ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2024 Справа № 917/669/24

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Михатило А. В., розглянувши справу № 917/669/24

за позовною заявою Приватного підприємства "АЛЬФА - КАПІТАЛ", вул. Михайла Гаврика, 15, с. Рунівщина, Полтавський район, Полтавська область, 38730

до відповідача Державного підприємства "Полтавський експертно-технічний центр держпраці", вул. Харківське шосе, 5, м. Полтава, 36008

про стягнення 81 525,39 грн

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

22.04.2024 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Приватного підприємства "АЛЬФА - КАПІТАЛ" до відповідача Державного підприємства "Полтавський експертно-технічний центр держпраці" про стягнення заборгованості за договорами №1095 про надання послуг від 24.06.2021 року та № 1098 про надання послуг від 24.06.2021 року у розмірі 81 626,39 грн, з яких 55 800,00 грн - сума основної заборгованості (попередня оплата), 4 374,31 грн - 3% річних та 21 452,08 грн - інфляційні втрати (вх. № 712/24).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання умов договорів №1095 про надання послуг від 24.06.2021 року та № 1098 про надання послуг від 24.06.2021 року в частині надання оплачених позивачем послуг: експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва.

Ухвалою суду від 25.04.2024 року було залишено позовну заяву без руху, встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 3 дні з дня вручення даної ухвали та зазначено спосіб усунення недоліків. Позивачу необхідно було надати відомості про наявність або відсутність електронних кабінетів в учасників справи та у представника позивача - адвоката Іванової О. І.

29.04.2024 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви у справі № 917/669/24 з додатками (вх. №5906, сформована в системі "Електронний суд" - 26.04.2024 року). Відповідно до поданої позовної заяви з додатками позивач виконав усі вимоги, зазначені в ухвалі суду від 29.04.2024 року.

Ухвалою від 30.04.2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167,184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

Копію ухвали від 30.04.2024 року було доставлено до електронного кабінету відповідача 30.04.2024 року, що підтверджується довідкою Господарського суду Полтавської області про доставку електронного листа (а. с. 86).

Згідно пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Таким чином, керуючись приписами п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 30.04.2024 року є 30.04.2024 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Суд звертає увагу, що з 17.06.2024 року по 23.07.2024 року включно суддя Тимощенко О. М. перебувала у відпустці. Тому рішення ухвалене, а текст рішення підготовлено та підписано після виходу судді з відпустки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

24.06.2021 року між Приватним підприємством "АЛЬФА - КАПІТАЛ" (далі - позивач, замовник, ПП "АЛЬФА - КАПІТАЛ") та Державним підприємством "Полтавський експертно-технічний центр держпраці" (далі відповідач, виконавець, ДП "Полтавський експертно-технічний центр держпраці" ) було укладено договір №1095 про надання послуг (далі - договір 1, а. с. 10 - 12) та договір №1098 про надання послуг (далі - договір №2, а. с. 14 - 16).

Відповідно до п. 1.1 договору 1 замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги: експертиза стану охорони праці та безпеки промислового виробництва ПП "АЛЬФА - КАПІТАЛ" під час виконання заявлених робіт підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 1.1 договору 2 замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги: експертиза стану охорони праці та безпеки промислового виробництва ПП "АЛЬФА - КАПІТАЛ" під час експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Умови договорів 1 та 2, що викладені в пунктах 1.2 - 2.3.7. є ідентичними та мають наступний зміст:

- замовник надає виконавцю лист-заявку на проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва, який є підставою для укладання договору (п. 1.2 договорів);

- виконавець зобов`язаний: надати послуги, що є предметом договору, з дотриманням строків, зазначений у розділі 4 цього договору; видати висновок експертизи, звіт за результатами експертизи, зазначеній у п. 1.1. договору, та акти здачі-приймання наданих послуг (п. п. 2.1 - 2.1.3 договорів);

- виконавець має право у разі не дотримання з боку замовника істотних умов договору, що впливають на якість та своєчасність надання послуг, на розірвання договору у порядку, встановленому п. 8.2. цього договору. (п. 2.2.1 договорів);

- замовник зобов`язаний: дотримуватись вимог до інспектування і надавати всю інформацію, необхідну для проведення інспектування; надати виконавцю достовірні дані, що стосуються предмету договору, та в повному обсязі документи, необхідні для надання послуг, згідно з переліком, протягом 30 робочих днів з дати укладання цього договору; здійснити оплату в розмірах та в порядку, визначених у розділі 3 договору; надати інформацію, необхідну для проведення інспектування, зазначеного у п. 1.1. договору, виконавцю, якщо його надання може бути здійснено замовником самостійно та не потребує направлення у службове відрядження працівників виконавця; прийняти у виконавця результати експертизи та підписати акт здачі-приймання наданих послуг (п. п. 2.3 - 2.3.7 договорів).

Відповідно до п. 3.1 договору №1 вартість послуг за цим договором визначається розрахунком згідно з Постановою КМУ від 04.11.2009р. №1251 та наказу по ДП ПОЛТАВСЬКИЙ ЕТЦ і становить: Тридцять дев`ять тисяч двісті сорок гривень 00 копійок з урахуванням ПДВ (20%) 6 540,00 грн.

Згідно до п. 3.1 договору №2 вартість послуг за цим договором визначається розрахунком згідно з Постановою КМУ від 04.11.2009р. №1251 та наказу по ДП ПОЛТАВСЬКИЙ ЕТЦ і становить: шістнадцять тисяч п`ятсот шістдесят гривень 00 копійок з урахуванням ПДВ (20%) 2 760,00 грн.

Пунктом 3.2. договорів №1 та №2 передбачено, що вартість послуг вказується в п. 3.1 цього договору та зазначається у рахунку на оплату та протоколі узгодження договірної ціни, наданих замовнику виконавцем.

Відповідно до п. 3.3 договору №1 та №2 розмір авансу, що підлягає сплаті замовником на розрахунковий рахунок виконавця в фінансовій установі протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з моменту отримання замовником рахунку на оплату, становить 100% від вартості послуг.

Згідно п. 3.4. договору №1 та № 2 обов`язковою умовою для надання послуг за цим договором є попередня оплата в розмірі 100% від вартості послуг, зазначених у п. 3.1 цього договору на розрахунковий рахунок виконавця.

При здійсненні оплати, посилання в платіжних документах на номер цього договору є обов`язковим (п. 3.5 договору №1 та № 2).

У разі несвоєчасної оплати послуг та/або ненаданні всіх необхідних документів згідно переліку щодо предмету договору, що відтерміновує виконання своїх зобов`язань виконавцем вартість послуг корегується згідно діючого на час фактичного надання послуг кошторису та фіксується додатковою угодою, що є невід`ємне частиною даного договору (п. 3.6 договору №1 та №2).

Виконавець надає послуги, передбачені п. 1.1. цього договору, протягом 30 (тридцяти) робочих днів після підтвердження оплати згідно з пунктом 3.1. договору, надання усіх документів згідно з переліком та достовірну даних, необхідних для надання послуг, повернення належним чином оформленого примірнику договору (п. 4.1 договору №1 та №2).

Після надання послуг, передбачених цим договором, виконавець надає замовнику два примірники висновку експертизи, один примірник звіту за результатами експертизи та два примірники акта здачі-приймання наданих послуг, вказаних в п. 1.1. договору (п. 5.1 договору №1 та №2).

У випадку виявлення невідповідності наданої документації виконавець повинен письмово повідомити про це замовника не пізніше трьох днів із моменту виявлення факту невідповідності і надати замовнику вказівки щодо приведення таких документів до відповідності та узгодити строк необхідний для цього. Якщо замовник не усунув недоліки, то виконавець має право розірвати цей договір, а сплачена замовником сума 100% авансу йому не повертається та зараховується у прибуток виконавця (п. 8.2 договору №1 та №2).

Відповідно до додатку № 1 до договору №1095 від 24.06.2021 року - Протоколу узгодження договірної ціни загальна вартість робіт (послуг) згідно договору №1095 становить 39 240, 00 грн (з урахуванням ПДВ) (а. с. 13).

Відповідно до додатку № 1 до договору №1098 від 24.06.2021 року - Протоколу узгодження договірної ціни загальна вартість робіт (послуг) згідно договору №1098 становить 16 560, 00 грн (з урахуванням ПДВ) (а. с. 17).

Як зазначає позивач, на виконання умов пункту договору №1 та №2 ПП "АЛЬФА - КАПІТАЛ" здійснило попередню оплату за вищезазначеними договорами у розмірі 100% від вартості послуг, що підтверджується платіжними інструкціями:

- №6543 від 29.06.2021 року на суму 39 240,00 грн (а. с. 18);

- №6541 від 29.06.2021 року на суму 16 560,00 грн (а. с. 19).

Також позивач повідомив, що у момент оплати коштів за договором №1095 в призначенні платежу платіжної інструкції була здійснена технічна помилка, а саме: не вірно зазначено номер рахунку №1100, тоді як вірним є №1095. Позивач зазначив, що 24.06.2021 року між сторонами було також укладено договір про надання послуг №1100, де вартість робіт становить 36 000,00 грн (а. с. 79 (зворот) 81), на виконання якого позивачем було здійснено оплату за аудит стану охорони праці згідно рахунку №1100 на суму 36 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №6542 від 29.06.2021 року (а. с. 79). Наступною оплатою у фінансовій установі було здійснено за спірним договором №1095, що прослідковується з номеру платіжною інструкції (№6543 від 29.06.2021 року), де і було помилково у призначенні платежу вказано номер рахунку з попередньої оплати (№1100).

Позивач стверджує, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за спірними договорами, сплачені послуги на суми 39 240,00 грн та 16 560,00 грн позивачу не надав, а також не звертався до позивача з приводу неналежного виконання останнім вимог п. п. 2.3 договорів.

Як зазначає позивач, станом на 20.12.2023 року відповідач не надав позивачу перелік документів, необхідних для надання послуг за договорами №1 та №2. Позивач самостійно визначив необхідні документи для проведення експертних досліджень та подав їх відповідачу. При цьому замовнику не було відомо про достатність наданих документів, письмові повідомлення у відповідності до вимог п. 8.2 від відповідача на адресу позивача не надходили.

20.12.2023 року ПП "АЛЬФА - КАПІТАЛ" направило на адресу відповідача лист (вих. № 299, а. с. 21), в якому вимагав повернути суму передплати у загальному розмірі 55 800,00 грн (а. с. 21). Відповідно до штемпеля вхідної кореспонденції на вказаній заяві відповідач отримав вимогу 22.12.2023 року.

У відповідь на даний лист відповідач повідомив, що питання відносно повернення коштів по рахунках №1095 та №1098 від 24.06.2021 року може бути вирішено у судовому порядку (вих. №88 від 09.02.2024 року, а. с. 20).

22.03.2024 року позивач направив на адресу відповідача претензію вимогу з додатками (вих. № 63, а. с. 22, 23, 28-30), де зазначено, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань за спірними договорами позивач втратив інтерес щодо проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва ПП "АЛЬФА - КАПІТАЛ" під час виконання заявлених робіт підвищеної небезпеки та проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва ПП "АЛЬФА - КАПІТАЛ" під час експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки. У вказаній претензії позивач вимагав повернути суму попередньої оплати у загальному розмірі 55 800,00 грн, сплатити 3% річних та інфляційні втрати.

Направлення даної претензії підтверджується копіями конверту, опису вкладення, поштової накладної № 965 від 22.03.2024 року, фіскального чеку № 965 від 22.03.2024 року та інформацією з сайту АТ «Укрпошта» відносно поштового відправлення № 965 (а. с. 31 35). Дана претензія не була отримана відповідачем та повернулась з поштовою відміткою: «закінчення встановленого терміну зберігання».

Позивач зазначив, що станом на 17.04.2024 року відповідач не виконав вимоги претензії.

Отже, як вказує позивач, грошові кошти в сумі 55 800,00 грн відповідачем не повернуті, що стало підставою для нарахування позивачем 3% річних у розмірі 4 374,31 грн та інфляційних втрат у розмірі 21 452,08 грн відповідно до ст. 625 ЦК України, а також підставою для звернення із даним позовом до суду за захистом своїх прав.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідача перед позивачем або надання відповідачем обумовлених договором послуг на суму 55 800,00 грн матеріали справи не містять.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договорів від 24.06.2021 року № 1095 та № 1095, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами п. 10.2 договорів вони діють до 31.12.2021 року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

За приписами частини 1 статті 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Оскільки, главою 63 ЦК України не врегульовано особливостей повернення виконавцем замовнику попередньої оплати в разі невиконання виконавцем своїх зобов`язань за договором про надання послуг та правового механізму її повернення, суд дійшов висновку про можливість застосування частини 2 статті 693 ЦК України за аналогією закону до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.03.2018 у справі № 910/1030/17.

Частиною 2 статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Припис частини другої статті 693 ЦК України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 909/524/18.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (п.22, 23 постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі №910/5444/17 від 07.02.2018).

З матеріалів справи вбачається, що, зважаючи на порушення відповідачем його зобов`язань зі своєчасного надання послуг, позивач звертався до відповідача із листом (вих. № 299 від 20.12.2023 року) та претензією вимогою (вих. №63 від 22.03.2024 року) (а. с. 28-30).

У відповідь на лист (вих. № 299 від 20.12.2023 року) відповідач направив на адресу позивача відповідь (вих. № 88 від 09.02.2024 року), відповідно до якої повідомив, що питання стосовно повернення коштів по рахунках №1095 та №1098 від 24.06.2021 року можуть бути вирішені у судовому порядку (а. с. 20).

Отже, лист (вих. № 299 від 20.12.2023 року) за своєю суттю є саме вимогою про повернення попередньої оплати у загальному розмірі 55 800,00 грн.

Статтею 530 ЦК України не визначено, яку саме форму повинна мати вимога про виконання зобов`язання, тому позивач може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою тощо. Отже, лист-вимога, в розумінні ст. 530 ЦК України, є вимогою позивача про виконання відповідачем свого зобов`язання щодо повернення 55 800,00 грн.

Вищезазначений лист вимога був отриманий відповідачем 22.12.2023 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції відповідача (а. с. 21). Крім того, отримання даної вимоги відповідачем також підтверджується листом відповіддю (вих. №88 від 09.02.2024 року) на №299 від 20.12.2023 року (а. с. 20).

Тому, враховуючи семиденний строк, передбачений ст. 530 ЦК України для виконання вимоги, відповідач мав повернути попередню оплату до 29.12.2023 року включно. Відповідач не повернув попередню оплату ні у строк до 29.12.2023 включно, ні станом на день розгляду справи.

З огляду на викладене позивач правомірно скористався своїм правом на повернення передоплати за ненадані з боку відповідача послуги, оскільки таке право у позивача, як замовника за договором, існує паралельно з правом вимагати надання оплачених послуг, однак такі права замовника є альтернативними, тобто взаємовиключними.

В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем позивачу переліків документів, необхідних для надання послуг за спірними договорами, а також відсутні письмові повідомлення відповідача про виявлення факту невідповідності наданих документів.

Умовами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, відповідачем не доведено належними доказами прострочення кредитора, яке, відповідно до норм ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України, виключає прострочення боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги наявність в матеріалах справи вимоги позивача про повернення суми попередньої оплати та в свою чергу відсутність доказів виконання відповідачем умов спірних договорів чи доказів повернення суми попередньої оплати, суд за аналогією закону, керуючись ч. 2 ст. 693 ЦК України, приходить до висновку про задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 55 800,00 грн попередньої оплати.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення 21 452,08 грн інфляційних втрат та 4 374,31 грн 3 % річних суд зазначає наступне.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані, за послуги, які мають бути надані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом ст.ст.509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Частиною 2 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини 2 статті 625 цього Кодексу.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої Цивільного кодексу України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої Цивільного кодексу України), так і на не договірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли замовник має право вимагати повернення суми попередньої оплати.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 Цивільного кодексу України.

Разом із тим, як було зазначено вище, документально підтверджене волевиявлення позивача щодо обрання одного з вищенаведених варіантів поведінки (вимагати надання послуг, або вимагати повернення суми попередньої оплати) фактично було виражене у направленні на адресу відповідача листа з вимогою повернути попередню оплату.

Отже, першим днем прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з повернення позивачу передоплати за ненадані послуги у сумі 55 800,00 грн., у розумінні частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, є дата закінчення семиденного строку, обрахованого починаючи від дня пред`явлення вимоги (яким у даному випадку є звернення до відповідача з листом - вимогою), з урахуванням вихідних днів.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що прострочення зобов`язання відповідача щодо надання послуг трансформувалося у прострочене грошове зобов`язання з повернення позивачу сплачених останнім грошових коштів попередньої оплати таких послуг саме після звернення позивача до відповідача з листом (вих. № 299 від 20.12.2023 року), тоді як річні та інфляційні позивачем безпідставно нараховані з 11.08.2021 року по 29.12.2023 року, тобто за період прострочення надання послуг (а не грошового зобов`язання).

За розрахунком суду (здійсненого за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга: закон") 3% річних за період з 30.12.2023 року по 21.03.2024 року:

- від простроченої суми у розмірі 39 240,00 грн (платіжна інструкція №6543 від 29.06.2021 року) складають 266,98 грн;

- від простроченої суми у розмірі 16 560,00 грн (платіжна інструкція №6541 від 29.06.2021 року складають 112,67 грн,

а інфляційні втрати за період з 30.12.2023 року по 21.03.2024 року:

- від простроченої суми у розмірі 39 240,00 грн (платіжна інструкція №6543 від 29.06.2021 року) складають 472,73 грн;

- від простроченої суми у розмірі 16 560,00 грн (платіжна інструкція №6541 від 29.06.2021 року складають 199,50 грн.

Отже, загальна сума 3% річних становить 379,65 грн, інфляційних втрат 672,23 грн.

Підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 994,66 грн 3% річних та 20 779, 85 грн інфляційних втрат у суду відсутні.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Допустимих доказів у спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 55 800,00 грн основного боргу, 379,65 грн 3% річних та 672,23 грн інфляційних втрат обґрунтовані, відповідачем не спростовані та не заперечуються, підтверджуються наявними доказами та підлягають задоволенню.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 3 994,66 грн та інфляційних втрат у розмірі 20 779, 85 грн слід відмовити.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 252, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Полтавський експертно-технічний центр держпраці" (вул. Харківське шосе, 5, м. Полтава, 36008,ідентифікаційний код 40872122) на користь Приватного підприємства "АЛЬФА - КАПІТАЛ" (вул. Михайла Гаврика, 15, с. Рунівщина, Полтавський район, Полтавська область, 38730; ідентифікаційний код 35171344) 55 800,00 грн основного боргу, 672,23 грн втрат від інфляції, 379,65 грн 3% річних та 2 313,99 грн відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення складено та підписано 31.07.2024 року (після виходу судді з відпустки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О. М. Тимощенко