ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2024 р. Справа№ 910/1385/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

при розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Впровадження інженерних зварювальних процесів»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024, повний текст рішення складено 04.04.2024

у справі № 910/1385/24 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «РВТ-Майстер»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Впровадження інженерних зварювальних процесів»

про стягнення 1 640 432,00 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «РВТ-Майстер» звернулося в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Впровадження інженерних зварювальних процесів» про стягнення 1 640 432,00 грн заборгованості за договором поставки № РВТ-170619/1 від 17 червня 2019 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/1385/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «РВТ-Майстер» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Впровадження інженерних зварювальних процесів» про стягнення грошових коштів задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Впровадження інженерних зварювальних процесів» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «РВТ-Майстер» 1 640 432,00 грн боргу та 24 606,48грн судового збору.

Рішення мотивоване тим, що матеріали справи свідчать, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, передав відповідачу товар на загальну суму 2 160 432,00 грн, термін оплати настав. Відповідач свої зобов`язання щодо оплати прийнятого товару відповідно до договору виконав частково, отже, у відповідача виникла заборгованість в сумі 1 640 432,00 грн. Доказів оплати поставленого товару на вказану суму відповідач суду не надав. Беручи до уваги надані позивачем докази (Договір, видаткові накладні, платіжне доручення, рахунки-фактури), суд вважає суму основного боргу обґрунтованою, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/1385/24, з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Впровадження інженерних зварювальних процесів» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою та винести постанову про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/1385/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «РВТ-Майстер» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Впровадження інженерних зварювальних процесів» про стягнення заборгованості. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «РВТ-Майстер» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Впровадження інженерних зварювальних процесів» сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір в розмірі 36 909,72 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, товар, зазначений в позовній заяві, як такий що нібито відвантажувався відповідачу зі складу позивача, не міг бути поставлений, оскільки у позивача немає складу, а суд першої інстанції не взяв до уваги цей аргумент та не надав йому оцінку з точки зору того, що позивач не міг здійснити поставку товару з житлового будинку, а отже заявлені позовні вимоги є безпідставними.

Скаржник зазначає, що до матеріалів позову долучено лише видаткову накладну та рахунок. Докази відвантаження товару відсутні. Вказано, що поставка здійснюється на умовах EXW - склад постачальника. При цьому ні в договорі, ні в рахунку адреса складу не зазначена. Позивачем не надано договору оренди або копії додатку форми 20-ОПП на підтвердження того, що позивач мав можливість відвантажити відповідачу товар з неіснуючого складу - як нами зазначено вище, позивач не має у власності або користуванні складські приміщення. Відсутність такого документа або суттєві недоліки в його оформленні може ставити під сумнів реальний характер господарської операції, особливо з урахуванням інших обставин, які свідчать про її безтоварність, наприклад, об`єктивна неможливість здійснення господарських операцій контрагентом, враховуючи податкову інформацію щодо характеру його діяльності; не встановлення джерела походження товару за результатами аналізу ланцюга постачання за даними Єдиного реєстру податкових накладних (так званий «обрив» ланцюга постачання); не відповідність предмета поставки видам господарської діяльності контрагентів у ланцюгу постачання; наявність кримінальних проваджень щодо контрагента; відсутність документів бухгалтерського обліку, складення яких передбачено правовими нормами або є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту, та/чи суттєві недоліки в їх оформленні, тощо.

Скаржник вказує на те, що відсутність поставки унеможливлює стягнення коштів за такий товар, який «постачався» виключно шляхом оформлення документів, без реального руху активів та без можливості поставки товару (відсутність у Позивача складу для зберігання товару, відсутність перевезення товару). Обов`язок оплачувати товар виникає після його отримання, якщо інше не передбачено договором між покупцем та продавцем, і лише у випадку, якщо господарська операція відбулася, а товар передано покупцю.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що виходячи з умов поставки товару, позивач виконав свої зобов`язання за договором коли передав товар відповідачу. Позивач не повинен складати ТТН, завантажувати товар на транспорт та нести витрати щодо транспортування товару.

Також позивач наголошує на тому, що у підтвердження відсутності складу постачальника відповідач надав суду фото з Гугл будинку в якому позивач орендував складські приміщення. При цьому відповідачем було обрізано зображення таким чином, що не видно великі складські двері з яких зазвичай відвантажується товар та прибудинкову територію на яку заїжджають вантажні автомобілі для завантаження. Крім того, з іншої сторони будинку також є двір та великі складські двері з яких теж відвантажуються товар. Вказана обставина підтверджується фотографіями, що додаються.

Позивач зазначає, що у підтвердження наявності складу позивачем було надано копію договору оренди №281218-1 від 28 грудня 2018 року, згідно якого позивач орендував 736,18 кв.м складських приміщень та офіс, що підтверджується копією вказаного договору, яка знаходиться в матеріалах справи.

Позивач вказує на те, що факт поставки товару та його отримання відповідачем підтверджується первинними документами (видатковими накладними), які відповідають вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, засвідчують здійснення господарської операції та підписані відповідачем без зауважень. Крім того, відповідач зазначає, що в період з 2019 по 2024 року змінилися директор та власник корпоративних прав, тому встановити фактичні обставини відповідач не має можливості, але при цьому безпідставно їх заперечує.

Явка учасників справи

Позивач та відповідач не направили своїх представників у судове засідання 25.06.2024, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними довідками про доставлення документа до електронного кабінету позивача та відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 910/1385/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Впровадження інженерних зварювальних процесів» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/1385/24. Призначено справу № 910/1385/24 до розгляду у судовому засіданні 04.06.2024.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 відкладено розгляд справи № 910/1385/24 за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Впровадження інженерних зварювальних процесів» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 на 25.06.2024.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/1385/24 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 17.06.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір № РВТ-170619/1 поставки (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого позивач, за договором постачальник, зобов`язується поставити відповідачу, за договором покупцеві, продукцію промислового призначення (далі - Товар), окремими партіями, за цінами, в асортименті та кількості, які зазначені в рахунках-фактурах та у видаткових накладних, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити поставлений Товар в порядку та строки, передбачені Договором. Загальний об`єм Товару, який постачається за даним Договором, визначається протягом строку дії Договору з урахуванням кількості та асортименту (номенклатури) товару за всіма переданими, на умовах даного Договору, окремими партіями Товару.

Найменування, кількість, асортимент та ціна на Товар вказуються в належним чином оформлених видаткових накладних та відповідних рахунках-фактурах. Загальна сума Договору визначається загальною вартістю Товару, поставленого протягом строку дії Договору (пункти 1.2, 1, 3 Договору).

За змістом пункту 3.1. Договору поставка Товару здійснюється за умови надання відповідачем замовлення на поставку Товару. Замовлення можуть надаватись позивачу в усній або письмовій формі, засобами поштового, факсимільного зв`язку, по електронній пошті або у інший спосіб. У заявці має бути зазначена кількість, асортиментний перелік Товару.

У підтвердження прийняття замовлення позивач протягом 2-х робочих днів надає відповідачу відповідний рахунок-фактуру (п. 3.2. Договору).

За умовами п. 3.7. Договору право власності на Товар, та ризик випадкового знищення переходить до відповідача від дня отримання Товару та підписання видаткової накладної уповноваженим представником відповідача.

Зобов`язання позивача щодо термінів поставки, номенклатури, кількості Товару, надання документації, вказаної у пункті 3.5. Договору, вважаються виконаними з моменту підписання видаткової накладної та отримання Товару відповідачем (пункт 3.8. Договору).

Згідно з п. 5.1. Договору ціни на Товар визначаються в рахунках-фактурах позивача вважаються погодженими відповідачем, та є незмінними в разі сплати цих рахунків-фактур протягом терміну їх дії, який вказується у кожному рахунку-фактурі окремо.

Пункт 5.2. Договору - оплата відповідачем Товару здійснюється в національній валюті України, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача зазначений у Договорі, на умовах 100% попередньої оплати вартості замовленого Товару.

Датою оплати за цим Договором вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача (пункт 5.3. Договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2019 року.

За умовами пунктів 8.2. та 8.3. Договору у разі, якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, про що сторона повинна повідомити іншу сторону письмово під розпис або рекомендованим листом, то дія Договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах без обмеження кількості таких пролонгацій. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань.

У матеріалах справи наявні рахунок-фактура №РМ-30-09-08 від 30 вересня 2019 року на суму 1 080 216,00 грн та рахунок-фактура №ҐРМ-03-10-01 від 03 жовтня 2019 року на суму 1 080 216,00 грн щодо поставки гідравлічної системи фіксації.

Рахунки належало сплатити відповідачеві у строк до 09.10.2019 та до 13.10.2019, відповідно.

Відповідно до видаткових накладних № РМ-07724 від 03.10.2019 та № РМ-07738 від 04.10.2019 позивачем поставлено відповідачу Товар на суму 1 080 216,00 грн та 1 080 216,00 грн, а всього на 2 160 432,00 грн. Вказані накладні підписані сторонами без зауважень та заперечень до них.

Згідно з платіжним дорученням №20 від 19.12.2019 відповідач перерахував позивачу 520 000,00 грн з призначенням платежу «гідравлічні системи згідно рахунку №РМ-30-09-08 від 30.09.2019 у т.ч. ПДВ 20% = 86 666, 67 грн».

Отже, відповідач частково оплатив одержаний товар, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем на суму у розмірі 1 640 432,00 грн.

З цих підстав позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму боргу, а також понесені ним у справі судові витрати, що складаються із суми судового збору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Вказував що оскільки відповідач не має підтвердження того, що поставка мала місце, а не відбувся обмін документами для створення видимості господарської операції. Також, відповідач зазначив, що у періоді з 2019 по 2024 роки у відповідача змінилися директор та власник корпоративних прав, тому встановити фактичні обставини операції, зокрема, її наявність, відповідач не має можливості.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваному рішенні, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджено виконання позивачем зобов`язань за договором та передання відповідачу товару на загальну суму 2 160 432,00 грн, водночас відповідачем свої зобов`язання щодо оплати прийнятого Товару відповідно до Договору виконано частково, на суму у розмірі 520 000,00 грн, у зв`язку із чим, у відповідача виникла заборгованість в сумі 1 640 432,00 грн.

Докази оплати поставленого товару на вказану суму відповідачем не надано.

Таким чином, апеляційний господарський суд, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 640 432,00 грн, за поставлений товар згідно із договором є такою, що підтверджена матеріалами справи та відповідає чинному законодавству.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Факт поставки товару та його отримання відповідачем підтверджується первинними документами (видатковими накладними), які відповідають вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, засвідчують здійснення господарської операції та підписані відповідачем без зауважень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наданих позивачем доказів, які свідчать про прийняття відповідачем товару на спірну суму.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на те, що Факт поставки товару та його отримання відповідачем підтверджується первинними документами (видатковими накладними), які відповідають вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, засвідчують здійснення господарської операції та підписані відповідачем без зауважень, відповідачем доводів позивача не спростовано, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості на суму у розмірі 1 640 432,00 грн, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/1385/24, відсутні.

Враховуючи викладене, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення та не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/1385/24.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Впровадження інженерних зварювальних процесів» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/1385/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/1385/24 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Впровадження інженерних зварювальних процесів» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/1385/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/1385/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/1385/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 29.07.2024, у зв`язку із перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко