ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2024 Справа № 917/794/24

Суддя Мацко О.С., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», 04053, м. Київ, провулок Нестерівський, 5/3, ,

до Київського дочірнього підприємства «НМУ «Електропівденмонтаж», 36014, м. Полтава, провулок Спортивний 4В, ,

про cтягнення 876 294,63 грн.,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

13.05.2024 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Київського дочірнього підприємства «НМУ «Електропівденмонтаж» про cтягнення 876 294,63 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за договором купівлі-продажу № 23/1556-МТР від 09.08.2023 р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.05.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; визнано справу малозначною; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав поставку товару в строки, передбачені умовами договору про закупівлю № 23/1556-МТР від 09.08.2023 р.

Відповідач у відзиві на позов від 11.06.24р. проти позову заперечує, посилаючись на відсутність своєї вини у порушенні зобов"язання та неправомірну односторонню відмову позивачем від договору. При цьому відповідач, посилаючись на перебої у постачання електроенергії та часті оголошення повітряної тривоги, просить визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву. Суд розцінює дані доводи як клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву, розцінює їх як поважні причини та згідно ст.119 ГПК України поновлює відповідачу строк на подання відзиву.

Інші заяви по суті спору до суду не надходили.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

09.08.2023 року між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» та Київським дочірнім підприємством «НМУ «Електропівденмонтаж» було укладено договір купівлі-продажу № 23/1556-МТР (арк.справи 11-14).

Відповідно до п. 1 вказаного договору Продавець (Київське дочірнє підприємство «НМУ «Електропівденмонтаж») зобов`язувався поставити та передати у власність Покупця (ПАТ «Укрнафта») у погоджені Сторонами строки товар: відповідно до коду ДК 021:2015:42130000-9 Арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої (Засувки клинові з висувним шпенделем фланцеві в асотрименті) Лот № 1, а Покупець - прийняти та оплатити такий Товар на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору, загальна сума договору 8 762 946,30 грн з ПДВ. Віповідно до розд.5 договору, яким визначено умови ппостачання і приймання товару, продавець зобов`язується передати товар у строк та на умовах, визначених договором та додатками до нього; датою постачання товару вважаєьться дата його передачі покупцю у місці призначення; факт передачі товару підтверджується іпдписаною сторонами без зауважень видатковою накладною та/або відповідним Актом приймання-передачі товару.

Продавець зобов`язаний не менше ніж за 3 дні до запланованої дати відвантаження товару у письмовій формі поеередити покупця про точну дату постачання товару до місця призначення, якщо інше не вказано у додатку до договору, шляхом направлення повідомлення у сканованому вигляді на електронну адресу покупця.

Згідно п.10.1 договору, сторони домовилися, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2023р., але у будь-якому разі до поввного виконання взаємних зобов`язань сторонами.

Додатком №1 до договору є підписана сторонами специфікація на товар, що поставляється (копія а.с.14-23). За умовами специфікації:

- вартість товару 8 762 946,30 грн. з ПДВ;

- умови оплати:100% по факту постаки кожної партії товару та після проведення гідравлічних випробувань з позитивним результатом протяом 30 календарних днів;

- строк поставки товару: протягом 150 календарних днів від дати, вказаної в заявці на поставку, але не пізніше 31.12.2023р. в залежності від того, яка дата настане раніше;

- також специфікацією передбачено вимоги до тари та упаковки, вимоги до товару, до технічної документації і ін.

14.08.2023р. позивачем було скеровано відповідачу заявку №01/01/23/11-02/01/254 на відвантаження товару по додатку до Договору №23/1556-МТР від 09.08.23р., у якій, серед іншого, вказано, що даний лист (заявка) направляється а виконання п.5.5 договору та не є погодженням зміни умов догвоору, в т.ч. щодо строків поставки. Строк поставки, вказаний у заявці 29.12.2023р.

Однак, як вказує позивач, у встановлений строк товар поставлено не було, натомість відповідач звернувся до позивача листом від 11.01.2024р. «Щодо виконання умов договору», у якому повідомив, що товар, який підлягає поставці, є імпортним; у зв"зку з проблемою, яка виникла внаслідок складних логістичних шляхів при організації перевезення товару в міжнородному сполученні КНР-України вналідок військової агресії, строк поставки товару об"єктивно збільшується внаслідок причин, які не залежать від волі постачальника. Зважаючи на це, відповідачем було запропоновано укласти додаткову угоду про продовження строку поставки та надано її проект (а.с.27). У відповідь на даний лист, позивач повідомив відповідача про необхдність надати відповідні підтверджуючі документи стосовно обставин форс-мажору, на які посилається постачальник, з посиланням на п.7.3 договору, а також, на підставі п.6.9 договору, яким регламентовано відповідальність за порушення умов договору, просив сплатити протягом 10 робочих днів штраф у розмірі 2% вартості товару - 175 258,93 грн. (а.с.28).

Листом від 19.01.2024р. постачальник повідомив, що виробником планується здійснити відправку зазначеного товару заводу 04.02.2024р., відтак, фактичний термін поставки- 15.03.2024р. 20.03.2024р. При цьому постачальник зазначив, що визнає штрафні санкції у розмірі 876 294,63 грн. та зобов"язується їх сплатити на підставі відповідної вимоги протягом 30 банківських днів з дня поставки товару в межах договору купівлі-продажу від 09.08.2023р. №23/1556-МТР.

Далі, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було підписано додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу від 09.08.2023р. №23/1556-МТР, якою сторони виклали п.10.1 договору у наступній редакції: «Сторони домовилися, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.03.2024р., але у будь-якому разі до повного виконання взаємних зобов`язань сторонами». Умови цієї угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли з 29.12.2023р. Сторони домовилися, що підписання цієї додаткової угоди не звільняє продавця від обов"язку сплати штрафних санкцій, передбачених договором, за прострочення,яке виникло до підписання цієї додаткової угоди та продавець зобов`язується його сплатити у добровільному порядку (а.с.23, зворот).

20.03.2024р. позивачем було скеровано відповідачу вимогу про сплату штрафних санкцій в добровільному порядку №01/01/13/10/20/02-02/01/23 (а.с.29).

В той же час, 21.03.2024р., 22.03.2023р. відповідач повідомив позивача про готовність відвантажувати продукцію за даним договором на підрозділи ПАТ «Укрнафта»; на що позивач листом від 25.03.24р. повідомив про готовність приймати товар (а.с.34-36).

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2024р. товар частково був доставлений відповідачем на адресу структурного підроділу (філії) ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Охтирканафтогаз», про що складено Акт №2346 приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю (на відповідальне зберігання)»; 01.04.2024р. на адресу структурного підроділу (філії) ПАТ «Укрнафта» Гнідинцівського ГПЗ, про що складено Акт №2343 приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю (на відповідальне зберігання)»; 02.04.2024р. - на адресу структурного підроділу (філії) ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Полтаванафтогаз», про що складено Акт №2355 приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю (на відповідальне зберігання)». Як вбачається зі змісту даних Актів, копії яких надані позивачем в додатки до позову, при прийманні товарів виявлено ряд недоліків та зауважень до якості товарів, що відображен в даних актах.

З огляду на це, позивач відповідно до п.5.15 договору повідомив продавця (відповідача) про односторонню відмову від договору; відповідач листом від 04.04.2024р. повідомив про помилковість поставки товару на адресу НГВУ «Охтирканафтогаз» та просив повернути товар за його рахунок засобами Нової пошти, а також зазначив про передчасність розірвання договору (а.с.44). Позивач надає докази повернення товару відповідачу (Акт повернення продукції від 09.04.2024р. та квитанції Нової пошти).

Вищевикладене стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 876 294,63 грн штрафу, нарахування якого передбачено п.6.9 Договору. Так, даним пунктом сторони погодили наступне: «За порушення строку постачання товару, його приналежностей та/або документів, що його стосуються, у ому числі викликане виявленням нестачі товару або постачанням товару, який не відповідає якості та комплектності, що обумовило необхідність заміни або додаткового постачання товару у порядку, визначеному п.5.12,п.5.13 договору, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 2%, а у випадку прострочення термінів поставки на 30 і більше календарних днів у розмірі 10% від вартості товару, не поставленого вчасно».

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» та Київським дочірнім підприємством «НМУ «Електропівденмонтаж» договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як зазначено вище, Специфікацією до договору визначено строк поставки: протягом 150 календарних днів від дати, вказаної в заявці на поставку, але не пізніше 31.12.2023р в залежності від того, яка подія настане раніше.

Таким чином, з урахуванням змісту заявки на поставку від 14.08.2023р., останнім днем строку на поставку товару є 31.12.2023р.

Відповідач у вказаний строк не виконав зобов`язання щодо поставки товару позивачу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі №904/4156/18, де, зокрема, вказано на те, господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Господарським кодексом України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч.1 ст. 231 ГК України), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, співвідношення із збитками.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.

Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини.

Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19.

Отже, невиконання стороною прийнятих на себе зобов`язань має наслідком визначену відповідальність, яку сторони мали передбачити при укладенні Договору за загальними засадами справедливості, добросовісності, розумності, а тому наслідки невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором покладаються на нього.

При цьому, в матеріалах справи, як зазначалося вище, міститься копія листа Київського дочірнього підприємства «НМУ «Електропівденмонтаж» від 11.01.2024р., у якому він повідомляє про проблему, яка виникла внаслідок складних логістичних шляхів організації товару в міжнародному сполученні, що пов`язано з військовою агресією, з посиланням на загальний офіційний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. Крім того, відповідачем направлявся позивачу лист вих.№11 від 29.03.2024р. «Повідомлення про настання обставин непереборної сили», яким відповідач повідомив позивача про настання обставин непереборної сили при поставці товару, у зв`язку з отриманням від перевізника, що здійснює транспортування товару, визначеного Догвоором №23/1556-МТР від 09.08.23р., до України, інформації про настання форс-мажору. Обставини непереборної сили, що виражаються у блокуванні пунктів перетину кордону між Польською Республікою та Україною, через які пролягав логістичний маршрут з транпортування вантажу, вплинули на можливість виконання Київським дочірнім підприємством «НМУ «Електропівденмонтаж» свого зобов`язання зі своєчасної поставки товару. У зв`язку з виниклими обставинами, орієнтована дата поставки товару 12.04.2024р. Наразі Київське дочірнє підприємство «НМУ «Електропівденмонтаж» звернулося до компетентного органу задля оформлення підтвердження настання обставин непереборної сили (копія листа а.с.39).

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався, і діє на даний час. Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р., яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Форс-мажор це положення в контракті, яке звільняє сторону від відповідальності за невиконання зобов`язань (але не від самого виконання зобов`язання), якщо надзвичайна подія безпосередньо перешкоджає виконати зобов`язання. Проте простої неможливості чи непередбачених труднощів для виконання недостатньо, щоб виправдати невиконання. Повинен існувати причинний зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати умови договору в зазначений строк.

В статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (Постанова Верховного Суду по справі №904/3886/21 від 25.01.2022 року).

Водночас форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. При цьому сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Такі правові висновки викладались Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та ін.

Отже, стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, але й їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

У Принципах міжнародних комерційних договорів (Принципи УНІДРУА в редакції 2016 року) у ч. 3 ст. 7.1.7 «Непереборна сила (форс-мажор)» вказано, що сторона, яка не виконала зобов`язання, має повідомити іншу сторону про виникнення перешкоди та її вплив на здатність виконувати зобов`язання. Якщо повідомлення не отримане іншою стороною протягом розумного строку після того, як сторона, яка не виконала, дізналася або могла дізнатися про перешкоду, вона несе відповідальність за збитки, які стали результатом неотримання повідомлення. У Принципах Європейського договірного права у ст. 8.108(3), присвяченій питанням форс-мажору, вказано, що невиконуюча зобов`язання сторона має впевнитися у тому, що повідомлення про перешкоду та її вплив на виконання отримане іншою стороною впродовж розумного строку після того, як невиконуюча сторона дізналася або повинна була дізнатися про ці перешкоди. Інша сторона має право на компенсацію збитків, завданих внаслідок неотримання такого повідомлення.

Водночас, згідно з п. 7.1 укладеного між сторонами договору, Сторона звільняється від визначеної цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за порушення Договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажору). Обставинами форс-мажору є надзвичайні та невідворотні обставини, перелік яких наведений у ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Догвоору. Звільнення від відповідальності за цим положенням застосовується з моменту, кли непереборна сила стала причиною порушення зобов`язання та до моменту, коли непереборна сила припинила перешкоджати виконанню обов`язку. Сторона, виконанню зобов"язань за цим договором якої перешкоджають обставини форс-мажору, повинна не пізніше 7 календарних днів повідомити іншу сторону про початок і припинення дії таких обставин на виконання обов"язків за цим договором. Сторона, яка посилається на обставини форс-мажору, повинна довести наявність таких обставин документами, виданими Торгово-промисловою палатою України (регіональною палатою), іншими відповідними органами чи організаціями в Україні, уповноваженими посвідчувати відповідні факти (п.п.7.2, 7.3 договору).

Дослідивши вищезгадані листи Київського дочірнього підприємства «НМУ «Електропівденмонтаж», суд встановив, що у них відсутнє обґрунтування впливу зазначених у листах обставин непереборної сили на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, з огляду на встановлений договором та специфікацією граничний строк виконання зобов`язання з поставки товару.

Також відповідачем не додано відповідний документ Торгово-промислової палати України або іншого компетентного органу, визначеного законодавством України, що підтверджує наявність обставин непереборної сили.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення Київського дочірнього підприємства «НМУ «Електропівденмонтаж» від відповідальності за порушення умов договору №23/1556 МТР від 09.08.2023р.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивачем наведено, а судом перевірено розрахунок штрафу за порушення строків поставки товару за договором №23/1556 МТР від 09.08.2023р.: 10% вартості непоставленого вчасно товару (8 762 946,30*10%=876 294,63 грн.).

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в частині стягнення з Київського дочірнього підприємства «НМУ «Електропівденмонтаж» 876 294,63 грн. штрафу. При цьому судом досліджено усі докази, наявні у матеріалах справи, та оцінено їх у сукупності. Доводи відповідача стосовно правомірності/неправомірності/передчасності односторонньої відмови від договору позивачем не впливають на висновки суду стосовно наявності підстав для відповідальності за несвоєчасну поставку товару за встановлених судом обставин наявності прострочення виконання зобов`язання більше ніж на 30 днів. Даний розмір штрафу, як уже зазначено вище, заздалегідь погоджено сторонами у договорі, він не є завищениму порівнянні з сумою невиконаного зобов"язання (становить 10% від суми невиконаного вчасно зобов"язання) та не розцінюється судом як джерело невиправданих прибутків кредитоора.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного:

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 10 515,54 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Київського дочірнього підприємства «НМУ «Електропівденмонтаж» (36014, м. Полтава, пров. Спортивний, 4В, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, ) 876 294,63 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за договором №23/1556-МТР від 09.08.23р., 10 515,54 грн. судового збору.

3. Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 01.08.24р.

Суддя О.С. Мацко