РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2024Справа № 910/6199/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фермерського господарства «Надія» (вул.Яроша Отакара, буд.18, оф.301, м.Харків, Харківська обл., 61045; ідентифікаційний код 21102259)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Блок Баг Сістем» (вул.Ґедройця Єжи, буд.6, оф.316, м.Київ, 03150; ідентифікаційний код 39530325)

про стягнення 764 505,87 грн

без виклику представників сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство «Надія» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Блок Баг Сістем» про стягнення 764 505,87 грн, з яких 733 941,60 грн заборгованості, 27 608,27 грн пені та 2 956,00 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого за договором поставки № 19/03/24-ЗС/021 від 19.03.2024 товару.

Одночасно із пред`явленням позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, що знаходяться на його розрахунковому рахунку, в розмірі ціни позову, яка складає 764 505,87 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2024 у задоволенні заяви Фермерського господарства «Надія» про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 позовну заяву було залишено без руху, встановлено позивачу строк і спосіб усунення недоліків.

29.05.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, у якій міститься клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розглянувши подану позивачем заяву суд визнав за можливе відкрити провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визнано судом малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та, серед іншого, встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

На виконання частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), якою передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу, вказану ухвалу було надіслано судом до електронного кабінету позивача, а відповідачу - рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Позивач ухвалу про відкриття провадження у справі отримав, про що в матеріалах справи містяться повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

Натомість, 24.06.2024 до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачу, разом з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 03.06.2024, яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв`язку, АТ «Укрпошта, не було вручене відповідачу під час доставки та за закінченням встановленого терміну зберігання повернуто за зворотною адресою.

Згідно з приписами частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання особою кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси сторін є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Таким чином, про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/6199/24 відповідач вважається повідомленим належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/6199/24 від 03.06.2024, оскільки остання оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом, але не забезпечив отримання поштової кореспонденції, і як наслідок, не скористався наданим йому процесуальним правом та у встановлений строк не подав до суду відзив на позовну заяву, враховуючи, що матеріали справи мітять достатньо доказів для правильного вирішення спору, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Блок Баг Сістем» (покупець) та Фермерським господарством «Надія» (постачальник) було укладено договір поставки № 19/03/24-ЗС/021 (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити, українську сою врожаю 2023 року (далі - товар) на зерносховище, що знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н, с.Сніжки, вул.Лісова, 1-И (далі - зерновий склад) на умовах СРТ згідно з «Інкотермс» у редакції 2020 року.

Загальна кількість товару в заліковій вазі становить 50 тон +/- 10% (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору загальна вартість товару, що постачається становить 860 000, 00 грн +/- 10%.

Пунктами 5.1, 5.2 Договору встановлено, що покупець здійснює оплату 86% вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з дня отримання документів, вказаних в п. 6.3 цього Договору. Покупець зобов`язаний оплатити 14% вартості поставленого товару протягом 5 робочих днів з моменту реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 6.2 Договору передача товару по кількості та якості відбувається на зерновому складі. Право власності на товар у покупця виникає з моменту його передачі постачальником.

Відповідно до п. 7.3 Договору в разі, якщо оплата товару була здійснена пізніше строків, вказаних в пунктах 5.1, 5.2 Договору, покупець оплачує постачальнику неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення.

Договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, визначених даним Договором (п.10.2 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання своїх договірних зобов`язань, він відвантажив на користь відповідача товар загальною вартістю 783 941,60 грн відповідно до видаткових накладних № 25 від 22.03.2024 на суму 418 716,80 грн та № 26 від 26.03.2024 на суму 365 224,80 грн, який відповідач прийняв, проте власні зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконав частково, сплативши лише 50 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив відповідачеві претензію №1, у якій вимагав сплатити заборгованість в розмірі 733 941,60 грн.

У відповідь, листом від 29.04.2024, відповідач запевнив позивача про те, що сплатить заборгованість до 14.05.2024.

У зв`язку з тим, що відповідачем не було оплачено товар до визначеної ним дати, позивач звернувся до відповідача з претензією № 2 від 15.05.2024, у якій повторно вимагав сплатити заборгованість в розмірі 733 941,60 грн.

Докази вручення цієї претензії відповідачу, як і докази її розгляду останнім, у матеріалах справи відсутні.

З огляду на те, що відповідач не розрахувався з позивачем за поставлений товар, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 733 941,60 грн заборгованості, 27 608,27 грн пені та 2 956,00 грн 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач на виконання Договору поставив товар на суму 783 941,60 грн, про що свідчить наявні в матеріалах справи, підписані та скріплені печатками обох сторін, видаткові накладні № 25 від 22.03.2024 на суму 418 716,80 грн та № 26 від 26.03.2024 на суму 365 224,80 грн.

Вказані видаткові накладні містять найменування суб`єктів господарювання, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 5.1, 5.2 Договору встановлено, що покупець здійснює оплату 86% вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з дня отримання документів, вказаних в п. 6.3 цього Договору. Покупець зобов`язаний оплатити 14% вартості поставленого товару протягом 5 робочих днів з моменту реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З урахуванням погодженого сторонами у пунктах 5.1, 5.2 Договору порядку розрахунків, зобов`язання відповідача з оплати товару мали бути виконані у такому порядку:

- 86% вартості товару - протягом 5 робочих днів з дня отримання рахунку-фактури і видаткової накладної;

- 14% вартості товару - протягом 5 робочих днів з моменту реєстрації позивачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судом встановлено, що позивачем були складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 19 від 22.03.2024 та № 22 від 26.03.2024 за вищенаведеними господарськими операціями.

Відтак, приймаючи до уваги умови укладеного сторонами Договору, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до інформаційного повідомлення про зарахування коштів № 169 від 03.04.2024, відповідачем було сплачено позивачеві 50 000,00 грн.

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу в повному обсязі відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 733 941,60 грн визнається судом обґрунтованою.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 27 608,27 грн пені та 2 956,00 грн 3 % річних.

Як встановлено частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.3 Договору в разі, якщо оплата товару була здійснена пізніше строків, вказаних в пунктах 5.1, 5.2 Договору, покупець оплачує постачальнику неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення.

З огляду на викладене, оскільки невиконання відповідачем зобов`язання з оплати товару підтверджується матеріалами справи, позовна вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої на підставі п. 7.3 Договору, за неналежне виконання грошового зобов`язання, визнається судом обґрунтованою.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що позивач не правильно визначив момент, з якого грошові зобов`язання відповідача стали простроченими.

За приписами статей 253, 254 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом встановлено, що строк виконання відповідачем грошових зобов`язань відповідно до пунктів 5.1 та 5.2 Договору збігається у часі, адже видаткові накладні були складені, а податкові накладні зареєстровані в один день, та становить 5 робочих днів.

Відтак, останній день строку оплати відповідачем товару, поставленого за видатковою накладною № 25 від 22.03.2024 - 29.03.2024, а за видатковою накладною № 26 від 26.03.2024 - 02.04.2024, відповідно з 30.03.2024 та 03.04.2024 грошові зобов`язання відповідача стали простроченими і саме від цих дат слід здійснювати розрахунок пені.

За підрахунком суду, здійсненим в межах заявлених позивачем періодів нарахування, розмір пені за несвоєчасну оплату товару, поставленого за видатковою накладною № 25 від 22.03.2024, становить 663,54 грн (за період з 01.04.2024 по 02.04.2024 виходячи із суми 418 716,80 грн), 13 519,62 грн (за період з 03.04.2024 по 20.05.2024 виходячи із суми 368 716,80 грн), а за видатковою накладною № 26 від 26.03.2024, становить 13 391,58 грн (за період з 03.04.2024 по 20.05.2024 виходячи із суми 365 224,80 грн).

Таким чином, загальний розмір пені за перерахунком суду, який проведено в межах заявлених позивачем періодів та виходячи із суми заборгованості, склав 27 574,74 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Описана вище помилка у визначенні моменту, з якого грошові зобов`язання стали простроченими, вплинула також і на визначення розміру 3% річних, тому суд здійснив перерахунок суми 3%.

Так, за видатковою накладною № 25 від 22.03.2024 розмір 3% річних складає:

- 68.64 грн, за період з 01.04.2024 по 02.04.2024 виходячи із суми боргу 418 716,80 грн (418716,80*3%*2:366=68.64 грн);

- 1450.69 грн за період з 03.04.2024 по 20.05.2024 виходячи із суми боргу 368 716,80 грн

(368 716,80*3%*48:366=1450.69 грн).

За видатковою накладною № 26 від 26.03.2024 за період з 03.04.2024 по 20.05.2024 виходячи із суми боргу 365 224,80 грн розмір 3% річних складає 1436.95грн.

(365 224,80*3%*48:366=1436.95грн).

Таким чином, за перерахунком суду загальний розмір 3% річних склав 2956,28 грн.

Оскільки розрахований позивачем розмір 3% річних не перевищує розміру, розрахованого судом, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленій позивачем сумі.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 733 941,60 грн заборгованості, 27 574,74 грн пені та 2 956,00 грн 3% річних.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 11 467,09 грн - на відповідача, в розмірі 0,50 грн - на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Блок Баг Сістем» (вул.Ґедройця Єжи, буд.6, оф.316, м.Київ, 03150; ідентифікаційний код 39530325) на користь Фермерського господарства «Надія» (вул.Яроша Отакара, буд.18, оф.301, м.Харків, Харківська обл., 61045; ідентифікаційний код 21102259) заборгованість в розмірі 733 941 (сімсот тридцять три тисячі дев`ятсот сорок одна) грн 60 коп., пеню в розмірі 27 574 (двадцять сім тисяч п`ятсот сімдесят чотири) грн 74 коп., 3% річних в розмірі 2 956 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 467 (одинадцять тисяч чотириста шістдесят сім) грн 09 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.07.2024.

Суддя Т.П. Капцова