ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2024 року м.Дніпро Справа № 904/542/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024 (суддя Загинайко Т.В., дата підписання рішення 20.05.2024 ) у справі № 904/542/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "104.ЮА" (03134, м. Київ, пр. Корольова Академіка, буд. 1; ідентифікаційний код 39142689)

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" (50051, м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл., пр-т Металургів, буд. 1; ідентифікаційний код 03341397)

про стягнення 266 668 грн. 45 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "104.ЮА" з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" 266 668 грн. 45 коп., що складає 177 887 грн. 09 коп. - заборгованості за послуги, надані за договором від 06.09.2019 №38А501-73-20 про надання послуг, 12 360 грн. 31 коп. - інфляційних нарахувань, 7 870 грн. 30 коп. - 3% річних та 68 550 грн. 75 коп. - 0,1% пені.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що стягувана сума виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг за вказаним вище договором.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024 у справі №904/542/24 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "104.ЮА" 177 887 грн. 09 коп. - заборгованості, 66 636 грн. 28 коп. - пені, 7 712 грн. 95 коп. - 3% річних, 12 360 грн. 31 коп. - інфляційних нарахувань та 3175 грн. 16 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз", в якій просить: поновити строк на апеляційне оскарження; рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в позові в повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що:

- позивачем належним чином не обґрунтовано суми щодо якої у відповідача, нібито, виникла заборгованість, яка була визначена позивачем в Акті надання послуг № РКЦ73000168 від 20.03.2023, та більше того, така сума заборгованості жодним чином не може бути визначена відповідно до умов Договору № 38А501-73-20 від 06.09.2019, на який позивач посилається в якості підстав для своїх позовних вимог;

- єдиним належним доказом фактичного надання послуг, що були передбачені Договором №38А501-73-20 від 06.09.2019, та які, відповідно, надавалися позивачем та надання яких підлягало оплаті відповідачем, був би підписаний обома учасниками таких договірних відносин первинний документ, що відповідав би вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність";

- в розумінні конкретних положень Договору №38А501-73-20 від 06.09.2020 таким документом мав би стати Акт надання послуг, підписання якого було б здійснено уповноваженими представниками обох сторін;

- позивачем до позовної заяви надано не підписаний зі сторони відповідача Акт надання послуг № РКЦ73000168 від 20.03.2023, який на думку позивача, мав би підтвердити надання послуг у вказаному в ньому періоді, однак до вищезазначеного Акту позивачем було лише зазначено про те, що такий Акт було надіслано відповідачу за допомогою системи обміну електронними документами "М.Е. Doc" та такий Акт не було підтверджено відповідачем (замовником послуг за Договором);

- при цьому, до самого Акту надання послуг №РКЦ73000168 від 20.03.2023 позивачем додано Протокол руху документа/звіта та пов`язаних з ним повідомлень/квитанцій, відповідно до якого сам Акт надання послуг № РКЦ73000168 від 20.03.2023 було направлено засобами системи "М.Е. Doc" 27.04.2023 о 13:44:40 год.;

- з урахуванням того, що укладений між позивачем та відповідачем Договір №38А501-73-20 від 06.09.2019 розірвано, починаючи з 20.03.2023 відповідно до тексту Додаткової угоди № 4 від 20.03.2023, укладання якої не заперечується ані позивачем, ані відповідачем, єдиним висновком, якого можна дійти, виходячи з обставин надсилання вищезазначеного Акта на адресу відповідача, є висновок про його надсилання вже після розірвання Договору, на підставі якого було складено відповідний Акт;

- при цьому, ані станом на 20.03.2023, ані станом на 05.04.2023 (тобто, днем, в який відповідно до умов Договору мало бути надіслано Акт приймання-передачі послуг (Акт надання послуг), як це було визначено положеннями пункту 2.3. Договору № 38А501-73-20 від 06.09.2019) ТОВ "104.ЮА" не заявлялося відповідачу про існування обсягу наданих, але не оплачених за Договором послуг;

- надсилання Акту надання послуг № РКЦ73000168 від 20.03.2023 наприкінці квітня місяця 2023, більше ніж через місяць після дати розірвання Договору, відповідно до укладеної сторонами Додаткової угоди № 4 від 20.03.2023 не може свідчити ані про факт надання таких послуг в період з 01.03.2023 по 20.03.2023, ані про наявність у відповідача заборгованості з оплати суми грошових коштів, визначеної відповідно до такого Акту;

- відсутність будь-яких невиконаних відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем за Договором № 38А501-73-20 від 06.09.2019 підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків по стану за період: липень 2023 - лютий 2024 між АТ "Криворіжгаз" та ТОВ "104.ЮА" за Договором №38А501-73-20 від 06.09.2019 станом на 28.02.2024, відповідно до якого при розрахунках із вказаним контрагентом у АТ "Криворіжгаз" наявне сальдо кінцеве в розмірі 0,00 гривень;

- відповідач зазначає про те, що окрім заперечень щодо існування самої заборгованості в межах Договору № 38А501-73-20 від 06.09.2019, за стягненням якої позивач звернувся до суду, у нього існують заперечення щодо відсутності правових підстав для можливості застосування позивачем в такому випадку положень статті 625 ЦК України та пред`явленні у зв`язку з цим похідної вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих на суму такої "заборгованості"; - вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 26 666 грн. 84 коп. задоволенню не підлягають з огляду на безпідставність заявлених позовних вимог.

Зазначене в першу чергу пов`язане з відсутністю такої заборгованості за Договором № 38А501-73-20 від 06.09.2019, про що зазначено вище, а, по-друге, пов`язане з тим, що для обрахунку заявлених вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат на суму такої «заборгованості» в розмірі 177 887,09 гривень, в тому числі ПДВ, Позивачем за дату початку нарахування зазначено 25.02.2023, тобто дату, визначену безпосередньо умовами Договору № 38А501-73-20 від 06.09.2019 (пункт 2.6. Договору в редакції Додаткової угоди № 3 від 31.05.2022), в той час, як сам розмір такої «заборгованості» був визначений значно пізніше безпосередньо Позивачем в сумі іншій, ніж було передбачено Договором, в непередбачений для цього спосіб та в односторонньому порядку.

Судом першої інстанції не було враховано те, що Позивачем у справі з посиланням на умови укладеного між Сторонами договору від 06.09.2019 № 38А501-73- 20, який на момент оформлення та виставлення Акту, на підставі якого Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості було припинено за угодою сторін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечив, рішення вважає законним і обґрунтованим, зазначає, що акт надання послуг №РКЦ73000168 від 20.03.2023 (не відхилений відповідачем), доставлений Замовнику через систему M.E.Doc та вважається підписаним Сторонами на підставі п. 2.7. Договору, як такий, що набрав чинності.

Той факт, що Акт надання послуг №РКЦ73000168 від 20.03.2023 було відправлено 27.04.2023 не говорить про відсутність обов`язку щодо оплати наданих послуг у визначені Договором строки. Настання обов`язку щодо оплати послуг не пов`язується з датою отримання акту надання послуг. Акт належить до первинних документів та лише фіксує факт здійснення господарської операції.

Договором передбачена оплата послуг наперед (до 25 числа місяця, що передує місяцю надання послуг), отже Відповідач повинен був здійснити оплату до 25.02.2023. Це по факту як абонентська плата, де абонент вносить плату за послуги до початку фактичного отримання послуг.

Долучений Відповідачем до справи Акт звірки взаємних розрахунків по стану за період: липень 2023 лютий 2024 року між АТ «Криворіжгаз» та ТОВ « 104.ЮА» за Договором не є належним та допустимим доказом, оскільки підписаний лише зі сторони АТ Криворіжгаз. Відсутність в акті звірки підписів сторін означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа.

Додатковою угодою №4 від 20.03.2023 до Договору Сторони домовились розірвати договір починаючи з 20.03.2023. Відповідно це є додатковим доказом того, що АТ Криворіжгаз повинен здійснити оплату отриманих послуг до 20 березня 2023 року включно, адже в цей період договір діяв.

Так як послуги надавались включно до 20 березня 2023 року, вартість наданих послуг за цей період визначається пропорційно, шляхом проведення арифметичних дій: (вартість послуг за місяць/кількість днів у березні) х 20 = вартість наданих послуг за 20 днів. Вартість послуг інформаційного телефонного центру (Call-центру) за 20 днів: (275 725, 00 грн / 31) х 20 = 177 887,09 грн. Умовами договору вартість цих послуг за місяць становить 275 725 грн (п.2.1. Договору). Таким чином, доводи відповідача про не отримання послуг нічим окрім слів представника не аргументовані і не підтверджуються.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 18.06.2024 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

21.06.2024 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.06.2024 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через неподання останнім доказів оплати судового збору у встановленому порядку і розмірі (визначена сума сплати 6000,04 грн). Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

27.06.2024 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 21.06.2024 надійшла заява про усунення недоліків скарги, до якої додана: платіжна інструкція №548625546 від 26.06.2024 про сплату 6004,04 грн.

Ухвалою суду від 28.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024 у справі №904/542/24; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи; сторонам наданий строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "РГК Контакт Центр", правонаступником якого є позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "104.ЮА", як виконавцем, та відповідачем - Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз", як замовником, було укладено договір від 06.09.2019 №38А501-73-20 про надання послуг (надалі - Договір) (а.с. 9-14).

Пунктом 1.1 Договору визначено, що виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги інформаційного телефонного центру (Саll-центру) (далі - послуги), а саме: - відповідь на вхідні телефонні дзвінки клієнтів замовника; - здійснення вихідних телефонних дзвінків клієнтам замовника; - відповідь на е-mail або sms клієнтів замовника; - надання клієнтам замовника інформації про продукцію або послуги замовника - пошук нових клієнтів на продукцію чи послуги замовника на умовах та в порядку, передбачених у цьому Договорі, а замовник зобов`язується приймати надані послуги та оплатити їх.

У разі отримання від замовника реєстру клієнтів замовника та погодженого шаблону інформування, виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги інформаційного телефонного центру з організації розсилки клієнтам замовника SMS-повідомлень з інформацією, згідно погодженого шаблону замовником (підпункт 1.1.1 Договору).

Відповідно до пункту 1.2 Договору послуги, що надає виконавець, необхідні замовнику для задоволення власних господарських цілей і полягають у забезпеченні комунікації з клієнтами замовника за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку для задоволення інформаційних потреб клієнтів, здійснення господарської діяльності замовника, реалізації послуг та товарів замовника.

Пунктом 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди від 08.01.2020 №2) визначено, що за надання передбачених цим договором послуг замовник щомісячно сплачує виконавцю:

у 2020 році - 207 156 грн. (двісті сім тисяч сто п`ятдесят шість грн.00 копійок), в т.ч. ПДВ 34 526 грн (тридцять чотири тисячі п`ятсот двадцять шість грн. 00 копійок);

у 2021 році - 227 872 грн. (двісті двадцять сім тисяч вісімсот сімдесят дві грн.00 копійок), в т.ч. ПДВ 37 978,67 грн (тридцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят вісім грн. 67 копійок);

у 2022 році - 250 659 грн. (двісті п`ятдесят тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять грн.00 копійок), в т.ч. ПДВ 41 776,50 грн (сорок одна тисяча сімсот сімдесят шість грн. 50 копійок);

у 2023 році - 275 725 грн. (двісті сімдесят п`ять сімсот двадцять п`ять грн. 00 копійок), в т.ч. ПДВ 45 954,17 грн (сорок п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири грн. 17 копійок);

у 2024 році - 303 297 грн. (триста три тисячі двісті дев`яносто сім грн. 00 копійок), в т.ч. ПДВ 50 549,50 грн (п`ятдесят тисяч п`ятсот сорок дев`ять грн. 50 копійок);

За надання передбачених підпунктом 1.1.1 договору послуг замовник сплачує виконавцю місячну вартість послуг інформаційно-телефонного центру з організації розсилки СМС-повідомлень, що розраховується, як добуток кількості доставлених SMS-повідомлень на 0,345 грн. з урахуванням ПДВ 20 % (а.с. 13).

Відповідно до пункту 2.2 Договору здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється Актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін.

Згідно з пунктом 2.3 Договору виконавець щомісячно, до 5-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику Акт приймання-передачі наданих послуг.

Замовник протягом п`яти робочих днів з дня отримання Акту приймання-передачі наданих послуг підписує його та повертає один примірник Акту або мотивовану відмову від його підписання на адресу виконавця (пункт 2.4 Договору).

Підписання Акту приймання-передачі наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку (пункт 2.5 Договору).

Відповідно до пункту 2.6 Договору (в редакції Додаткової угоди від 31.05.2022 №3) замовник щомісячно, до 25 числа місяця, що передує місяцю надання послуг, сплачує вартість послуг шляхом перерахування на банківський рахунок виконавця суми в розмірі визначеному п. 2.1. даного договору (а.с.13 зворотня сторона).

Згідно з пунктом 3.1 Договору виконавець зобов`язаний, зокрема, щомісячно надавати замовнику визначені цим Договором послуги.

Виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги; у разі невиконання зобов`язань замовником виконавець має право не надавати послуги та/або достроково розірвати цей договір, повідомивши про це замовника у місячний строк (пункт 3.2 Договору).

Замовник зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати надані послуги; приймати від виконавця результат наданих послуг за актом приймання-передачі (пункт 3.3 Договору).

Замовник має право, зокрема, відмовитись від прийняття результатів наданих послуг, якщо надані послуги не відповідають умовам договору (пункт 3.4 Договору).

Цей договір набирає чинності з 01.01.2020 та діє до 31.12.2024 (пункт 7.1 Договору).

Відповідно до пункту 7.5 Договору цей договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено в самій додатковій угоді/цьому договорі або чинним законодавством України.

Також сторонами було підписано Додаткову угоду від 02.12.2019 №1 (надалі - Додаткова угода №1) (а.с. 11-12).

Відповідно до пункту 2.2 Додаткової угоди №1 сторони домовилися про те, що починаючи з дати підписання даної додаткової угоди, при виконанні умов Договору будуть здійснювати документообіг в формі електронних документів, для підтвердження описаних в них господарських операцій з використанням системи, зазначеної в пункті 1.1 цієї додаткової угоди.

Відповідно до пункту 1.1 Додаткової угоди №1 "M.E.Doc" - це система електронного документообігу, яка працює з різними типами документів: звітами, податковими накладними, актами, договорами в електронному вигляді.

Пунктом 2.6 Додаткової угоди №1 визначено, що Е-документи (акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг)) вважаються прийнятими і набирають чинності у випадку, якщо замовник протягом 3 робочих днів з моменту отримання не відхилила та не надіслала виконавцю мотивованої відмови таких Е-документів. Мотивована відмова надсилається замовником через механізм відхилення Е-документа з обов`язковим наданням коментарів про обґрунтовані причини такого відхилення.

Згідно з пунктом 2.7 Додаткової угоди №1 у разі, якщо протягом 3 робочих днів або іншого, передбаченого Договором строку, виконавець не отримав від замовника підписаних ЕП Е-документів (Актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг)), які були підписані ЕП виконавцем та надіслані замовнику, та, якщо замовник протягом 3 робочих днів не надіслав виконавцю мотивованої відмови від підписання таких Е-документів, такі Е-документи (Акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг)) вважаються підписаними обома сторонами і набирають чинності.

В подальшому сторонами було підписано Додаткову угоду від 20.03.2023 №4, відповідно до якої сторони дійшли згоди розірвати Договір від 06.09.2019 №38А501-73-20 з 20.03.2023 (а.с. 14).

На виконання умов Договору у період з 01.01.2023 по 20.03.2023 позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму 730 374 грн. 49 коп., з урахуванням ПДВ, про що свідчать акти надання послуг, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме:

- від 31.01.2023 №РКЦ73000139 (за послуги, надані у січні 2023) на суму 111 грн. 60 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 15);

- від 31.01.2023 №РКЦ73000030 (за послуги, надані у січні 2023) на суму 275 725 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 16-17);

- від 28.02.2023 №РКЦ73000081 від 28.02.2023 (за послуги, надані у лютому 2023) на суму 275 725 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 18-19);

- від 28.02.2023 №РКЦ73000226 (за послуги, надані у лютому 2023) на суму 925 грн. 80 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 20);

- від 20.03.2023 №РКЦ73000168 (за послуги, надані у березні 2023) на суму 177 887 грн. 09 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 21).

Як вбачається з матеріалів справи та стверджується сторонами, відповідачем було частково проведено сплату за надані послуги на загальну суму 552 487 грн. 40 коп. за актами від 31.01.2023 №РКЦ73000139 (за послуги, надані у січні 2023), від 31.01.2023 №РКЦ73000030 (за послуги, надані у січні 2023), від 28.02.2023 №РКЦ73000081 від 28.02.2023 (за послуги, надані у лютому 2023) та від 28.02.2023 №РКЦ73000226 (за послуги, надані у лютому 2023), що підтверджується платіжними інструкціями і національній валюті, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме:

- від 15.03.2023 №1246 на суму 275 725 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 24);

- від 15.03.2023 №1247 на суму 275 725 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 25);

- від 15.03.2023 №1249 на суму 111 грн. 60 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 22);

- від 15.03.2023 №1250 на суму 925 грн. 80 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 23).

Позивач стверджує, що відповідачем в порушення умов Договору не здійснено сплату за послуги, надані у період з 01.01.2023 по 20.03.2023 на суму 177 887 грн. 09 коп., з урахуванням ПДВ (акт від 20.03.2023 №РКЦ73000168); відповідач проти цього заперечує, що і стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив із того, що оплата відповідачем за надані за Договором послуги за січень - лютий 2023 проведена з порушенням строку, встановленого Договором, а за послуги, надані у березні 2023 оплата відповідачем не проведена, відтак є підстави для стягнення 177 887 грн. 09 коп. (за актом від 20.03.2023 №РКЦ73000168).

Перевіривши наданий розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем не вірно визначено перший день прострочення за актами за січень 2023 та березень 2023, та не вірно визначено останній день нарахування за послуги, надані у січні та лютому 2023; після перерахунку, розмір пені за загальний період з 27.12.2022 по 25.08.2023 включно задоволений судом у сумі 66 636 грн. 28 коп.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, суд визнав його арифметично правильним. В той же час, після перевірки розрахунку 3% річних, виявлена помилка як і при розрахунку пені, тому, після здійсненого судом перерахунку, 3% річних за загальний період з 27.12.2022 по 25.01.2024 включно склали 7 712 грн. 95 коп., які і стягнуті судом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, що виникли між сторонами, носять характер таких, що виникають з договору надання послуг, про що, зокрема, свідчать договірні зобов`язання сторін - виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги інформаційного телефонного центру (Саll-центру) на умовах та в порядку, передбачених у цьому договорі, а замовник зобов`язується приймати надані послуги та оплатити їх.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Господарським судом встановлено, що позивачем через систему "М.E.Dос" направлений відповідачу акт надання послуг №РКЦ73000168 від 20.03.2023 (не відхилений відповідачем) про надання відповідачу послуг інформаційного телефонного центру на суму 177887,09 грн., який вважається підписаним сторонами на підставі пункту 2.7. Договору, як такий, що набрав чинності.

Однак, відповідач вказаний акт про наданні послуги не підписав, мотивованої відмови від підписання акту у передбачений в додатковій угоді № 1 строк позивачу не надав, коментарів про обґрунтовані причини відхилення акта також не надав, відтак акт надання послуг № РКЦ73000168 від 20.03.2023 вважається підписаним відповідачем у погодженому сторонами порядку, передбаченому додатковою угодою № 1.

Підписання акту приймання-передачі наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку (п. 2.5. договору).

Таким чином, підписаний відповідачем вищевказаний акт надання послуг підтвердив факт надання йому послуг з інформаційного телефонного центру на суму 177887,09 грн.

Також, апеляційним судом зауважується, що надіслання позивачем відповідачу акта про надання послуг 27.04.2023 не говорить про відсутність обов`язку щодо оплати наданих послуг у визначені Договором строки. Настання обов`язку щодо оплати послуг не пов`язується з датою отримання акту надання послуг. Акт належить до первинних документів та лише фіксує факт здійснення господарської операції. Договором передбачена оплата послуг наперед (до 25 числа місяця, що передує місяцю надання послуг), отже, відповідач повинен був здійснити оплату до 25.02.2023.

Крім того, виходячи зі змісту додаткової угоди № 4, сторони погодили розірвати договір саме з 20.03.2023, що є додатковим доказом того, що АТ "Криворіжгаз" повинен здійснити оплату отриманих послуг до 20.03.2023 включно, адже в цей період договір діяв.

Відповідач не надав належних доказів на підтвердження обставин неотримання ним від позивача відповідних послуг інформаційного телефонного центру (Саll-центру) у спірний період, зокрема, виявлення ним небажання отримувати зазначені послуги від позивача, неналежної якості послуг тощо. Крім того, не вбачається доведення відповідачем обставин надання йому означених послуг у спірний період іншою особою, а не позивачем.

Статтею 631 ЦК України та ч. 7 ст. 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії (розірвання) договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним.

Такі висновки зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17.

Також господарським судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14 лютого 2024 року у cправі № 911/94/23, який зазначає, що договір, який є обов`язковим для його сторін, містить в собі погоджені ними умови, на яких сторони домовилися реалізувати свої права та обов`язки, тобто виконати свою частину зобов`язання. Кожна зі сторін у зобов`язанні після узгодження своєї волі, вираженої у формі договору, має розумні сподівання добросовісного дотримання і виконання домовленостей з боку іншої сторони. Водночас зобов`язання, невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб, якщо інше не визначено таким договором або законом. Верховний Суд наголошує, що таке невиконане зобов`язання має виконуватися або припинятися на вже погоджених сторонами у договорі умовах, незважаючи на визначений строк дії такого договору. Закінчення строку дії договору не дає сторонам права відійти від узгоджених в угоді умов, на яких має бути досягнута мета правовідношення, та діяти на свій власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано доказів сплати відповідачем 177887,09 грн заборгованості, тому колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача про стягнення основного боргу заявлена обґрунтовано.

Як слідує із позовних вимог, позивачем заявлено до стягнення 12 360 грн. 31 коп. - інфляційних нарахувань, 7 870 грн. 30 коп. - 3% річних та 68 550 грн. 75 коп. - 0,1% пені.

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.2. договору у разі прострочення оплати за надані послуги, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1% від загальної вартості послуг, визначеної п. 2.1. договору, за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційним судом перевірено здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, 3% річних та встановлено, що він є вірним.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 77 вказаного кодексу передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З урахуванням фактичних обставин справи, підтверджених відповідними доказами, з огляду на норми законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі є необґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи рішення, в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в рішенні суду по справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 266668,45 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024 у справі № 904/542/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024 у справі № 904/542/24 залишити без змін.

Судові витрати Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.08.2024.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков