ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2024 р. Cправа № 902/611/24

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

розглянувши без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького (Військова частина НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В", 21036, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вулиця Бурбело Олександри, будинок, 3, квартира, 83, ідентифікаційний код юридичної особи 41716575

про стягнення 4 015,60 гривень

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 30.05.2024 року надійшла позовна заява № 10/4598-24-вих від 24.05.2024 (вх. № 628/24 від 30.05.2024) ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" про стягнення 4 015,60 гривень штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 62-24 від 06.02.2024.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2024 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 03.06.2024 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №902/611/24, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання). Відповідачу запропоновано надати у порядку, передбаченому статтею 165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі до суду відзив на позовну заяву з наданням доказів, що підтверджують викладені у ньому обставини.

Ухвалу суду від 03.06.2024 надіслано відповідачу до його електронного кабінету у системі ЄСІТС та отримано останнім 03.06.2024, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа до його електронного кабінету.

Відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв, клопотань від відповідача до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Враховуючи, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач, у свою чергу, не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Відповідно до вимог частини 13 статті 8, частини 5 статті 252 ГПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно частини 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суть спору:

ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) звернулася до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" про стягнення 4 015,60 гривень штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.02.2024 між ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" був укладений договір № 62-24, відповідно до умов якого відповідач, як постачальник за договором зобов`язався поставити в асортименті, комплектності, кількості та у строк (до 31.03.2024 згідно пункту 4.1 договору) вказаний у цьому договорі товар, а замовник забезпечити приймання та оплату товару.

Позивач зазначив, що постачальник поставив товар за договором з порушенням строку поставки 04.04.2024 року, кількість днів прострочення за розрахунком позивача становить 4 дні (з 01 по 04.04.2024), у зв`язку з чим позивачем було нараховано неустойку та 09.04.2024 направлено відповідачу претензію із пропозицією сплатити штрафні санкції за порушення строків виконання зобов`язання, проте відповідач штрафні санкції не сплатив.

З урахуванням наведеного, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення 4 015,60 гривень штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору у примусовому порядку.

Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань або заперечень щодо заявлених вимог не заявляв.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

06 лютого 2024 року між Національною академією Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького (далі замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" (далі - постачальник, відповідач) укладено договір № 62-24 (далі - договір) (т. 1 а.с. 8-15).

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов`язався поставити в обумовлений у цьому договорі строк другій стороні, замовнику "Металопластикові конструкції" (надалі - товар) за кодом ДК 021:2015 - 44220000-8 "Столярні вироби" на склад замовника, а замовник - забезпечити приймання й оплату цього товару у кількості, у строки і за цінами згідно зі специфікацією, яка додається до договору і є його невід`ємною частиною на весь термін дії договору.

За умовами пункту 2.5. договору термін поставки товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання договору, але не пізніше 31.03.2024 року.

Пунктом 4.1. договору сторонами визначено, що платником за цим договором є Національна академія Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького. Оплата за фактично переданий товар здійснюється на підставі накладної (видаткової накладної). Загальна вартість товару, що підлягає поставці за цим договором становить 1 003 900,00 грн. (один мільйон три тисячі дев`ятсот грн. 00 коп.) з ПДВ.

Згідно з пунктом 4.4. договору оплата за фактично переданий товар здійснюється у безготівковій формі протягом 30 календарних днів з дати підписання представником замовника накладної (видаткової накладної), що підтверджує факт прийому товару замовником.

За умовами пунктів 6.1., 6.2 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та договором. У разі невиконання або неналежного та/або несвоєчасного виконання зобов`язань за договором постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеню) у розмірах, передбачених договором та законодавством України.

Відповідно до пункту 6.3.3. договору при порушенні умов договору щодо строку поставки товару згідно заявки, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, якого допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості та замовник має право на розірвання договору в односторонньому з вказаних підстав.

Згідно з пунктом 10.1. договору цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2024 року. У частині оплати - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань за цим договором.

Відповідно до пункту 12.1. договору зміни та доповнення до цього договору здійснюються тільки у письмовій формі.

Згідно з пунктом 14.1. договору невід`ємною частиною договору є специфікація.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками сторін.

06 лютого 2024 року сторонами договору було підписано специфікацію за договором № 62-24 від 06.02.2024, якою погоджено найменування, країну походження, одиницю виміру, кількість та ціну товару, що поставляється згідно договору на загальну суму 1 003 900,00 гривень (т. 1 а.с. 14, 15).

Як вбачається із видаткової накладної № ТВ-0000018 від 04.04.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" 04.04.2024 було поставлено, а Національною академією Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького 04.04.2024 прийнято товар за договором № 62-24 від 06.02.2024 на суму 1003900,00 гривень (т. 1 а.с. 16).

09.04.2024 позивачем надіслано на адресу відповідача претензію з вимогою сплати штрафних санкцій за порушення умов договору № 62-24 від 06.02.2024 в частині строку поставки товару (т. 1 а.с. 17-20).

У відповіді на претензію відповідач зазначив, що товар ним поставлено у строк визначений договором.

Доказів сплати штрафних санкцій за порушення умов договору № 62-24 від 06.02.2024 матеріали справи не містять.

З огляду на несплату відповідачем неустойки позивач звернувся із позовом до суду про стягнення 4015,60 гривень штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Предметом позову у цій справі є матеріально - правова вимога позивача про стягнення з відповідача 4015,60 гривень штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення поставки товару.

Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором поставки, правовідносини за якими врегульовано відповідними положеннями ЦК України, ГК України.

За змістом частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

За змістом статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Положеннями частини 1 статті 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами пункту 2.5. договору товар повинен бути поставлений замовнику протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання договору, але не пізніше 31.03.2024 року.

Згідно з частиною першою статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (частина 5 статті 254 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Приймаючи до уваги, що остаточний строк поставки товару за договором припадає на вихідний день (31.03.2024), відповідно до положень статей 252, 253, 254 ЦК України, днем закінчення строку поставки є перший за ним робочий день (01.04.2024), відтак прострочення з поставки товару виникло з 02.04.2024.

Згідно зі статтею 610, частиною 1 статті 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Із матеріалів справи вбачається, що поставка товару відбулась 04.04.2024 з порушенням строку встановленого умовами договору, отже відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної поставки товару належним чином не виконав, внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні зобов`язання з поставки товару (т.1 а.с. 16).

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо своєчасної поставки товару, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору поставки в частині своєчасної поставки товару.

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У свою чергу, статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями пункту 6.3.3. договору сторони погодили, що при порушенні умов договору щодо строку поставки товару згідно заявки, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожен день прострочення.

Як вбачається із розрахунку неустойки здійсненого позивачем, розрахунок здійснено від вартості несвоєчасно поставленого товару за період з 01.04.2024 по 04.04.2024.

Загальна сума нарахованої позивачем пені складає 4015,60 гривень.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, що нарахована в межах визначеного ним періоду прострочення, суд встановив його часткову помилковість з огляду на неврахування позивачем, що прострочення з поставки товару виникло з 02 квітня 2024 року, а також, що в силу положень частини 3 статті 549 ЦК України пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно вимог статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому день фактичної поставки товару є днем виконання зобов`язання та його припинення, що не включається до періоду часу, за який здійснюється нарахування та стягнення пені (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17, від 08 травня 2019 року у справі № 910/9078/18).

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені, суд дійшов висновку, що пеня з 02.04.2024 по 03.04.2024 становить (1 003 900,00 х 0,1% х 2) 2 007,80 гривень.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є обгрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 2 007,80 гривень.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 2 007,80 гривень слід відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 2 007,80 гривень пені, в іншій частині позову слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом враховано таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції № 2428 від 15.05.2024 сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 гривень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на сплату судового збору у сумі 1514,00 гривень покладаються на відповідача, витрати на сплату судового збору в сумі 1514,00 гривень покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" (21036, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вулиця Бурбело Олександри, будинок, 3, квартира, 83, ідентифікаційний код юридичної особи 41716575) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ) 2 007,80 гривень (дві тисячі сім гривень, 80 копійок) штрафних санкцій та 1 514,00 гривень (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять гривень) судових витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2 007,80 гривень штрафних санкцій - відмовити.

5. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 514,00 гривень залишити за позивачем.

6. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірних судового рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повний текст рішення складено 02 серпня 2024 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - сторонам, до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.