ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2024 р. Справа№ 910/18091/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 17.07.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 у справі №910/18091/23 (суддя Гумега О.В. повний текст рішення складено та підписано 02.05.2024)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про стягнення 1 112 565 450,52 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення 1 112 565 450,52 грн, з яких: 935 427 734,34 грн інфляційних втрат, 177 137 716,18 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач здійснив сплату грошових коштів за добові небаланси за газові місяці грудень 2021, січень, лютий, березень, травень - вересень 2022, червень 2023 з порушенням строку, встановленого Договором транспортування природного газу № від 25.11.2019.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 по справі №910/18091/23 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» 177 137 716,18 грн 3% річних, 935 427 734,34 грн інфляційних втрат, 939 400,00 грн судового збору.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, встановивши, що розрахунок здійснений з дотриманням вимог чинного законодавства України та з урахуванням висновків щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, викладених в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат на 99,9%, суд встановив відсутність підстав для зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача.

Вимоги та зміст апеляційної скарги.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 по справі №910/18091/23 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» 1 112 565 450,52 грн., з яких 177 137 716,18 грн 3% річних, 935 427 734,34 грн інфляційних втрат та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення 1 112 565 450,52 грн. витрати по сплаті судового збору, понесені відповідачем при оскарженні судового рішення у даній справі покласти на позивача.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, фактичним обставинам справи; а також з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

- судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано обставин перерахування відповідачем грошових коштів на користь АТ «Укртрансгаз», а також того, що відповідач здійснює специфічну діяльність на території України, зокрема ТОВ «Оператор ГТС України» є ліцензованим оператором газотранспортної системи, а перерахування Оператором на користь групи Нафтогаз безповоротно 46 407 464 131 призвело до значного погіршення фінансового стану Оператора;

- судом неправильно застосовано приписи глави і розділу XІV кодексу ГТС, оскільки Нафтогаз не вчинив належних дій по збалансуванню свого портфоліо балансування з метою недопущення виникнення позитивних добових небалансів, внаслідок чого на Оператора було покладено додаткове грошове навантаження у розмірі 6 226 517 762,62 грн, що судом першої інстанції не було враховано при кваліфікації спірних правовідносин;

- судом неправильно застосовано статтю 625 ЦПК України, оскільки нарахування та стягнення 3 процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на суму, яка є оплаченою, що фактично і не заперечується Нафтогаз, є таким, що суперечить імперативним приписам ст. 625 ЦК України, водночас як позивач не зазнав жодних збитків;

- судом першої інстанції повністю проігноровано доводи в частині можливості зменшення процентів річних та інфляційних втрат, відсутності підстав для задоволення вимог про стягнення процентів річних та інфляційних втрат, чим порушено вимогу щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Клопотання та відзив учасників справи.

24.06.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу:

- докази, надані відповідачем на підтвердження взаємовідносин із АТ «Укртрансгаз», не стосуються предмету доказування, не відповідають критерію належності;

- плата за добовий позитивний небаланс фактично є оплатою вартості природного газу, який Оператор купив у позивача за результатом врегулювання позитивних небалансів, що в повній мірі спростовує доводи відповідача про те, що така плата є «додатковим грошовим навантаженням»;

- правова природа заявленої позивачем до стягнення заборгованості, що є відмінною від неустойки, виключає можливість застосування інституту зменшення неустойки, а також не потребує доведення та дослідження в рамках даної справи, як питання заподіяння позивачу збитків, так й фінансового стану відповідача;

- доводи відповідача, на які він посилається, не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку здійснити своєчасний розрахунок з позивачем, а також не виключають можливість стягнення з відповідача нарахувань, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України (3 % річних та інфляційних втрат).

Позивач просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Процесуальні дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги.

22.05.2024 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 по справі №910/18091/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/18091/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 27.05.2024 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 у справі №910/18091/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/18091/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

06.06.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/18091/23.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2051/24 від 10.06.2024, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 по справі №910/18091/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначено до розгляду на 17.07.2024.

Позиція учасників справи та явка в судове засідання.

17.07.2024 у судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як правильно встановлено судом та перевірено колегією суддів, 25.11.2019 ТОВ «Оператор ГТС України» (далі - Оператор, відповідач) та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - Замовник, позивач) уклали Договір транспортування природного газу № (далі - Договір), за умовами якого:

- Оператор надає Замовнику послугу транспортування природного газу (далі - послуга) на умовах, визначених у цьому договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні (п. 2.1 Договору);

- послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених цим договором (п. 2.2 Договору в редакції Додаткової угоди від 30.10.2020 № 3);

- обсяг послуги, що надається за цим договором, визначається підписанням додатка 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (розподіл потужності з обмеженнями), крім надання доступу до потужності на період однієї газової доби (на добу наперед та/або потужності протягом доби) (п. 2.3 Договору в редакції Додаткової угоди від 30.10.2020 № 3);

- приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності Оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу (п. 2.4. Договору);

- Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі (п. 2.5. Договору);

- Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів (п. 2.6 Договору);

- Оператор зобов`язаний здійснювати у строк до 20 числа місяця, наступного за звітним, виплату грошових коштів на рахунок Замовника, якщо загальна вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових негативних небалансів Замовника протягом звітного газового місяця (п. 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 30.10.2020 № 2);

- сторони дійшли згоди, що у разі виникнення у Замовника добового небалансу Оператор здійснює купівлю/продаж природного газу Замовника в обсягах добового небалансу (п. 9.1 Договору);

- у разі виникнення у Замовника негативного добового небалансу Оператор здійснює продаж Замовнику, а Замовник купівлю в Оператора природного газу в обсягах негативного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу. У разі виникнення у Замовника позитивного добового небалансу Оператор здійснює купівлю у Замовника, а Замовник продаж природного газу Оператору в обсягах позитивного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу (п. 9.2 Договору);

- у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту (п. 9.3 Договору);

- у випадку якщо загальна вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, повідомляє Замовника про розмір грошових коштів, які підлягають виплаті Замовнику (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця). Виплата грошових коштів здійснюється на рахунок Замовника у термін до 5 робочих днів з дня повідомлення. За заявою Замовника Оператор може здійснити зарахування плати за добовий небаланс на користь Замовника в якості попередньої оплати за добовий небаланс наступних періодів (п. 9.4 Договору);

- послуги, які надаються за цим Договором, за винятком послуг з врегулювання добового небалансу, оформлюються Оператором і Замовником актами наданих послуг (п. 11.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 30.10.2020 № 2);

- врегулювання щодобових небалансів оформлюються одностороннім актом за підписом Оператора на весь обсяг щодобових небалансів. В акті зазначаються щодобові обсяги небалансів, а також ціни, за якими Оператор врегулював щодобові небаланси (у розрізі кожної доби) (п. 11.4 Договору в редакції Додаткової угоди від 30.10.2020 № 2).

- Оператор і Замовник зобов`язуються здійснювати звірку розрахунків щокварталу до двадцять п`ятого числа місяця, наступного за кварталом. Звірка розрахунків оформлюється Сторонами актом звірки (п. 11.5. Договору).

- у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим Договором (п. 13.1 Договору);

- цей договір набирає чинності з дня його укладення, а в частині транспортування природного газу з 7:00 години 1 січня 2020 року (включно) у разі настання таких відкладальних обставин: надання Оператору остаточного рішення про сертифікацію Регулятором, прийнятого з урахуванням висновку Секретаріату Енергетичного Співтовариства; наявності у Оператора права на провадження діяльності з транспортування природного газу. Цей договір діє до 31 грудня 2022 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 17.1. Договору в редакції Додаткової угоди від 31.12.2019 № 1).

Спір у справі виник у зв`язку із твердженнями ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про те, що ТОВ «Оператор ГТС України» було проведено оплату за добові небаланси за газові місяці грудень 2021, січень, лютий, березень, травень - вересень 2022, червень 2023 (в яких загальна вартість щодобових позитивних небалансів перевищувала загальну вартість щодобових негативних небалансів) з порушенням строку, встановленого Договором.

Правові засади функціонування ринку природного газу України визначає Закон України «Про ринок природного газу».

Відповідно до пунктів 9, 19, 45 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) замовник - фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох із таких послуг, зокрема, транспортування природного газу; оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Згідно з ч. 1 ст. 32 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Кодекс газотранспортної системи (Кодекс ГТС), який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015№ 2493, є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України (пункт 2 глави 1 розділу I Кодексу ГТС).

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування; небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається відповідно до алокації; плата за добовий небаланс - це сума коштів, яку замовник послуг транспортування сплачує або отримує відповідно до розміру добового небалансу; портфоліо балансування - сукупність подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу.

Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу VІІІ Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4 глави 1 розділу ХІV Кодексу ГТС:

Замовники послуг транспортування відповідають за збалансованість своїх портфоліо балансування протягом періоду балансування для мінімізації потреб оператора газотранспортної системи у вчиненні дій із врегулювання небалансів, передбачених цим Кодексом. Періодом балансування є газова доба (D).

При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги природного газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи.

Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом.

Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

Пунктом 2 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС передбачено, що у випадку якщо сума подач природного газу замовника послуг транспортування за газову добу дорівнює сумі відборів природного газу замовника послуг транспортування за цю газову добу, вважається, що у замовника послуг транспортування природного газу відсутній добовий небаланс за цю газову добу. У випадку якщо сума подач природного газу замовника послуг транспортування природного газу за газову добу не дорівнює сумі відборів природного газу замовника послуг транспортування природного газу за цю газову добу, вважається, що у замовника послуг транспортування природного газу є добовий небаланс і до нього застосовується плата за добовий небаланс.

Відповідно до пункту 6 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС плата за добовий небаланс застосовується таким чином:

якщо обсяг добового небалансу замовника послуг транспортування природного газу за газову добу є позитивним, то вважається, що замовник послуг транспортування природного газу на підставі попередньої згоди, наданої на умовах договору на транспортування природного газу, продав оператору газотранспортної системи природний газ в обсязі добового небалансу і, відповідно, має право на отримання грошових коштів від оператора газотранспортної системи у розмірі плати за добовий небаланс;

якщо добовий небаланс замовника послуг транспортування природного газу за газову добу є негативним, то вважається, що замовник послуг транспортування природного газу на підставі попередньої згоди, наданої на умовах договору на транспортування природного газу, придбав природний газ в оператора газотранспортної системи в обсязі добового небалансу та повинен сплатити оператору газотранспортної системи плату за добовий небаланс.

Пунктом 19 глави 6 розділу ХІV Кодексу ГТС передбачено, що у випадку якщо загальна вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця, оператор газотранспортної системи до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, повідомляє замовника послуг транспортування природного газу про розмір грошових коштів, які підлягають виплаті замовнику (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця). Виплата грошових коштів здійснюється на рахунок замовника послуг транспортування природного газу у строк до 20 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) установлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (частина 3 статті 179 ГК України).

Укладений між позивачем та відповідачем Договір, є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Така плата за користування чужими коштами не є штрафною санкцією.

Отже, статтею 625 ЦК України передбачені правові наслідки у разі прострочення боржником виконання своїх грошових зобов`язань.

Як було зазначено вище, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1 112 565 450,52 грн, з яких: 935 427 734,34 грн інфляційних втрат, 177 137 716,18 грн 3% річних.

Відтак, встановленню підлягають обставини, чи було порушено відповідачем зобов`язання щодо здійснення своєчасної оплати за Договором за спірні газові місяці, що є підставою для нарахування інфляційних втрат, 3 % річних.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору, відповідач у період з січня по грудень 2020, з січня по грудень 2021, з січня по вересень 2022 та у червні 2023 здійснив врегулювання щодобових небалансів позивача, що підтверджується актами врегулювання щодобових небалансів за вказані газові місяці, перелік яких наведено на стор. 5-7 позовної заяви, копії яких долучено до позовної заяви (а.с. 85-188 т. 1).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що відповідачем було у повному обсязі проведено розрахунки із позивачем за добові небаланси за газові місяці грудень 2021, січень, лютий, березень, травень - вересень 2022, червень 2023. Разом з цим, такі розрахунки було проведено з порушенням строку оплати, визначеного Договором (далі разом - спірні газові місяці) з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, плата за добовий небаланс за газовий місяць грудень 2021 була сплачена відповідачем у повному обсязі шляхом:

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 736 483 536,00 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 25.01.2022 № 125/1-459;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 4 516 466,24 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 21.03.2022 №125/4/2-1050;

перерахування 25.03.2022 грошових коштів у розмірі 712 859 959,12 грн на рахунок позивача;

перерахування 20.04.2022 грошових коштів у розмірі 700 000 000,00 грн на рахунок позивача;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 122 459 694,67 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 23.05.2022 №125/4/2-1796;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 25 417 404,98 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 20.06.2022 №125/4/2-2421;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 8 007 814,52 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 20.07.2022 №125/4/2-2965;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 6 348 289,85 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 16.08.2022 №125/4/2-4109;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 8 223 498,21 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 19.09.2022 №125/4/2-4633;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 15 473 076,24 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 18.10.2022 №125/4/2-5027;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 35 101 936,58 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 17.11.2022 №125/4/2-5331;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 112 793 415,13 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 19.12.2022 №125/4/2-5707;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 158 976 340,81 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 18.01.2023 №125/4/2-188;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 183 026 870,23 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 17.02.2023 №125/4/2-713;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 181 307 253,29 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 20.03.2023 №125/4/2-2927;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 130 790 376,41 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 18.04.2023 №125/4/2-3549;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 45 164 449,29 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 17.05.2023 №125/4/2-4310;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 31 716 216,89 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 16.06.2023 №125/4/2-5148;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 33 237 755,03 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 17.07.2023 №125/4/2-6054;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 32 283 182,85 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 18.08.2023 №125/4/2-7219;

припинення зобов`язань відповідача перед позивачем на суму 28 438 710,63 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви позивача від 20.09.2023 №125/4/2-8366;

перерахування 10.10.2023 грошових коштів у розмірі 85 315 209,43 грн на рахунок позивача;

- плата за добовий небаланс за газовий місяць січень 2022 була сплачена відповідачем в повному обсязі 10.10.2023 шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 451 818 629,46 грн на рахунок позивача;

- плата за добовий небаланс за газовий місяць лютий 2022 була сплачена відповідачем в повному обсязі 10.10.2023 шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 455 272 126,17 грн на рахунок позивача;

- плата за добовий небаланс за газовий місяць березень 2022 була сплачена відповідачем в повному обсязі 10.10.2023 шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 1 921 330 856,29 грн на рахунок позивача;

- плата за добовий небаланс за газовий місяць травень 2022 була сплачена відповідачем в повному обсязі 31.03.2023 шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 151 121,12 грн на рахунок позивача;

- плата за добовий небаланс за газовий місяць червень 2022 була сплачена відповідачем в повному обсязі 31.03.2023 шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 101,62 грн на рахунок позивача;

- плата за добовий небаланс за газовий місяць липень 2022 була сплачена відповідачем в повному обсязі 31.03.2023 шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 913,88 грн на рахунок позивача;

- плата за добовий небаланс за газовий місяць серпень 2022 була сплачена відповідачем в повному обсязі 10.10.2023 шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 1 418,16 грн на рахунок позивача;

- плата за добовий небаланс за газовий місяць вересень 2022 була сплачена відповідачем в повному обсязі 31.03.2023 шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 687,12 грн на рахунок позивача;

- плата за добовий небаланс за газовий місяць червень 2023 була сплачена відповідачем в повному обсязі 10.10.2023 шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 452,40 грн на рахунок позивача.

Факт проведення розрахунків між сторонами за добові небаланси (у тому числі відповідні дати їх здійснення) підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, копії яких додано до позовної заяви, зокрема, довідкою АБ «УКРГАЗБАНК» від 19.10.2023 № 15932/36802/2023 (а.с. 212-216 т. 1); листом АТ «ОЩАДБАНК» від 29.09.2023 № 16/2-09/62587/2023 з реєстрами надходжень та перерахувань (а.с. 217-232 т. 1); заявами позивача про зарахування однорідних зустрічних вимог від 25.01.2022 №125/1-459, від 21.03.2022 №125/4/2-1050, від 23.05.2022 №125/4/2-1796, від 20.06.2022 №125/4/2-2421, від 20.07.2022 №125/4/2-2965, від 16.08.2022 №125/4/2-4109, від 19.09.2022 №125/4/2-4633, від 18.10.2022 №125/4/2-5027, від 17.11.2022 №125/4/2-5331, від 19.12.2022 №125/4/2-5707, від 18.01.2023 №125/4/2-188, від 17.02.2023 №125/4/2-713, від 20.03.2023 №125/4/2-2927, від 18.04.2023 №125/4/2-3549, від 17.05.2023 №125/4/2-4310, від 16.06.2023 №125/4/2-5148, від 17.07.2023 №125/4/2-6054, від 18.08.2023 №125/4/2-7219, від 20.09.2023 №125/4/2-8366 (а.с. 233-252 т. 1, а.с. 1 -35 т. 2); актами звірки розрахунків станом на 31.12.2022, станом на 31.03.2023; станом на 30.06.2023 (а.с. 36-42 т. 2).

Факт проведення розрахунків між сторонами за добові небаланси (у тому числі відповідні дати їх здійснення) підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, копії яких додано до позовної заяви, зокрема, довідкою АБ «УКРГАЗБАНК» від 19.10.2023 № 15932/36802/2023 (а.с. 212-216 т. 1); листом АТ «ОЩАДБАНК» від 29.09.2023 № 16/2-09/62587/2023 з реєстрами надходжень та перерахувань (а.с. 217-232 т. 1); заявами позивача про зарахування однорідних зустрічних вимог від 25.01.2022 №125/1-459, від 21.03.2022 №125/4/2-1050, від 23.05.2022 №125/4/2-1796, від 20.06.2022 №125/4/2-2421, від 20.07.2022 №125/4/2-2965, від 16.08.2022 №125/4/2-4109, від 19.09.2022 №125/4/2-4633, від 18.10.2022 №125/4/2-5027, від 17.11.2022 №125/4/2-5331, від 19.12.2022 №125/4/2-5707, від 18.01.2023 №125/4/2-188, від 17.02.2023 №125/4/2-713, від 20.03.2023 №125/4/2-2927, від 18.04.2023 №125/4/2-3549, від 17.05.2023 №125/4/2-4310, від 16.06.2023 №125/4/2-5148, від 17.07.2023 №125/4/2-6054, від 18.08.2023 №125/4/2-7219, від 20.09.2023 №125/4/2-8366 (а.с. 233-252 т. 1, а.с. 1 -35 т. 2); актами звірки розрахунків станом на 31.12.2022, станом на 31.03.2023; станом на 30.06.2023 (а.с. 36-42 т. 2).

Враховуючи умови пунктів 3.1, 9.4 Договору (якими встановлено строк та порядок оплати у випадку, якщо загальна вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових негативних небалансів Замовника протягом звітного газового місяця), а також здійснене відповідачем через інформаційну платформу повідомлення позивача про розмір грошових коштів, які підлягають виплаті позивачу (шляхом надіслання позивачу актів врегулювання щодобових небалансів за спірні газові місяці), судом встановлено, що відповідач мав здійснити виплату грошових коштів за добові небаланси за спірні газові місяці у наступні строки: за грудень 2021 - до 20.01.2022 включно; за січень 2022 - до 21.02.2022 включно; за лютий 2022 - до 21.03.2022 включно; за березень 2022 - до 20.04.2022 включно; за травень 2022 - до 21.06.2022 включно; за червень 2022 - до 20.07.2022 включно; за липень 2022 - до 22.08.2022 включно; за серпень 2022 - до 21.09.2022 включно; за вересень 2022 - до 20.10.2022 включно; за червень 2023 - до 20.07.2023 включно. Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечив такі строки, у які він мав здійснити виплату позивачу грошових коштів за добові небаланси за спірні газові місяці.

У свою чергу, дати, які є наступними за встановленими вище датами оплат, є початком періодів прострочення відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати за добові небаланси за спірні газові місяці грудень 2021, січень, лютий, березень, травень - вересень 2022, червень 2023. Кінцевими датами періодів прострочення є дати, які передують встановленим вище датам, у які відповідач здійснив перерахування коштів оплати за добові небаланси або у які було припинено зобов`язання відповідача перед позивачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі відповідної заяви.

При цьому, як зазначив суд першої інстанції, відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечив повідомлення ним позивача про розмір грошових коштів, які підлягають виплаті, через інформаційну платформу у дати, які наведено позивачем на стор. 15, 16 позовної заяви.

Відтак, як правильно встановлено судом по матеріалам справи, що відповідач у встановлений Договором строк не здійснив оплати за добові небаланси за спірні газові місяці, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності, а саме статтею 625 ЦК України.

Щодо доводів відповідача стосовно застосування статті 625 ЦК України.

Відповідач вважає, що позивач неправомірно, всупереч приписам статті 625 ЦК України, нарахував та пред`явив до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати на суму, яка є оплаченою, не врахувавши при цьому, що додаткове грошове навантаження у розмірі 6 226 517 762,62 грн у Оператора виникло внаслідок недотримання позивачем приписів глави І розділу XIV Кодексу ГТС та створення позитивного небалансу; Оператором перераховано на користь групи Нафтогаз безповоротно 46 407 464 131 грн з метою підтримання ліквідності Нафтогазу та на виконання міждержавних домовленостей; складне фінансове становище відповідача; наявність значної дебіторської заборгованості; відсутність у позивача збитків.

Аналогічні доводи містить й апеляційна скарга, однак колегія суддів їх відхиляє як необґрунтовані з огляду на наступне.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язанням (неналежне виконання).

З частин 1, 2 ст. 614 ЦК України вбачається, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до положень абз. 1 ч. 1 ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язанням несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язанням виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Разом з цим ч. 2 ст. 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 922/4544/16, від 26.04.2018 у справі № 910/11857/17, від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 06.11.2018 у справі № 910/9947/15, від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17, від 19.02.2019 у справі № 910/7086/17, від 10.09.2019 у справі № 920/792/18.

Нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Подібний за змістом правовий висновок викладений в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 920/505/22.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21).

Отже стаття 625 ЦК України є імперативною, а її застосування не передбачає жодних винятків незалежно від причини прострочення виконання грошового зобов`язання.

За викладених обставин, враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач правомірно нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати на підставі статті 625 ЦК України.

Дослідивши твердження відповідача про порушення позивачем приписів глави І розділу XIV Кодексу ГТС та покладення додаткового грошового навантаження на відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що вони є безпідставними з огляду на наступне.

Пунктом 1 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС передбачено, що замовники послуг транспортування відповідають за збалансованість своїх портфоліо балансування протягом періоду балансування для мінімізації потреб оператора газотранспортної системи у вчиненні дій із врегулювання небалансів, передбачених цим Кодексом.

Зазначена норма чітко передбачає мету балансування портфоліо, а саме - мінімізація потреб оператора газотранспортної системи у вчиненні дій із врегулювання небалансів.

Кодексом ГТС не передбачається, що внаслідок балансування портфоліо обов`язково мають бути відсутні позитивні чи негативні небаланси. Відтак, сама по собі наявність позитивного небалансу, жодним чином не свідчить про вчинення порушення суб`єктом ринку природного газу.

Судом встановлено, що порядок врегулювання небалансів визначено в Кодексі ГТС та Договорі транспортування природного газу № від 25.11.2019, укладеному між позивачем та відповідачем, якими передбачено порядок розрахунку обсягу добового небалансу та плати за добовий небаланс (глава 6 розділу XIV Кодексу ГТС; розділ IX, пункт 11.4. розділу ХІ Договору). Зокрема, у пункті 9.2. Договору передбачено, що у разі виникнення у Замовника позитивного добового небалансу Оператор здійснює купівлю у Замовника, а Замовник продаж природного газу Оператору в обсягах позитивного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу.

Врегулювання щодобових небалансів у спірному випадку було здійснено в порядку, визначеному пунктом 11.4 розділу ХІ Договору шляхом оформлення Оператором та направлення односторонніх актів врегулювання щодобових небалансів позивачу.

За результатом врегулювання позитивних небалансів відповідач набув у власність природний газ позивача в обсязі добового небалансу, внаслідок чого у відповідача виник обов`язок сплатити на користь позивача плату за добовий позитивний небаланс.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується судова колегія, плата за добовий позитивний небаланс фактично є оплатою вартості природного газу, який Оператор купив у позивача за результатом врегулювання позитивних небалансів, що спростовує доводи відповідача про те, що така плата є додатковим грошовим навантаженням на відповідача.

Доводи відповідача про виконання Оператором у спірний період міждержавних зобов`язань щодо підтримки ліквідності групи Нафтогаз судом відхиляються, оскільки обставини взаємовідносин відповідача та АТ «Укртрансгаз» не входять до предмету доказування у даній справі. Разом з цим, суд наголошує, що здійснене відповідачем перерахування коштів безповоротно на користь групи Нафтогаз не є підставою для звільнення відповідача від виконання грошових зобов`язань, що ґрунтуються на Договорі, укладеному між відповідачем та позивачем.

Щодо доводів відповідача про законодавчі обмеження на використання Оператором тарифних коштів, отриманих як плату за розподіл потужності, на виплату плати за позитивний добовий небаланс, та щодо тверджень відповідача про наявність значної дебіторської заборгованості контрагентів відповідача.

Аргументуючи свою правову позицію, відповідач вказує на таке:

22.12.2021 НКРЕКП прийнято постанову «Про джерела фінансування Плану розвитку газотранспортної системи на 2022-2031 роки Оператора газотранспортної системи ТОВ «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ». Вказаною постановою Регулятор зобов`язав Оператора:

1) перераховувати та обліковувати кошти, визначені як плановані тарифні джерела фінансування інвестиційної програми на 2022 рік Плану розвитку газотранспортної системи на 2022-2031 роки, на окремому банківському рахунку;

2) заборонити використовувати зазначені кошти до прийняття НКРЕКП рішення щодо затвердження відповідного Плану розвитку.

Постановою НКРЕКП від 17.03.2022 № 348 «Про виконання інвестиційних програм Операторів ГРМ, Оператора ГТС та Оператора газосховищ у період дії воєнного стану в Україні» Оператору надано дозвіл використання коштів, визначених як плановані тарифні джерела фінансування відповідних інвестиційних програм, на ліквідацію наслідків аварійних ситуацій, викликаних веденням воєнних дій на території здійснення ліцензованої діяльності, а також на першочергові заходи, що безпосередньо спрямовані на забезпечення надійної та безпечної експлуатації та підтримання у належному стані об`єктів газорозподільної системи/газотранспортної системи/газосховищ, що знаходяться в їх власності або користуванні, у тому числі на правах господарського відання, користування чи експлуатації.

Таким чином, відповідач вважає, що законодавцем Оператору заборонено використовувати тарифні кошти, отримані як плату за розподіл потужності, на виплату плати за позитивний добовий небаланс та будь-які інші цілі, крім вищезазначених.

По суті, доводи відповідача зводяться до наявності обмежень на використання грошових коштів, встановлених Регулятором (НКРЕКП), через які відповідач не мав можливості вчасно виконати свої зобов`язання перед позивачем.

Перевіряючи вказані доводи, суд першої інстанції виходив з того, що положення нормативно-правових актів, на які посилається відповідач, стосуються питань організації діяльності Оператора ГТС (розробка тарифів, визначення напрямків використання коштів, формування та виконання плану розвитку газотранспортної системи, визначення джерел його фінансування, організація балансування ГТС тощо), і не можуть бути підставою для звільнення Оператора ГТС від виконання договірних зобов`язань перед контрагентами зі сплати грошових коштів.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або відсутність вини (ст. 614, 617 ЦК України чи ст. 218 ГК України). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №910/4926/19, від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, від 12.04.2017 у справі №913/869/14.

На підставі викладеного, судом відхиляються посилання скаржника на постанови НКРЕКП №2826 та №348 як на виправдання порушення ним грошового зобов`язання, передбаченого Договором, адже відсутність в боржника можливості сплатити на користь кредитора грошові кошти не звільняє від такого обов`язку, зокрема, й від зобов`язання, встановленого ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з цим, такі акти Регулятора не змінюють та не припиняють зобов`язання ТОВ «Оператор ГТС» зі сплати позивачеві вартості позитивного добового небалансу природного газу, яке встановлено Договором. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22, що є подібною до даної справи №910/18091/23.

Крім того, суд зазначає, що невиконання обов`язків з боку контрагентів відповідача, пов`язаних з оплатою негативних небалансів у період часу з 01.01.2020 по 30.09.2023, не є підставою для звільнення останнього від виконання грошових зобов`язань, що ґрунтуються на Договорі. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.08.2023 у справі №910/5571/22, від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22.

Також, за умовами укладеного сторонами Договору саме відповідач (як оператор газотранспортної системи) взяв на себе зобов`язання здійснювати у строк до 20 числа місяця, наступного за звітним, виплату грошових коштів на рахунок Замовника, якщо загальна вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових негативних небалансів Замовника протягом звітного газового місяця (п. 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 30.10.2020 № 2).

Щодо визначених позивачем до стягнення з відповідача сум інфляційних втрат у розмірі 935 427 734,34 грн та 3% річних у розмірі 177 137 716,18 грн.

Позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, виконаний окремо за кожний спірний газовий місяць (а.с. 128-137 т. 2).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач, вважаючи неправильним наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в частині нарахувань за газовий місяць грудень 2021 року, у відзиві на позовну заяву відповідач навів контррозрахунок інфляційних втрат за газовий місяць грудень 2021 року (а.с. 162 т. 2), відповідно до якого сума інфляційних втрат за прострочення оплати за цей місяць становить 329 554 624,09 грн, тоді як за розрахунком позивача - 379 585 817,16 грн. В іншій частині наданого позивачем розрахунку сум інфляційних втрат та 3 % річних відповідач не заперечив, контррозрахунок не надав.

Контррозрахунок інфляційних втрат за газовий місяць грудень 2021 виконаний відповідачем за методикою, що не передбачає включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, при здійсненні контррозрахунку інфляційних втрат за газовий місяць грудень 2021 відповідачем не враховано правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, постановах Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 23.01.2024 у справі № 910/9745/22 щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 ухвалена за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення коштів. У цій постанові Верховний Суд дійшов таких висновків:

« 40. При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ №1078).

Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

41. З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 ЦК України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції)».

У справі № 905/21/19 Верховний Суд зазначив про те, що позивач правильно включав до суми боргу за кожний розрахунковий місяць суму боргу з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, зменшену на суму погашення заборгованості у розрахунковому місяці, проте суди попередніх інстанцій помилково не взяли цього до уваги, тому неправильно обрахували суму інфляційних втрат.

Аналогічна правова позиція щодо обрахунку інфляційних втрат викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 905/600/18.

Постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 905/600/18 ухвалена за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Макіївкагаз» про стягнення коштів. Скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій в частині відмови у стягненні інфляційних втрат, Верховний Суд зазначив, що нарахування інфляційних втрат за наступний період обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

У постанові від 13.12.2023 у справі № 921/475/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов таких висновків:

« 5.25. Статтею 625 ЦК передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

5.26. Установлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається «послідовність, утворена за певною закономірністю».

5.27. При зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та постановах Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №924/534/19 та від 23.09.2021 у справі №924/2/21».

Суд зазначає, що спірні правовідносини у справах № 905/21/19, № 905/600/18, № 910/9745/22 є подібними із правовідносинами у даній справі № 910/18091/23, що розглядається.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З наведених вище підстав, судом першої інстанції вмотивовано відхилено контррозрахунок відповідача.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних у сумі 177 137 716,18 грн та інфляційних втрат у сумі 935 427 734,34 грн, суд першої інстанції встановив, що такий розрахунок здійснений з дотриманням вимог чинного законодавства України, з урахуванням висновків щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, викладених в постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим є обґрунтованим та арифметично правильним, з чим погоджується колегія суддів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат на 99,9%.

Норми ГК України та ЦК України прямо не містять норм про можливість зменшення нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Із положень статей 230, 233 ГК України та статей 549, 551 ЦК України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.

Судова колегія наголошує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, на яку посилається відповідач, викладена правова позиція, щодо права суду зменшувати розмір процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Так, у постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Проте, у вказаній постанові судом було надано оцінку правовідносин, в яких сторонами в договорі було збільшено розмір відсотків річних за ст. 625 Цивільного кодексу України. В той же час як у даній справі, сторонами у Договорі не збільшувався розмір відсотків річних, порівняно з визначеним законом у ст. 625 ЦК України.

У спірному випадку застосування позивачем відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснено з урахуванням 3% річних, що відповідає чинному законодавству України та такий розмір не є надмірним.

Таким чином, під час вирішення спору у даній справі суд не враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, оскільки обставини даної справи № 910/18091/23 є відмінними від обставин у справі № 902/417/18.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку у суду відсутні підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача.

При цьому, судовою колегією визнаються безпідставними доводи апелянта про ігнорування судом першої інстанції доводів відповідача в частині можливості зменшення процентів річних та інфляційних втрат, оскільки судом першої інстанції було надано належну оцінку вказаним доводам та обставинам з урахуванням практики Верховного Суду та вмотивовано відхилено відповідні аргументи відповідача.

Висновки апеляційного інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 177 137 716,18 грн 3% річних та 935 427 734,34 грн інфляційних втрат та наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 у справі №910/18091/23.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 у справі №910/18091/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 у справі №910/18091/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 у справі №910/18091/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/18091/23 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.07.2024.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.А. Гончаров

К.В. Тарасенко