує механізм відшкодування підприємствам, установам та організаціям (далі - відповідальні зберігачі) витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, у тому числі мобілізаційного, і визначення суми цих витрат.

Пунктом 2 Порядку закріплено, що сума витрат, що підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем.

Відповідно до пункту 5 Порядку Держрезерв на підставі аналізу статей витрат відповідальних зберігачів щороку визначає середній розмір суми витрат із зберігання матеріальних цінностей виходячи з розрахунку на 1 кв. метр складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), 1 куб. метр холодильної камери, резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземних газових сховищ, а також зберігання 1 тонни зернових культур в зерносховищі.

Пунктом 7 Порядку визначено, що відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Як встановлено судом вище, згідно доводів Позивача, які не заперечуються Відповідачем, Позивачем прийнято на зберігання матеріальні цінності мобілізаційного резерву, які з 2005 перебувають на зберіганні.

Докази зворотного матеріали справи не містять, а обставини виконання сторонами Договору та перебування у Позивача на зберіганні майна Відповідача також були предметом дослідження у справі № 910/1184/22, на яку посилається Позивач у відповіді на відзив.

На виконання вимог пункту 4.2 Договору між сторонами узгоджено кошториси витрат на 2021 рік та 2023 рік, а враховуючи надані звіти за спірний період та підписані між сторонами Акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по ДП «ІНФОРМАЦІЯ_1» суд дійшов висновку щодо належного надання Позивачем послуг за Договором та виникнення у Відповідача обов`язку з їх оплати.

При цьому судом враховано відсутність зауважень чи то претензій з боку Відповідача в частині виконання Позивачем умов Договору.

Доводи Відповідача щодо не підписання ним Акту № 4 у зв`язку із закінчення бюджетного періоду є необґрунтованим та таким, що не спростовують виникнення у Відповідача обов`язку з оплати послуг зберігання за 4 квартал 2023 року.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що не погоджується з доводами Відповідача щодо відсутності первинних документів на підтвердження понесених Позивачем витрат оскільки такі документи могли та повинні були б досліджуватися Відповідачем на їх обґрунтованість при затвердженні кошторисів витрат за спірний період та при підписанні Актів № 1-3 від 26.12.2023.

За змістом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених Позивачем вимог.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що Позивачем доведено фактичне надання Відповідачу послуг зберігання матеріальних цінностей державного резерву за ІІІ квартал 2021 та за І-ІV квартали 2023 років, кошторис на які у відповідності до умов Договору затверджені сторонами у зв`язку з чим вимоги Позивача є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1» - задовольнити.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (вул. Євгена Чикаленка, 28/9, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 37472392) на користь Державного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) заборгованість в розмірі 1 476 595 (один мільйон чотириста сімдесят шість тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн 14 коп та судовий збір в розмірі 22 148 (двадцять дві тисячі сто сорок вісім) грн 14 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 06.08.2024

Суддя Антон ПУКАС