ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1485/24

За позовом Державного підприємства «Угерський спиртовий завод»

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»

про стягнення 18 953, 08 грн

Суддя В.М. Антонова

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Державне підприємство «Угерський спиртовий завод» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (надалі - відповідач) про стягнення 18 953, 08 грн з яких: 11 500, 00 грн основного боргу, 6 700, 37 грн пені, 509, 26 грн 3% річних та 243, 45 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором оренди від 21.12.2017 №921, в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів за користування обладнанням.

2. Стислий виклад позицій відповідача та інших учасників справи

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

3. Процесуальні дії в справі

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №911/1485/24 та її розгляд постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.07.2024 від позивача надійшло письмове підтвердження, що ціна позову залишається незмінною.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 13.06.2024, яка отримана останнім 14.06.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в його електронний кабінет.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги вище наведене та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

21.12.2017 між позивачем (далі - орендодавець) та відповідачем (далі - орендар) укладено договір оренди обладнання №921 (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування обладнання, визначене в п.1.2. цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору предметом (об`єктом) оренди за цим договором є обладнання, перелік (назва), модель, кількість, відносна вартість якого визначена в додатку 1 до цього договору, який підписується сторонами та становить невід`ємну частину цього договору.

Згідно із п.2.1. договору - орендодавець зобов`язується передати обладнання орендарю протягом 10 календарних днів з дня підписання цього договору по акту прийому-передачі в стані, придатному для його цільового використання.

Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату в порядку, передбаченому цим договором (п.4.2. договору).

Сторони домовилися, що орендар сплачує орендодавцю орендну плату за час фактичного користування орендованим обладнанням відповідно до умов цього договору. Фактичний час користування обладнанням або його частиною обчислюється місяцями та днями (п.5.1. договору).

Пунктом 5.3. договору сторони погодили, що фактичний час користування обладнанням або його частиною, сторони фіксують шляхом складання двостороннього акта про початок користування обладнанням та двостороннього ат кат про припинення користування обладнанням.

Відповідно до п.5.3. договору сторони домовились, що згідно протоколу погодження договірної ціни, що є додатком №1 до цього договору, загальна орендна плата за кожен повний місяць фактичного користування обладнанням з урахуванням її індексації становить 500, 00 грн, у тому числі ПДВ 83, 33 грн. Подальша індексація орендної плати не здійснюється.

Згідно із п.5.4. договору підставою для нарахування орендної плати є складені та підписані уповноваженими представниками сторін акти про початок користування обладнанням та акт про припинення користування обладнанням. При цьому нарахування орендної плати не може передувати даті підписання сторонами акта прийому-передачі обладнання в користування орендаря та припинятися пізніше дати підписання сторонами акта прийому-передачі обладнання з користування орендаря.

У випадку, якщо протягом звітного місяця орендар використовував орендоване обладнання або його частину, орендодавець складає та підписує акт наданих послуг (виконаних робіт) в двох примірниках та надає його на підпис орендарю до 3 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.5.4.1. договору).

Якщо орендар користувався обладнанням або його частиною неповний календарний місяць, орендна плата за звітний місяць визначається пропорційно кількості днів фактичного користування обладнанням, що підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг (виконаних робіт) (п.5.4.2. договору).

Пунктом 5.5. договору передбачено, що у випадку відсутності заперечень орендаря до складеного орендодавцем акта наданих послуг (виконаних робіт) за відповідний звітний місяць, орендар зобов`язаний підписати такий акт та сплатити орендну плату, протягом 15 календарних днів з дати підписання сторонами акта виконаних робіт (наданих послуг). Розмір орендної плати, що підлягає сплаті орендарем вказується в акті виконаних робіт (наданих послуг).

У пункті 5.9. договору сторони погодили, що загальна сума цього договору визначається відповідно до складених та підписаних уповноваженими представниками обох сторін актів наданих послуг (виконаних робіт) протягом строку дії цього договору.

Відповідно до п.7.5. договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з виплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми боргу за кожний день прострочення виконання зобов`язання.

Цей договір набуває чинності з 21.12.2017 та діє до 31.12.2018 (п.8.1. договору).

Сторонами погоджено додаток №2 від 21.12.2017 до договору «Протокол погодження договірної ціни» від 21.12.2017, яки визначено загальну орендну плату за кожен повний місяць фактичного користування обладнанням з урахуванням її індексації, яка становить 500,00 грн в тому числі ПДВ - 83, 33 грн.

21.12.2017 Сторонами підписано акт прийому-передачі обладнання в оренду до договору, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування хроматограф «Кристал» 2000М у кількості 1 шт, інвентарний номер 730, відновною вартістю одиниці обладнання 75 043, 21 грн.

У подальшому сторонами укладались додаткові угоди № 1 від 28.12.2018, №2 ввід 10.12.2019, №3 від 31.12.2020, №4 від 31.12.2021, №5 від 30.12.2022 до договру, якими неодноразово продовжували строк дії договору.

Сторонами укладено додаткову угоду №6 від 30.10.2023, якою сторони узгодили за спільною згодою розірвати договір з 31.10.2023.

31.10.2023 сторонами підписано акт прийому-передачі обладнання з оренди до договору, відповідно до якого орендар передав, а орендодавець прийняв з строкового платного користування вказане вище обладнання.

Сторонами підписано акти здачі прийняття робіт (надання послуг) за період з грудня 2021 року по жовтень 2023 року на загальну суму 11 500, 00 грн (а.с.15-26).

Суд зазначає, що вказані акти підписано та скріплено печатками сторін без зауважень чи заперечень.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем свого грошового зобов`язання за договором оренди в частині своєчасної та повної оплати орендних платежів, з огляду на що, позивач просить суд стягнути з відповідача 11 500, 00 грн основного боргу, 6 700, 37 грн пені, 509, 26 грн 3% річних та 243, 45 грн інфляційних втрат.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди та підпадає під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 283 Господарського кодексу України, відповідно до змісту якої за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частинами 1, 2 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано, а відповідачем прийнято в оренду хроматограф «Кристал» 2000М.

Відповідно до актів здачі прийняття робіт (надання послуг) загальна сума орендних платежів за період з грудня 2021 року по жовтень 2023 року складає 11 500, 00 грн (а.с.15-26).

Суд зазначає, що вказані вище акти підписані зі сторони відповідача без зауважень та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.5. договору передбачено, що орендар зобов`язаний сплатити орендну плату протягом 15 календарних днів з дати підписання сторонами акта виконаних робіт (наданих послуг).

Доказів оплати орендних платежів за договором за період з грудня 2021 року по жовтень 2023 року матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку передбаченому ГПК України, суду таких доказів не надано.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача суми основної заборгованості за договором оренди в частині своєчасної та повної оплати орендних платежів у розмірі 11 500, 00 грн. Доказів її погашення, відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення суми основної заборгованості.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 6 700, 37 грн пені за загальний період з 16.01.2022 по 06.06.2024.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п.4 ст.231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).

За змістом наведених норм можна зробити висновок про те, що особливість пені в тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконаним. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується положенням ч.2 ст.232 Господарського кодексу України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано (з урахуванням святкових, вихідних та неробочих днів), і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.

Відповідно до п.7.5. договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з виплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми боргу за кожний день прострочення виконання зобов`язання.

Разом з тим, пункт 7.5. договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, наприклад, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням до дати фактичного виконання, тощо.

Також пунктом 7 Розділу ІХ Прикінцевих положень Господарського кодексу України, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року №540-IX (далі - Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX), який набрав чинності з 2 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, шестимісячний строк нарахування пені визначений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України продовжений на період дії карантину, а саме до 30.06.2023.

Також відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України в разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Отже, договірні санкції можуть застосовуватися тільки в період з моменту виникнення заборгованості до розірвання договору.

Як убачається з матеріалів справи договір розірваний 31.10.2023, отже нарахування позивачем пені після його розірвання на підставі договору є неправомірним та безпідставним.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 16.01.2022 по 06.06.2024 в розмірі 6 700, 37 грн, суд зазначає, що він виконаний невірно, оскільки позивачем не враховано шестимісячний строк нарахування пені встановлений ч.6 ст.232 ГПК України, який продовжений на період дії карантину, по кожному платежу окремо, не враховано, що якщо день оплати припадає на вихідний або святковий день, то він переноситься на перший за ним робочий день та нараховано пеню на період після розірвання договору.

Враховуючи викладене вище, судом здійснено власний розрахунок пені обмежуючись шестимісячним строком нарахування пені встановленим ч.6 ст.232 ГПК України, який продовжений на період дії карантину, періодами та сумами визначеними позивачем, а саме за період з 18.01.2022 по 31.10.2023 наступним чином:

Період оплатиСума боргу (грн)Період нарахування пеніПеня (грн)
грудень 2021 року листопад 2022 року6 000,00 18.01.2022 30.06.20233 676,27
грудень 2022 року500,0017.01.2023 17.07.2023124,66
січень 2023 року500,0016.02.2023 16.08.2023123,01
лютий 2023 року500,0016.03.2023 16.09.2023122,41
березень 2023 року500,0018.04.2023 18.10.2023117,34
квітень 2023 року500,0016.05.2023 31.10.2023104,74
травень 2023 року500,0016.06.2023 31.10.202383,51
червень 2023 року500,0018.07.2023 31.10.202361,59
липень 2023 року500,0016.08.2023 31.10.202343,29
серпень 2023 року500,0016.09.2023 31.10.202324,66
вересень 2023 року500,0017.10.2023 31.10.20237,67
Всього 4489,15
За розрахунком суду розмір пені за загальний період з 18.01.2022 по 31.10.2023 складає 4 489, 15 грн, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі визначеному судом.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 16.01.2022 по 06.06.2024 в розмірі 509,26 грн та 243, 45 грн інфляційних втрат за період з грудня 2023 року по квітень 2024 року.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з грудня 2023 року по квітень 2024 року в розмірі 243, 45 грн, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 16.01.2022 по 06.06.2024 в розмірі 509,26 грн, зазначає, що він виконаний невірно, оскільки позивач не вірно визначено період нарахування 3% річних, тому що не враховано, що якщо день оплати припадає на вихідний або святковий день, то він переноситься на перший за ним робочий день, а тому період нарахування 3% річних за орендні платежі за грудень 2021 року починається 18.01.2022.

Враховуючи викладене вище, судом здійснено власний розрахунок 3 % річних за загальний період з 18.01.2022 по 06.06.2024, обмежуючись періодами та сумами визначеними позивачем, за розрахунком суду розмір 3% річних за вказаний період складає 508, 81 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунку щодо заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст.74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 11 500, 00 грн основного боргу, 4 489, 15 грн пені, 508, 81 грн 3% річних та 243, 45 грн інфляційних втрат.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Угерський спиртовий завод» до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення 18 953, 08 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, Київська обл., Броварський р-н, м. Бровари, вул. Героїв України, буд. 16, ідентифікаційний код 37199618) на користь Державного підприємства «Угерський спиртовий завод» (82424, Львівська обл., Стрийський р-н, с. Угерсько, вул. І. Франка, буд. 2, ідентифікаційний код 00374733) 11 500 (одинадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. основного боргу, 4 489 (чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять) грн 15 коп. пені, 508 (п`ятсот вісім) грн 81 коп. 3% річних, 243 (двісті сорок три) грн 45 коп. інфляційних втрат та 2 674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) грн 66 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст.256 ГПК України.

Суддя В.М. Антонова