ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2024 р. Справа№ 910/7064/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Гончарова С.А.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 (повне рішення складено 17.04.2024)

у справі № 910/7064/23 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колумбус Хендлінг»

про стягнення 38 100,00 грн

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колумбус Хендлінг" (далі - відповідач) про стягнення 38 100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Генеральною угодою № 02.1-14/4-04 про умови здійснення комерційної діяльності з надання послуг з наземного обслуговування від 01.04.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колумбус Хендлінг» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» неустойку в розмірі 33 800,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 381,08 грн. В іншій частині позову відмовлено. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 302,92 грн покладено на позивача.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося 03.05.2024 електронною поштою на адресу Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, яка сформована в системі «Електронний суд» 03.05.2024, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 910/7064/23 в частині відмови у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колумбус Хендлінг» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» неустойки у розмірі 4300,00 грн, 302,92 грн судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колумбус Хендлнг» 4300,00 грн пені, 165,87 грн судового збору. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду про задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/7064/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7064/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі №910/7064/23.

20.05.2024 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі №910/7064/23, справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 08.05.2024 №3684-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14.05.2024 строком на 90 діб, тобто до 12 серпня 2024 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, справа №910/7064/23 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.04.2019 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (аеропорт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колумбус Хендлінг" (компанія) було укладено Генеральну угоду № 02.1-14/4-04 про умови здійснення комерційної діяльності з надання послуг з наземного обслуговування (далі - Угода), згідно з п. 1.1 якої аеропорт забезпечує компанії можливість здійснювати авіаційну діяльність (надання послуг з наземного обслуговування) на території аеропорту "Бориспіль" з використанням інфраструктури аеропорту, а компанія зобов`язується сплачувати аеропорту плату за це.

Відповідно до п. 3.1 Угоди розмір плати, яку має сплачувати компанія за створення та підтримання аеропортом необхідних правових, технічних, майнових, організаційних, безпекових та інших передумов для здійснення компанією господарської діяльності в ДП МА "Бориспіль" з надання послуг з наземного обслуговування з використанням інфраструктури аеропорту у відповідності з Правилами та на умовах цієї Угоди, встановлюється у відсотках від квартального чистого доходу, отриманого компанією від здійснення такої діяльності на території аеропорту "Бориспіль" та становить 10% (без урахування ПДВ).

Інформацію про розмір чистого доходу компанія щоквартального надає бухгалтерії аеропорту до 12 числа місяця, що слідує за звітним кварталом у вигляді Довідки про розмір чистого доходу (далі - Довідка). Дана Довідка має містити в собі інформацію про розмір чистого доходу, отриманого від надання послуг з наземного обслуговування на території аеропорту "Бориспіль". Така Довідка має бути підписана керівником та головним бухгалтером компанії (п. 3.2 Угоди).

За умовами пунктів 3.3 - 3.6 Угоди протягом 3 робочих днів після отримання Довідки аеропорт виписує компанії рахунок та акт. Представник компанії самостійно отримує в бухгалтерії аеропорту рахунок на здійснення плати згідно з п. 3.1 цієї Угоди та акт в строк до 15 числа місяця, що слідує за звітним кварталом. Оплата рахунків аеропорту здійснюється компанією протягом 5 календарних днів з дати їх отримання. Оплата здійснюється на відповідний поточний рахунок аеропорту, що вказаний в параграфі 11 Угоди. Разом із рахунками представник компанії отримує складені аеропортом акти. Підписані акти або письмову мотивовану відмову від його підписання компанія зобов`язана повернути аеропорту протягом 5 робочих днів з дати його отримання.

Пунктом 3.8 Угоди, в редакції Додаткової угоди № 1 від 10.02.2020, передбачено, що у випадку порушення строків надання Довідки за звітний період компанія сплачує аеропорту неустойку в розмірі 100,00 грн за кожен календарний день прострочення терміну.

Угода набуває чинності з 01.04.2019 та діє до 31.01.2022 включно (п. 4.1 Угоди).

Додатковими угодами № 5 від 24.12.2021 та № 6 від 28.12.2022 термін дії Угоди було продовжено до 31.12.2022 та 31.12.2023 відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач Довідки про розмір чистого доходу, отриманого від надання послуг з технічного обслуговування повітряних суден на території аеропорту "Бориспіль" за ІІ та ІІІ квартали 2022 року, надав позивачу 24.02.2023, а за IV квартал 2022 року - 03.02.2023.

Позивач в обґрунтування своїх вимог стверджує, що відповідач надав йому Довідки із порушенням встановленого у п. 3.2 Угоди строку, що згідно з п. 3.8 Угоди є підставою для стягнення з нього неустойки в загальному розмірі 38 100,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач вказує на те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан. Враховуючи введення на території України воєнного стану Державною авіаційною службою України було видано Директиву з безпеки AGA.SD-05-2022, якою, зокрема, встановлено, що під час дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після припинення або скасування воєнного стану експлуатація аеродромів повітряними суднами цивільної авіації здійснюється тільки у разі наявності дозволу Генерального штабу Збройних Сил України. Тобто, за доводами відповідача, діяльність суб`єктів авіаційної діяльності на території аеропорту "Бориспіль", до яких належить відповідач, припинена, що свідчить про те, що зобов`язання сторін за Угодою припинилися неможливістю їх виконання, адже зобов`язання відповідача надати Довідку пов`язане з необхідністю визначення розміру плати аеропорту за забезпечення можливості здійснювати авіаційну діяльність, а оскільки аеропорт не міг забезпечити можливість здійснювати авіаційну діяльність відповідач не мав доходу від такої діяльності на території аеропорту "Бориспіль".

Згідно із ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони погодили в пункті 3.2 Угоди, що інформацію про розмір чистого доходу компанія відповідача щоквартально надає бухгалтерії позивача до 12 числа місяця, що слідує за звітним кварталом у вигляді Довідки про розмір чистого доходу.

Конкретний розмір чистого доходу має значення для правовідносин сторін, оскільки з умов пунктів 3.1, 3.2 Угоди випливає, що від величини чистого доходу відповідача безпосередньо залежить нарахування відповідачу розміру плати за послуги з технічного обслуговування повітряних суден на території аеропорту "Бориспіль".

Отже, належне виконання відповідачем обов`язку, встановленого пунктом 3.2 Угоди, з надання позивачу Довідок про чистий дохід, отриманий відповідачем від здійснення діяльності на території аеропорту, надає позивачу можливість своєчасно та в повному обсязі визначити вартість наданих послуг, які передбачені пунктом 1.1 Угоди і підлягають сплаті (відшкодуванню) відповідачем позивачу за умовами цієї Угоди.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, умовами Угоди не встановлено примірної форми відповідної Довідки про чистий дохід, проте чітко визначена мета цієї Довідки, а саме, розрахунок розміру вартості наданих позивачем послуг. Відтак вказана Довідка повинна містити у собі інформацію, яка б дала змогу позивачу виконати свої обов`язки, визначені Договором.

Разом з тим, відповідач Довідки про розмір чистого доходу, отриманого від надання послуг з технічного обслуговування повітряних суден на території аеропорту "Бориспіль" за ІІ та ІІІ квартали 2022 року, надав позивачу лише 24.02.2023, а за IV квартал 2022 року - лише 03.02.2023.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем неналежно, з порушенням встановленого строку, виконано обов`язок з надання позивачеві відповідних Довідок за ІІ - IV квартали 2022 року, передбаченого пунктом 3.2 Угоди.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв доводи відповідача про те, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та неможливістю експлуатації аеродромів повітряними суднами цивільної авіації у звичайному режимі, зобов`язання сторін за Угодою припинилися неможливістю їх виконання відповідно до статті 607 Цивільного кодексу України, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 607 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 205 Господарського кодексу України, зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об`єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов`язання (такий висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 11.10.2019 у справі № 910/3319/18).

Судом першої інстанції встановлено, що Державною авіаційною службою України було видано Директиву з безпеки AGA.SD-05-2022, якою, зокрема, визначено, що під час дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після припинення або скасування воєнного стану експлуатація аеродромів повітряними суднами цивільної авіації здійснюється тільки у разі наявності дозволу Генерального штабу Збройних Сил України.

Водночас інфраструктура аеропорту не обмежується лише аеродромом, відтак здійснення авіаційної діяльності в будівлях, спорудах, технологічних системах, аеровокзалі тощо не була обмежена.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави стверджувати про настання юридичних чи фактичних обставин, з якими пов`язується припинення зобов`язання неможливістю його виконання.

На користь цього висновку свідчить також і те, що відповідач продовжив виконувати свої зобов`язання за Угодою, зокрема надав позивачеві Довідки із порушенням строку та уклав з позивачем Додаткову угоду № 6 від 28.12.2022, якою термін дії Угоди продовжено до 31.12.2023.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3.8 Угоди, в редакції Додаткової угоди № 1 від 10.02.2020, передбачено, що у випадку порушення строків надання Довідки за звітний період компанія сплачує аеропорту неустойку в розмірі 100,00 грн за кожен календарний день прострочення терміну.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо своєчасного надання довідки, позивачем було складено рахунок-фактуру №2/15 від 14.02.2023 на суму 33500,00 грн та рахунок-фактуру №2/19 від 30.03.2023 на суму 4600,00 грн.

Зазначені рахунки-фактури були направлені на адресу відповідача зазначену в договорі, докази чого наявні в матеріалах справи. Проте, відповідачем штраф в сумі 38100,00 грн. не сплачений, доказів протилежного сторонами суду не надано.

Відповідач, зазначаючи про відсутність його вини у порушенні зобов`язання, посилався на те, що зупинення діяльності аеропорту зумовлено обставинами, за які сторони не відповідають і які від них не залежать.

Судом враховано, що відповідач листом № 5085/02-А від 28.02.2022 повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, які засвідчені Торгово-промисловою палатою України (лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022).

В пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України також містить визначення непереборної сили як надзвичайних і невідворотних обставин.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

За визначенням, наведеним у пп. 3.1.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженому рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 № 40(3), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Непереборна сила (форс-мажорна обставина) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, сторона, яка не виконує зобов`язання, повинна довести існування конкретних обставин, які мають непереборний характер і які унеможливили виконання зобов`язання. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 16.07.2019 в справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Проте, відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах сторін за Угодою, та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за Угодою в частині надання Довідок.

З огляду на викладене, оскільки неналежне виконання зобов`язання відповідачем за Угодою підтверджується матеріалами справи, обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності не наведено, доказів сплати неустойки відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки визнається судом обґрунтованою.

Позивачем здійснено нарахування пені з 13.07.2022 по 23.02.2023.

В свою чергу, місцевий господарський суд встановив, що зазначений розрахунок є невірним, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку не враховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо нарахування пені в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано та пункт 3.8. угоди.

Скаржник стверджує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про обмеження нарахування неустойки строком 6 місяців, в обґрунтування чого скаржник посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №916/1777/19.

Проаналізувавши наведений в постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №916/1777/19 висновок колегія суддів зазначає, що відповідно до встановлених фактичних обставин у справі №916/1777/19, на яку посилається скаржник, сторони договору у вказаній справі домовилися про нарахуванням неустойки (штрафу, пені) протягом усього періоду порушення.

Натомість у цій справі №910/7064/23, яка розглядається, суд першої інстанції установив, що в пункті 3.8 Угоди, в редакції Додаткової угоди № 1 від 10.02.2020, передбачено, що у випадку порушення строків надання Довідки за звітний період компанія сплачує аеропорту неустойку в розмірі 100,00 грн за кожен календарний день прострочення терміну.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про те, що умови пункту 3.8 угоди не містять іншого строку, відмінного від визначеного в ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі №917/1212/22 , на який також посилається скаржник, не є висновком Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права, оскільки Верховний Суд, направляючи справу №917/1212/22 на новий розгляд, зазначив що без оцінки судів попередніх інстанцій залишились обставини щодо наявності / відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин пункту 7 розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України. Таким чином, посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.09.2023 у справі N 917/1212/22, є необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що судом першої інстанції не було враховано позицію Верховного Суду щодо застосування пункту 7 розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України у подібних правовідносинах, викладену в постанові від 27.02.2024 у справі №911/858/22.

Приписами ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що якщо за невиконання або неналежне виконання зобов`язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями.

Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції.

Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

Відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк. За грошовим зобов`язанням боржник не повинен платити відсотки за час прострочення кредитора.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У випадках, передбачених законом, штрафні санкції за порушення господарських зобов`язань стягуються судом у доход держави.

Але, Законом України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02.04.2020, розділ ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України доповнено пунктом 7 такого змісту: "7. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Верховний Суд у постанові від 27.02.2024 у справі №911/858/22, проаналізувавши приписи статті 232 Господарського кодексу України з урахуванням положень п. 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України констатував, що приписи п. 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України продовжували на строк дії карантину можливість нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання більше ніж за шість місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено карантин з 12.03.2020 на всій території України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

За наведених обставин, доводи скаржника про продовження строку нарахування пені, визначеного ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України, на період дії карантину знайшли своє підтвердження.

Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та вказана позивачем в його розрахунку сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, висновки місцевого господарського суду не можна вважати такими, що відповідають приписам статей 236-238 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 910/7064/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 910/7064/23 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колумбус Хендлінг» про стягнення 38 000,00 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колумбус Хендлінг" (Україна, 03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 67, корп. 1, прим. 416; ідентифікаційний код: 30108723) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (Україна, 08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код: 20572069) неустойку в розмірі 38 100 (тридцять вісім тисяч сто) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колумбус Хендлінг" (Україна, 03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 67, корп. 1, прим. 416; ідентифікаційний код: 30108723) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (Україна, 08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код: 20572069) судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 3220 (три тисячі двісті двадцять) гривень 80 копійок.

5. Видачу наказу по справі №910/7064/23 доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/7064/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 31.07.2024.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

С.А. Гончаров