ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2024 р. Справа№ 925/285/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.04.2024(повний текст складено 10.04.2024)

у справі № 925/285/24(суддя -Гладун А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЇ АНКЕРНОГО КРІПЛЕННЯ"

до Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА"

про стягнення 240 600, 42 грн,

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЇ АНКЕРНОГО КРІПЛЕННЯ" (надалі - позивач, ТОВ "ТЕХНОЛОГІЇ АНКЕРНОГО КРІПЛЕННЯ") звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовними вимогами до Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА" (надалі - відповідач, ПП "ЄВРОХІМ ОДЕСА") про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги №11ФД від 08.04.2021 (надалі - договір) у розмірі 240 600,42 грн, зокрема, 25 195,07 грн 3% річних, 215 405,35 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 02.04.2024 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЇ АНКЕРНОГО КРІПЛЕННЯ" 25 195, 07 грн 3% річних, 215 405, 35 грн інфляційних втрат, 3 609, 01 грн витрат зі сплати судового збору, 12 500, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 29.04.2024 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Приватне підприємство "ЄВРОХІМ ОДЕСА" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.04.2024 у справі № 925/285/24, в якій просить прийняти нове рішення по справі, яким у задоволені позову відмовити.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що відповідач виконав обов`язок із повернення сум поворотної фінансової допомоги без порушень графіку, що запропонований в листі № 20 від 12.01.2023.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що суд першої інстанції зазначав, що позивач не заявляє вимог до відповідача про стягнення штрафних санкцій або будь-якої іншої відповідальності за порушення строків повернення позики (п. 6.16 рішення, стор 9/17), але при цьому постановляє стягнути з відповідача 3% річних та суму інфляційних втрат.

Апеляційну скаргу вмотивовано тим, що судом не досліджено п. 2.2 Договору надання поворотної фінансової допомоги, яким передбачена відсутність будь-якої плати за користування коштами поворотної фінансової допомоги.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2024, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2024 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/285/24 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА" на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.04.2024 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Черкаської області.

09.05.2024 від Господарського суду Черкаської області до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 925/285/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2024 апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА" на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.04.2024 у справі № 925/285/24 залишено без руху. Роз`яснено Приватному підприємству "ЄВРОХІМ ОДЕСА", що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законодавством розмірі.

21.05.2024 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2024, а саме докази сплати судового збору на суму 5 413, 52 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №45229343 від 21.05.2024.

24.05.2024 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЇ АНКЕРНОГО КРІПЛЕННЯ" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема, відзив обґрунтовано тим, що посилання відповідача на лист №20 від 12.01.2023, в якому зазначено про настання форс-мажорних обставин та графік погашення заборгованості, на думку позивача є безпідставними, оскільки зобов`язання по сплаті боргу виникло до 24.02.2022 та повинні були бути виконані до 31.12.2021.

Також позивач у відзиві вказує, що у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Позивач у відзиві заперечує щодо погодження з листом №20 від 12.01.2023, як вказує відповідач «мовчазної згоди» вмотивовуючи це тим, що відповідно до п.7.2 Договору №11ФД від 08.04.2021, строк повернення фінансової допомоги може бути продовжено за згожою сторін, що оформляється додатковою угодою до договору, яка є його невід`ємною частиною.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА" на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.04.2024 у справі № 925/285/24. Призначити до розгляду апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА" на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.04.2024 у справі № 925/285/24 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.04.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЇ АНКЕРНОГО КРІПЛЕННЯ" (позикодавець) та Приватне підприємство "ЄВРОХІМ ОДЕСА" (позичальник) уклали договір поворотної фінансової допомоги №11ФД, відповідно до п. 1.1 якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу в розмірі, встановленому у п. 2.1 цього договору, для поповнення обігових коштів та здійснення платежів, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю на умовах цього договору.

Відповідно до умов договору сторони домовилися про таке:

п. 2.1 - поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 780 000,00 (сімсот вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок без ПДВ;

п. 2.2 - за цим договором відсотки за користування коштами фінансової допомоги не нараховуються та позичальником не сплачуються;

п.2.3 - поворотна фінансова допомога може надаватися позикодавцем частинами. Термін надання не повинен перевищувати одного календарного дня з дати надання позичальником позикодавцю усної або письмової (на розсуд позичальника) заявки на отримання чергового траншу. Перерахування грошових коштів здійснюється позикодавцем на поточний рахунок позичальника р/р НОМЕР_1 в АТ ПУМБ м. Київ;

п. 4.1 - строк повернення позичальником позикодавцю суми поворотної фінансової допомоги становить 31.12.2021;

п. 5.1 - позичальник зобов`язаний повернути суму фінансової допомоги (або неповернену її частину в разі дострокового погашення частини фінансової допомоги) в останній день строку, який встановлений в п. 4.1 цього договору;

п. 6.2 - сторони звільняються від відповідальності за порушення умов даного договору у разі дії форс-мажорних обставин (стихiйнi лиха, війни,військові дiї тощо). У цих випадках стpoк виконання зобов`язань за договором відсувається на термін дiї цих обставин. У разі виникнення таких обставин одна сторона зобов`язана інформувати іншу не пізніше трьох днів з початку їх виникнення. Факт настання i закінчення форс-мажорних обставин повинен бути підтверджено Торгово-Промисловою Палатою стороною, у якої наступили дані обставини. Якщо ці обставини діють більш, ніж три місяці, то сторони мають право відмовитись від подальшого виконання договору. Не повідомлення про виникнення форс-мажорних обставин, не звільняє від відповідальності за порушення умов даного договору;

п. 7.1 - цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором;

п. 7.2 строк повернення фінансової допомоги, зазначений в п. 4.1 цього договору, може бути продовжено за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до договору, яка є його невід`ємною частиною.

На виконання договору позивач перерахував на рахунок відповідача 780 000,00 грн поворотної фінансової допомоги на підставі платіжних інструкцій №175 від 08.04.2021 у розмірі 100 000,00 грн; №178 від 09.04.2021 у розмірі 150 000,00 грн; №182 від 12.04.2021 у розмірі 150 000,00 грн; №185 від 14.04.2021 у розмірі 150 000,00 грн; №225 від 27.04.2021 у розмірі 230 000,00 грн.

Відповідач на виконання умов договору несвоєчасно здійснив оплату та перерахував на рахунок позивача відповідно до платіжних інструкцій від 31.01.2023 №148 на суму 100 000,00 грн та від 31.01.2023 №149 на суму 1 000,00 грн, від 27.02.2023 №267 на суму 45 000,00 грн; від 28.02.2023 №269 на суму 45 000,00 грн; від 30.03.2023 №376 на суму 50 000,00 грн; від 31.03.2023 №383 на суму 50000,00 грн та відповідно до Інформаційних повідомлень про зарахування коштів №455 від 28.04.2023 на суму 50 000,00 грн; №461 від 28.04.2023 на суму 50 000,00 грн; №64 від 31.05.2023 на суму 25 000,00 грн; №65 від 01.06.2023 на суму 5 000,00 грн; №68 від 02.06.2023 на суму 10 000,00 грн; №69 від 05.06.2023 на суму 20,00 грн; №71 від 05.06.2023 на суму 19 980,00 грн; №73 від 06.06.2023 на суму 20 000,00 грн; №74 від 06.06.2023 на суму 20 000,00 грн; №510 від 30.06.2023 на суму 50 000,00 грн; №519 від 04.07.2023 на суму 20 000,00 грн; №543 від 07.07.2023 на суму 80 000,00 грн; №153 від 02.08.2023 на суму 5 000,00 грн; №620 від 31.08.2023 на суму 50 000,00 грн; №648 від 07.09.2023 на суму 84 000,00 грн.

03.01.2023 позивач надіслав відповідачу лист №2, у якому просив сплатити заборгованість в 10-денний строк до 13.01.2023 або узгодити графік погашення заборгованості, зокрема за договором №11ФД від 08.2021 (а.с. 73-74).

12.01.2023 відповідач надіслав позивачу лист №20, у якому запропонував графік погашення заборгованості за договором №11ФД від 08.04.2021, в якому зазначив про погашення 100 000,00 грн до 31.01.2023, 100 000,00 грн до 28.02.2023, 100 000,00 грн до 31.03.2023, 100 000,00 грн до 30.04.2023, 100 000,00 грн до 31.05.2023, 100 000,00 грн до 30.06.2023, 100 000,00 грн до 31.07.2023, 80 000,00 грн до 15.08.2023 у зв`язку з форс-мажорними обставинами з 24.02.2022, які не залежать від волі відповідача, та унеможливили своєчасного виконання зобов`язань за договором через втрату переважної частини доходу підприємства.

07.10.2022 Київська Торгово-промислова палата видала Приватному підприємству "ЄВРОХІМ ОДЕСА" сертифікат №3000-22-1072 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), у якому на підставі статей 14, 14-1 Закону Про торгово-промислові палати в Україні, Регламенту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану в Україні, призупинення роботи підприємства та призупинення роботи ДП МА "Бориспіль". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до дати закінчення: тривають на 06.10.2022, які унеможливлюють виконання у зазначений термін зобов`язань, а саме щодо надання послуг ПП "ЄВРОХІМ ОДЕСА" з прибирання внутрішніх приміщень пасажирського терміналу "D" та паркінгу ДП МА "Бориспіль", миття фасадів пасажирського терміналу "D" та паркінгу ДП МА "Бориспіль" за кодом Єдиного закупівельного словника ДК 021:2015-90910000-9 послуги з прибирання відповідно до пп.1.1, 1.2, 1.3 договору у термін з 24.02.2024 за договором про закупівлю, укладеним за процедурою закупівлі "Відкриті торги" №35.1-14/00032 від 25.10.2021 з ДП МА "Бориспіль".

12.02.2024 позивач надіслав відповідачу претензію №17 цінним листом з описом вкладення та на електронну адресу, у якій просив не пізніше 5 календарних днів з дня отримання претензії сплатити за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення поворотної фінансової допомоги за договором №11ФД від 08.04.2021 на суму 215 405,35 грн інфляційних втрат та 25 195,07 грн 3% річних.

За розрахунком позивача розмір інфляційних втрат за період з січня 2022 року по січень 2023 року становить 215 405,35 грн, розмір 3% річних за період з 03.01.2022 по 30.01.2023 становить 25195,07 грн.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач виконав зобов`язання за договором №11ФД від 08.04.2021 поворотної фінансової допомоги з повернення позики з порушення строку, внаслідок чого позивач за прострочення виконання зобов`язання нарахував та просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

Розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА" , колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Наведеними вище нормами господарського законодавства врегульовано правові підстави виникнення господарських зобов`язань, до яких, зокрема, належить господарський договір.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли майново-господарські зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язання, що виникли між сторонами за своїм правовим змістом опосередковують відносини позики.

Згідно із статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із статтею 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Пунктом 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 526 зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Невиконання відповідачем обов`язку у зобов`язанні порушує право позивача на належне виконання зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування статті 625 ЦК України, викладені в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №756/3966/17, Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17,

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками..

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач надав відповідачу позику у розмірі 780000,00 грн.

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що строк повернення позичальником позикодавцю суми поворотної фінансової допомоги становить 31.12.2021.

Відповідач на виконання умов договору перерахував на рахунок позивача, з порушенням строку встановленого п. 4.1. договору, 31.01.2023 100 000,00 грн та 1 000,00 грн, 27.02.2023 45 000,00 грн; 28.02.2023 45 000,00 грн; 30.03.2023 50 000,00 грн; 31.03.2023 50 000,00 грн, 28.04.2023 50 000,00 грн; 28.04.2023 50 000,00 грн; 31.05.2023 25 000,00 грн; 01.06.2023 5 000,00 грн; 02.06.2023 10 000,00 грн; 05.06.2023 20,00 грн; 05.06.2023 19 980,00 грн; 06.06.2023 20 000,00 грн; 06.06.2023 20 000,00 грн; 30.06.2023 50 000,00 грн; 04.07.2023 20 000,00 грн; 07.07.2023 80 000,00 грн; 02.08.2023 5 000,00 грн; 31.08.2023 50 000,00 грн; 07.09.2023 84 000,00 грн.

Доводи відповідача про, те що у листі від 12.01.2023 №20 на претензію відповідач запропонував графік погашення заборгованості у зв`язку з форс-мажорними обставини, які підтверджені Торгово-промисловою палатою України, та згідно з графіком відповідач сплатив позивачу заборгованість у повному обсязі, а позивач відповідно до принципу "мовчазної згоди" погодив новий графік повернення платежів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Строк повернення фінансової допомоги, зазначений в п. 4.1 цього договору, може бути продовжено за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до договору, яка є його невід`ємною частиною (п. 7.2 договору про надання поворотної фінансової допомоги №11ФД від08.04.2021).

Сторони не укладали додаткової угоди до договору щодо погодження нових термінів чи графіків виконання грошового зобов`язання.

Твердження відповідача про неможливість виконання зобов`язання через обставини непереборної сили суд визнає необґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Настання форс-мажорних обставин не звільняє від обов`язку виконання зобов`язання, а звільняє від відповідальності за його невиконання.

Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 №910/8741/22 у п. 51 дійшов висновку, про те, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст. 617 ЦК та ст. 218 ГК не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

У будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. Кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат видається ТПП за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка оплачує послуги ТПП. Водночас інша сторона спірних правовідносин позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати. Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Подібні правові висновки також наведені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21.

Визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового пронесу.

Воєнний стан, девальвація гривні, як і обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Відповідно до п. 6.2 договору про надання поворотної фінансової допомоги №11ФД від 08.04.2021 сторони звільняються від відповідальності за порушення умов даного договору у разі дії форс-мажорних обставин (стихiйнi лиха, війни,військові дiї тощо). У цих випадках стpoк виконання зобов`язань за договором відсувається на термін дiї цих обставин. У разі виникнення таких обставин одна сторона зобов`язана інформувати іншу не пізніше трьох днів з початку їх виникнення. Факт настання i закінчення форс-мажорних обставин повинен бути підтверджено Торгово-Промисловою Палатою стороною, у якої наступили дані обставини. Якщо ці обставини діють більш, ніж три місяці, то сторони мають право відмовитись від подальшого виконання договору. Не повідомлення про виникнення форс-мажорних обставин, не звільняє від відповідальності за порушення умов даного договору.

Господарська діяльність відповідача пов`язана із прибиранням будинків та промислових об`єктів (основний вид діяльності).

Відповідач не довів обставин неможливості здійснення господарської діяльності у зв`язку запровадженням на території України правового режиму воєнного стану, що є обставиною непереборної сили.

Прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання розпочалося до настання обставин непереборної сили.

З урахування викладеного суд відхиляє доводи відповідача про неможливість виконання зобов`язання через обставини непереборної сили.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

З 03.01.2022 розпочався відлік строку прострочення виконання зобов`язання відповідачем повернення позики у розмірі 780000,00 грн.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Головне застосування принципу добросовісності полягає у тому, щоб перешкодити стороні отримати перевагу та вигоду як наслідок своєї непослідовності у поведінці на шкоду іншій стороні, яка добросовісно поклалася на певну юридичну ситуацію, створену першою стороною або обома.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу укладеного договору та закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Розмір інфляційних втрат нарахованих позивачем за період з січня 2022 року по січень 2023 року становить 215 405,35 грн (780 000,00 (сума боргу) x 1.27616070 - 780 000,00).

Розмір 3% річних нарахованих позивачем за період з 03.01.2022 по 30.01.2023 за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 25195,07 грн (а.с. 31 на звороті) (780000,00 (сума боргу) х 3% x 393 (дні прострочення) : 365 : 100).

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про їх відповідність періоду нарахування та сумі боргу, а методика нарахування відповідає висновку щодо застосування статті 625 ЦК України, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Вимогу позивача про стягнення з відповідача 25 195,07 грн 3% річних та 215 405,35 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд визнає обґрунтованою, спосіб захисту обраний позивачем є належним та ефективним, та доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Також, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, які згідно з доданим до позову попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи складають 3 609,01 грн витрат зі сплати судового збору та 12 500,00 грн витрат на надання професійної правничої допомоги.

За подання позовної заяви при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 609,01 грн на підставі платіжної інструкції №132 від 01.03.2024.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги позивача задоволенні повністю судовий збір у розмірі 3 609,01 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви, суд першої інстанції правомірно покладає на відповідача.

Одночасно з поданням позивної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЇ АНКЕРНОГО КРІПЛЕННЯ" вказало орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500 грн та просив стягнути витрати з відповідача. До позовної заяви позивач додав договір про надання правничої допомоги від 23.02.2024 №11, додаткову угоду до договору №11 про оплату юридичних послуг від 27.02.2024, акт про надання правової допомоги від 27.02.2024, платіжну інструкцію №118 від26.02.2024 про оплату 12 500,00 грн за надання правничої допомоги згідно з договором №11 від 23.02.2024 адвокату Ткаченко Є.В., ордер на надання правничої правової допомоги ТОВ "ТЕХНОЛОГІЇ АНКЕРНОГО КРІПЛЕННЯ" адвокатом Ткаченко Є.В.

Дослідивши додані позивачем докази суд установив, що 23.02.2024 Ткаченко Єлизавета Володимирівна (адвокат) та Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЇ АНКЕРНОГО КРІПЛЕННЯ" (клієнт) уклали договір про надання правничої допомоги №11.

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правничої допомоги від 23.02.2024 №11 у порядку та на умовах договору клієнт доручає,а адвокат приймає на себе зобов`язання надати правничу допомогу як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві, в Європейському суді з прав людини, в державних установах різної організаційно-правової форми та підпорядкованості в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Адвокат надає клієнту наступний перелік правової допомоги:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань;

- підготовка процесуальних документів (позовної заяви);

- детальний розрахунок штрафних санкцій при складанні позовної заяви;

- аналіз наданих клієнтом документів, для складання позовної заяви (договорів, ТТН, видаткових накладних, рахунків, заявок на постачання і т.д.);

- підготовка та представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення господарського судочинства;

- аналіз судової практики;

- інша правова допомога (п. 2.1 договору).

Згідно з пунктом 2.2 договору про надання правничої допомоги від 23.02.2024 №11 конкретні види правничої допомоги, які надаються клієнту, передбачаються угодою про узгодження розміру гонорару.

Відповідно до пункту 5.1 договору гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту та визначається угодою про узгодження розміру гонорару.

Згідно з пунктом 5.2 договору порядок встановлення; розмір гонорару та порядок його сплати визначається угодою про узгодження розміру гонорару.

За результатами надання правової допомоги складається акт про надання правової допомоги, що підписується сторонами (пункт 5.5 договору).

Відповідно до пункту 5.6 договору акт про надання правової допомоги вважається підписаний, якщо протягом двох робочих днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на акт.

Згідно з пунктом 5.7 договору гонорар та додаткові витрати сплачуються готівкою або розрахунок здійснюється у безготівковій порядку рахунок Адвоката у відповідності до угоди про узгодження розміру гонорару.

27.02.2024 сторони уклали додаткову угоду до договору №11 про оплату юридичних послуг, згідно якої клієнт зобов`язаний внести оплату за надання юридичних послуг у розмірі 12 500,00 грн до початку виконання договору (в повному обсязі). Розмір гонорару визначений з урахуванням складності справи, важливості справи для клієнта, обсягу роботи і часу, необхідного адвоката для вивчення матеріалів справи, підготовки у справі, участі в судових засіданнях, новизни правових питань, створення перешкод чи ускладнення у часі для виконання адвоката іншої роботи у зв`язку з виконанням даного договору, необхідності виїзду у відрядження, ступеню досягнення бажаного для клієнта позитивного результату, характеру та тривалості професійних відносин між клієнтом та адвокатом.

27.02.2024 сторони склали та підписали акт про надання правової допомоги, що послуги, передбачені договором про надання правової допомоги надані своєчасно, якісно та у повному обсязі у відповідності до умов договору про надання правової допомоги №11 від 23.02.2024. Вартість послуг сплачена у відповідності до умов договору про надання правової допомоги та угоди про узгодження розміру гонорару.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЇ АНКЕРНОГО КРІПЛЕННЯ" сплатило адвокату Ткаченко Є.В. 12 500,00 грн за надання правничої допомоги згідно з договором №11 від 23.02.2024 на підставі платіжної інструкції №118 від 26.02.2024.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статей 16, 58 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На виконання вимог статей 124 та 129 Господарського процесуального кодексу України позивач у позовній заяві вказав попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу, які поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 12 500,00 грн та надав докази понесення цих витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, позивач подав розрахунок судових витрат, акт наданих послуг (детальний опис робіт), рахунок на оплату, платіжну інструкцію.

Розмір витрат позивача на правову допомогу адвоката становить 12 500,00 грн.

Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19.

Суд враховує висновок Європейського суду з прав людини, відповідно до якого заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа Гімайдуліна і інші проти України від 10.12.2009, справа Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; Лавентс проти Латвії від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд оцінює поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, за змістом частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідач не подав заяви про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу у формі у формі гонорару у розмірі 12 500,00 грн, суд визнає фактичними та необхідними, їх розмір розумним, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову та значення справи для позивача, що полягає у порушенні права позивача на належне виконання зобов`язання відповідачем з повернення повторної фінансової допомоги (позики).

Судом першої інстанції обгрунтовано враховано, що змістом позову є майнова вимога про стягнення 240 600,42 грн, зокрема 25 195,07 грн 3% річних, 215 405,35 грн інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання з повернення позики за договором про надання поворотної фінансової допомоги №11ФД від 08.04.2021, що також враховує при визначенні вартості понесених витрат позивачем на правничу допомогу, розмір яких становить 12 500,00 грн у даній справі, що є менше 5% ціни позову.

Загальний розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, які суд визнає фактичними та необхідними, становить 12 500,00 грн.

Відповідно до положень частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені повністю витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500,00 грн, що підлягають розподілу між сторонами, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірно висновку про задоволення позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЇ АНКЕРНОГО КРІПЛЕННЯ" до Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА" про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги №11ФД від 08.04.2021 (надалі - договір) у розмірі 240 600,42 грн, зокрема, 25 195,07 грн 3% річних, 215 405,35 грн інфляційних втрат та 12 500, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА" на рішення Господарського суду Черкаської області від 02.04.2024 у справі №925/285/24 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЄВРОХІМ ОДЕСА" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 02.04.2024 у справі №925/285/24 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне підприємство "ЄВРОХІМ ОДЕСА".

Матеріали справи повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко