ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2024 р. Справа№ 925/641/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Б.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 03.07.2024:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" та Публічного акціонерного товариства "Фідобанк"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022

у справі №925/641/22 (суддя - Скиба Г.М. )

за позовом фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг"

2. Публічного акціонерного товариства "Фідобанк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1

про визнання недійсним договору купівлі-продажу чужих майнових прав,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Фізична особа-підприємець Лисак Світлана Василівна (далі - позивач, ФОП) звернулась до Господарського суду Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" (далі - відповідач-1, ТОВ "Фінансова компанія "Капітал Джірінг") та до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" (далі - відповідач-2, ПАТ "Фідобанк") про визнання недійсним договору №GL22N019274/11 купівлі-продажу майнових прав від 04.03.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., зареєстрованого в реєстрі за №35, та відшкодування судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі № 925/641/22 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним з моменту укладення договір №GL22N019274/11 купівлі-продажу майнових прав від 04.03.2021, укладений між Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., зареєстрований в реєстрі за №35. Стягнуто з відповідача Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в дохід Державного бюджету України 1240,50 грн судового збору. Стягнуто з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг", м. Київ, вул. Ольжича, 27/22, офіс 2, ідентифікаційний код 40091114, номер рахунку в банку невідомий) в дохід Державного бюджету України 1240,50 грн судового збору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачі на час прийняття судового рішення не доводять правомірності своїх дій по відчуженню прав на нерухоме майно позивача, вимога позивача про визнання недійсним спірного договору є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростована відповідачами та не доведено зворотнє, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд визнати поважними причини пропуску та поновити строк на подання апеляційної скарги. Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд задовольняючи позовні вимоги, противправно зазначив, що під виглядом відчуження майнових прав щодо нерухомого майна фактично має місце продаж права на звернення до суду та застосування певних способів захисту цивільних прав, що на його думку не може бути відчужено шляхом продажу на відкритих торгах.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд поновити ПУАП "Фідобанк" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 справі № 925/641/22. Звільнити ПУАТ "Фідобанк" від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції або відстрочити його сплату на термін до винесення судом апеляційної інстанції постанови у даній справі. Прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі. Скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі № 925/641/22. Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову Лисак С.В. П повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що уявлення позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності при цьому порушень його прав та інтересів, не може бути підставою для визнання такого договору недійсним.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та письмові пояснення учасників апеляційного провадження

У свєму відзиві на апеляційну скаргу від 13.02.2023 позивач з апеляційними скаргами не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін посилаючись на те, що в апеляційній скарзі скаржники не спростували жодної обставини, які зазначені в рішення суду першої інстанції.

21.03.2023 через відділ документального забезпечення суду від ФГВФО надійшли додаткові письмові поясненняё які залишені колегією суддів без розгляду як такі, що подані з пропуском процесуального строку, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023.

01.05.2024 через відділ документального забезпечення суду від третьої особи надійшли додаткові письмові поясненняё які залишені колегією суддів без розгляду як такі, що подані з пропуском процесуального строку, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023.

08.05.2024 через відділ документального забезпечення суду від відповідача-1 надійшли письмові запереченняё які залишені колегією суддів без розгляду як такі, що подані з пропуском процесуального строку, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О.; судді: Гаврилюк О.М., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського від 02.01.2023 витребувано справу № 925/641/22 у Господарського суду Черкаської області.

17.01.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла справа № 925/641/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі № 925/641/22 - залишено без руху, роз`яснено право на усунення недоліків апеляційної скарги.

24.01.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" надійшла заява про виправлення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено докази направлення апеляційної скарги на адресу позивача та відповідача -2.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 925/641/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Капітал Джірінг", у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М. у відпустці, передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., ОСОБА_2

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2023 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі № 925/641/22 зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі № 925/641/22. Зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022. Розгляд апеляційної скарги призначено на 09.03.2023.

Відповідно до протоколу передачу судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу-суду) справу № 925/641/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі № 925/641/22 - залишено без руху, поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022, роз`яснено право на усунення недоліків апеляційної скарги.

30.01.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПУАТ "Фідобанк" з ринку надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучена платіжна інструкція 275664 від 25.01.2023, з якої вбачається, що апелянтом сплачено судовий збір в сумі 3721,50 грн.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) справу № 925/641/22 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: ОСОБА_2, Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі № 925/641/22. Зупинено дію Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі № 925/641/22.. Об`єднано апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Джірінг" в одне апеляційне провадження. Розгляд справи № 925/641/22 призначено на 09.03.2023.

13.02.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Лисак Світлани Василівни надійшов відзив та клопотання про участь у судовом узасіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з адопомогою власних засобів.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023, у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 про звільнення судді ОСОБА_2, справу № 925/641/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М. , Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 прийнято справу № 925/641/22 за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Джірінг" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М. Задоволено клопотання ФОП Лисак Світлани Василівна та Лисак Олега Олександровича про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

13.02.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Лисак Світлани Василівни надійшов відзив та клопотання про участь у судовом узасіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з адопомогою власних засобів

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2023 розгляд справи № 925/641/22 призначено на 21.03.2023.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Ткаченко Б.О. з 21.03.2023 на лікарняному, 21.03.2023 судового засідання не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 розгляд апеляційних скарг апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Джірінг" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 призначено на 11.05.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 розгляд апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Джірінг" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 відкладено на 15.06.2023.

09.03.2023 через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №925/641/22. В обґрунтування зазначеного клопотання заявник зазначає, що у справі №711/4586/20 вирішується питання чи виникло право, за захистом якого позивачка звернулась до суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" про долучення до матеріалів справи висновку науково-правової експертизи - відмовлено. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" про зупинення провадження у справі №925/641/22 до набрання законної сили рішенням у справі №711/4586/20 - задоволено. Зупинено провадження у справі №925/641/22 до набрання законної сили рішенням у справі №711/4586/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 поновлено апеляційне провадження у справі №925/641/22 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" та Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі №925/641/22. Розгляд справи № 925/641/22 призначено на 13.06.2024

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2024 відкладено розгляд справи №925/641/22 на 03.07.2024.

17.06.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду від фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни та Лисак Олега Олександровича надійшли клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2024 клопотання фізичної особи-підприємця Лисак Світлани Василівни та Лисак Олега Олександровича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

Учасники апеляційного провадження з`явилися в судове засідання 03.07.2024 та надали свої пояснення по суті апеляційних скарг.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Позивач Лисак С.В. (покупець) на підставі нотаріально посвідченої цивільно-правової угоди від 26.11.2015 набув у власність нежитлове приміщення по АДРЕСА_1.

Продавцем як власником приміщення виступав ПАТ "Фідобанк". Нерухоме майно належало продавцеві на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (Серія НОМЕР_1), виданого 01.03.2013 Реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції. Індексний номер 876598. Право власності на спірний об`єкт по АДРЕСА_1 за продавцем було зареєстровано з 22.02.2013.

Продавець засвідчив у договорі від 26.11.2015, що нерухоме майно не є обтяженим правами третіх осіб, не перебуває в заставі чи під забороною, не внесено в статутний фонд інших юридичних осіб тощо.

Ціна договору (п.2.1) визначена за домовленістю сторін в сумі 1784000 грн (з ПДВ). Оціночна вартість спірного майна визначена у Звіті про оцінку майна №40-ФБ-2, складеному станом на 02.11.2015 оцінювачем ТОВ "Центр оцінки власності "Парето", та становить 1770500 грн. (п. 2.3 договору, а.с.89 зворот). Вартість майна під сумнів не ставилась.

Правоздатність та дієздатність продавця була перевірена нотаріусом та під сумнів не ставилась.

Відповідно до п.2.2. договору від 26.11.2015 право власності на нерухоме майно виникає у покупця з моменту його державної реєстрації згідно зі ст.334 ЦК України, що проводиться після сплати ціни нерухомого майна та нотаріального посвідчення цього договору.

Позивач після проведеного капітального ремонту використовує спірне приміщення у своїй підприємницькій діяльності.

Натомість ліквідаційна комісія ПАТ "Фідобанку" письмово повідомила власника спірного приміщення (позивача) (лист від 19.05.2017 №1-4-2-3/889-ЛК) про нікчемність даного договору з мотивів заниження вартості майна та недоотримання коштів за нього.

Пізніше відповідач-2 за результатами та на підставі проведеного аукціону, за договором від 04.03.2021 №GL22N019274/11 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності, укладеним між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "ФК "Капітал Джірінг", відступив відповідачеві1 майнові права на спірне приміщення по АДРЕСА_1, незважаючи на перехід права власності на майно до фізичної особи-підприємця Лисак С.В. з 2015 року та проведення нею належної державної реєстрації права власності на спірне майно.

Порушення права власності фізичної особи-підприємця Лисак С.В. та його заперечення відповідачами стало причиною звернення її в Господарський суд Черкаської області за захистом порушеного права із позовом про визнання недійсним спірного договору від 04.03.2021.

При цьому ні відповідач-1, ні відповідач-2 не реєстрували за собою майнового права на спірне майно в Державному реєстрі майнових прав, відмінному від права власності.

Ні відповідач-1, ні відповідач-2 не звертались з вимогами до позивача про достягнення вартості майна як різниці вартості майна - об`єкта нерухомості по АДРЕСА_1 .

Позивач заперечив наявність чи існування станом на 01.07.2022 будь-яких господарських, публічних, цивільних відносин з відповідачами. Позивач вказує на посягання відповідачами на його майнові та немайнові права стосовно права власності на об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю у АДРЕСА_1.

Спірне майно після проведеного капітального ремонту приміщення використовується позивачем у підприємницькій діяльності.

30.06.2020 ПАТ "Фідобанк" звернувся в Придніпровський районний суд м.Черкаси із позовом до фізичної особи-підприємця Лисак С.В. про застування нікчемності правочину. Судом відкрито позовне провадження №711/4586/20 і справа тривалий час перебуває на стадії підготовчого провадження.

Після укладання ПАТ "Фідобанк" договору від 04.03.2021 №GL22N01927/11 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна з ФК "Капітал Джірінг" останній звернувся в суд з вимогами до Лисак С.В. про витребування майна з незаконного володіння Лисак С.В. і передачу його заявнику - ТОВ "ФК "Капітал Джірінг".

Позивач вважає, що відповідачі, уклавши та підписавши між собою договір від 04.03.2021 №GL22N01927/11 (реєстраційний №35) купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна по АДРЕСА_1 , порушили права власності позивача і цей договір має бути визнаний недійсним у судовому порядку, оскільки майнові та немайнові права фізичної особи-підприємця Лисак С.В. на спірне приміщення АДРЕСА_1 з 26.11.2015 не поставлені під сумнів, не визнані судом недійсними.

Позивач зазначає, що на момент укладання спірного договору №GL22N01927/11 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.03.2021 (реєстраційний №35) продавець ПАТ "Фідобанк" не володів жодними правами стосовно спірного майна добросовісного набувача фізичної особи-підприємця Лисак С.В., тому не мав права відчуження неіснуючих прав на користь ТОВ "ФК "Капітал Джірінг", а всі ці дії містять ознаку зловживання правами, що категорично заборонено приписами ст. 13 ЦК України. У зв`язку з чим набувач прав ТОВ "ФК "Капітал Джірінг" за спірним договором - не є добросовісним набувачем (аналогічні висновки викладені в постанові ВС від 15.12.2021 у справі №904/3669/20).

Позивач вказує на недійсність спірного договору №GL22N01927/11 (реєстраційний №35) з підстав виведення банку ПАТ"Фідобанк" з ринку банківських послуг та неможливості вчинення ним подібних договорів після початку даної процедури - рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1265 від 19.07.2016.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач-2 вказав, що предметом спірного договору №GL22N01927/11 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.03.2021 (реєстраційний №35) є майнові права, відмінні від права власності, які виникли або можуть виникнути у майбутньому:

- визнання права власності на майно;

- визнання правочину щодо припинення права власності Продавця недійсним;

- припинення дії третіх осіб, яка порушує право власності;

- відновлення становища, яке існувало до порушення прав Продавця;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди;

- пред`явлення позову про визнання права власності ТОВ "ФК "Капітал Джірінг", якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою тощо.

Позивач вказує, що під виглядом відчуження майнових прав на нерухоме майно має місце продаж права на звернення до суду. Однак відповідач-1 вважає нікчемним договір, за яким позивачка набула у власність спірне нерухоме майно по АДРЕСА_1 - за законом. відповідач-1 заявляє, що ПАТ "Фідобанк" ніколи не втрачав права власності на спірне майно, яке було зареєстровано за Лисак С.В. , але фактично не належало їй, а твердження Лисак С.В. про відкрите законне тривале володіння спірним нерухомим майном є необґрунтованим.

Нікчемність договору ПАТ "Фідобанк" з С.В.Лисак про придбання нею об`єкту нерухомості по АДРЕСА_1 досліджується у справі №711/4586/20 Придніпровського районного суду. Відповідач-1 вважає, що при доведенні нікчемності угоди спірне нерухоме майно автоматично повернеться до ПАТ "Фідобанк" та його правонаступника ТОВ "ФК "Капітал Джірінг"

Заниження ціни продажу пулу активів ПАТ "Фідобанк" відповідач-1 пояснює результатами проведених відкритих торгів з продажу прав (протокол електронного аукціону від 14.01.2021), на підставі яких був укладений договір №GL22N01927/11 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.03.2021 (реєстраційний №35), що не може бути підставою визнання недійсним даного договору, так же як і відсутність акту передачі майнових прав чи докази оплати покупцем ціни договору.

У підтвердження оплати лоту відповідач-1 надав платіжне доручення №9 від 04.02.2021 на суму 4802731,94 грн з відмітками банку про проведення операції.

Третя особа повністю підтримала позовні вимоги фізичної особи-підприємця Лисак С.В., просить позов задовольнити повністю. Вказує на відкрите легальне набуття позивачем права власності з листопада 2015 року на спірне нерухоме майно по АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого письмового оплатного договору та тривале використання спірного майна за призначенням; відсутність у відповідачів будь-яких прав на спірне майно після реєстрації за позивачем права власності в Державному реєстрі прав.

Предмет договору №GL22N01927/11 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.03.2021 (реєстраційний №35).

договір укладено між Публічним акціонерним товариством "Фідобанк", який є повним правонаступником Акціонерного банку "Ажіо", Відкритого акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Престиж", Відкритого акціонерного товариства "Ерсте банк", Публічного акціонерного товариства "Ерсте банк", Акціонерного банку "Факторіал-Бак", Відкритого акціонерного товариства "Себ банк" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" (покупець) за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-ЕА-2020-12-17-000004-b;

за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права щодо нерухомого майна: нежитлова будівля будинку (літера А-2), 1 огорожа, 2 огорожа, замощення №1, загальною площею 217,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м.Черкаси реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, право власності виникло у продавця на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексним номером 876598 та було припинено на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.11.2015 р., посвідченого Авдієнком В.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстр №3518, які є відмінними від права власності та виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, а саме: визнання права власності на нерухоме майно; визнання правочину щодо припинення права власності продавця недійсним; припинення дії третіх осіб, яка порушує право власності; відновлення становища, яке існувало до порушення прав продавця; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; та інші майнові права, які пов`язані із виникненням та припиненням права власності продавця на нерухоме майно, зокрема, але не виключно: витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння; оскарження у судовому порядку недійсності правочину за яким продавцем було набуто право власності на нерухоме майно або припинено право власності на нерухоме майно; звернення до державних органів, установ та організацій всі форм власності в межах прав та повноважень, на підставі майнових прав, які передбачені законодавством та укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись органів нотаріату, Міністерства юстиції та його територіальних органів, суб`єктів державної реєстрації прав, державних реєстраторів; набуття у власність нерухомого майна, а також інші права, що випливають з майнових прав щодо нерухомого майна, в тому числі ті, які виникнуть в майбутньому у зв`язку із встановленням обставин неправомірності припинення права власності продавця на нерухоме майно, або скасуванням рішень судів про недійсність правочинів на підставі яких продавець набув право власності; отримання грошових коштів/відшкодування вартості нерухомого майна за наслідками недійсності/нікчемності правочинів на підставі яких право власності на нерухоме майно було набуто продавцем; інші права, що пов`язані або випливають із правочинів, на підставі яких виникло/існувало право власності продавця на нерухоме майно; пред`явлення позову про визнання права власності покупця, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, з подальшою реєстрацією права власності за покупцем; право на пред`явлення та реалізацію, в т.ч. в судовому порядку, вимоги щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, що призвів до припинення права власності продавця на нерухоме майно, вказаного в п.1 даного договору, ознаки нікчемності якого встановлені протоколом комісії з перевірки правочинів (у тому числі договорів) ПУАТ "Фідобанк" на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, від 13.05.2017, затвердженим Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ "Фідобанк" 13.05.2017 - надалі за текстом - "Майнові права" (п.1.1); покупець сплачує продавцю за майнові права грошові кошти (плату) у розмірі та у порядку, визначених цим договором (п.1.2); майнові права вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору (п.1.3); сторони домовились, що за продаж майнових прав за цим договором покупець сплачує продавцю грошові кошти у розмірі 225033,85 (двісті двадцять п`ять тисяч тридцять три гривні 85 коп) грн, без ПДВ, надалі за текстом - "Ціна договору". Ціна договору сплачується покупцем продавцю у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став покупець (п.3.1); сторони погоджуються, що недійсність (нікчемність), припинення всіх або будь-якого із прав, що складають майнові права за цим договором або неможливість реалізації покупцем будь-якого із майнових прав, набутих за цим договором, не вплине на дійсність цього договору та покупець погоджується, що продавець не несе жодної відповідальності за такі наслідки (п.4.4); цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін та нотаріального посвідчення (п.5.6).

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Позивач обґрунтовує свій позов необхідність захисту свого права власності на спірне майно (володіння, користування, розпорядження). Вказує, що не перебував і не перебуває в жодних юридичних відносинах з відповідачами.

Спірне майно ним набуте на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2015 (реєстраційний номер №3518). Причому майно придбано відкрито, при чіткому волевиявленні учасників договору на настання певних юридичних наслідків. За майно сплачено вказану суму, більшу від оціночної вартості, оформлено документи і спірне нерухоме майно ( АДРЕСА_1 ) зареєстровано як власність в Єдиному державному реєстрі прав з 26.11.2015.

Відповідно до норм Конституції України:

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до норм Цивільного кодексу України:

ст.316. 1. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 2. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору;

ст.317. 1. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 2. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна;

ст.318. 1. Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. 2. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом;

ст.319. 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. 3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. 4. Власність зобов`язує. 5. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. 6. Держава не втручається у здійснення власником права власності. 7. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 8. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом;

ст.320. 1. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. 2. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності;

ст.321. 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 3. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу;

ст.322. 1. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом;

ст.325. 1. Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. 2. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. 3. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи;

ст.328. 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом;

ст. 329. 1. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом;

ст.334. 1. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. 3. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. 4. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Стосовно запропонованих позивачем підстав для визнання недійсним договору №GL22N01927/11 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.03.2021 (реєстраційний №35):

Підстави визнання недійними договорів, угод, правочинів законодавцем визначені в приписах ст.ст. 203, 215 ЦК України:

Ст. 203 ЦК Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Ст. 215 ЦК Недійсність правочину. 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд враховує, що, вказані законодавцем в Цивільному кодексі України підстави, розширеному тлумаченню не підлягають.

Позивач просить визнати оспорений договір №GL22N01927/11 від 04.03.2021 купівлі-продажу майнових прав з підстав відсутності у продавця ПАТ "Фідобанк" будь-яких майнових прав на спірне майно на момент проведення аукціону та його продажу товариству "ФК "Капітал Джірінг".

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Постанова КГС ВС від 11.08.2022 у справі №904/5693/20 акцентує увагу на застосуванні судом загальноприйнятного принципу цивільного права NEMO PLUS IURІS (AD ALIUM) TRANSFERRE POTEST, QUAM IPSE HABET ("ніхто не може передати більше прав, ніж має сам"), що продати (відступити) право можна тільки в об`ємі, яким володів, а продаж (відчуження) такого права не породжує ніяких прав для покупця.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача-1 про нікчемність укладеного договору, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, що нікчемність договору має бути доведена в установлений спосіб та належними доказами. Натомість відповідач-1 лише декларує нікчемність договору купівлі-продажу від 26.11.2015 та вимагає на підставі ймовірного судового рішення витребувати спірне нерухоме майно з незаконного володіння Лисак С.В. і передати його заявнику - ТОВ ФК "Капітал Джірінг".

Відповідач-2, у свою чергу, не оспорює права власності позивача на спірне майно, але уклав з відповідачем-1 спірний договір про купівлю-продаж (відчуження) майнових прав, не маючи прав розпорядження, володіння, користування спірним приміщенням по АДРЕСА_1, яке з 26.11.2015 належить на праві власності позивачеві, та похідних прав на це майно. Суд зазначає, що відповідач-2 за сумнівною угодою №GL22N01927/11 від 04.03.2021 на підставі проведеного відкритого аукціону відступив відповідачеві-1 надумані майнові права, яких не існувало у відповідача-2 на момент організації, проведення аукціону та укладання цього договору №GL22N01927/11 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.03.2021.

Відчуження (відступлення) права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договору про відчуження (відступлення) права судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (наведений висновок щодо застосування норми права викладено у постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №914/2567/17 та у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц).

Відповідно до статті 177 та пункту 1 частини 1 статті 181 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. До нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Статтею 190 ЦК України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Згідно з абзацом 3 частини 2 статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Відповідно до частин 2, 3 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законодавство не містить чіткого і повного переліку майнових прав.

Згідно з частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Частиною 1 ст.424 Цивільного кодексу України передбачено, що майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом;

Особливістю права вимоги як різновиду майнових прав є його подвійна правова природа: з одного боку, - це суб`єктивне право кредитора, яке виникає у зобов`язанні між кредитором і боржником. Це право кредитора вимагати і отримати від боржника виконання обов`язку в межах основного зобов`язання; з іншого боку, - це право, яке виступає предметом похідного (вторинного) зобов`язання (щодо переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора) або об`єктом, який передається новому кредитору, що, в свою чергу, супроводжується заміною сторін у зобов`язанні.

Таким чином, аналіз вищевказаних норм законодавства дає підстави вважати майновими: 1) речові права, в тому числі речові права на чуже майно; 2) майнові права інтелектуальної власності; 3) майнові корпоративні права; 4) зобов`язальні права (права вимоги майнового характеру); 5) інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, що предметом купівлі-продажу за договором №GL22N01927/11 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна від 04.03.2021 визначено майнові права щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема, визнання права власності на нерухоме майно та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, що власне і є предметом заявлених Банком ("Фідобанк") позовних вимог у справі Придніпровського районного суду №711/4586/20 від 30.06.2020.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів констатує, що у даному випадку під виглядом відчуження майнових прав щодо нерухомого майна фактично має місце продаж права на звернення до суду з цим позовом або права на застосування способів захисту цивільних прав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 16 і статтями 387, 392 ЦК України, хоча з урахуванням зазначеного вище застереження щодо змісту або характеру майнових прав, вміщеного у частині 2 статті 656 цього Кодексу, вказані способи судового захисту цивільних прав не можуть бути предметом договору купівлі-продажу майнових прав з огляду на таке.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених ЦК України.

Правовий аналіз положень статті 387 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно (Постанова ВС від 13 квітня 2021 року у справі №910/11702/18).

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Крім того, відхиляючи доводи апеляційних скарг щодо неналежного способу захисту та взагалі відсутнього порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції вказує, що статтею 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У справі Європейський суд з прав людини "Белеш та інші проти Чеської Республіки" вказав, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем як зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є і той, що не передбачений законом, однак основним критерієм можливості його застосування є визначення його ефективності (забезпечення реального захисту прав та інтересів).

У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Отже, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями

Враховуючи вказане вище, а також те, що відповідачами заперечується право власності позивача на спірне майно, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач звернувся з належним та ефективним способом захисту, у зв`язку із чим доводи скаржників відхиляються як необґрунтовані.

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого та правомірного висновку про повне задоволення позовних вимог.

Колегією суддів відхиляються посилання скаржників на постанову Верховного Суду від 15.11.2022 у справі №910/2705/20, оскільки правовідносини у справі №910/2705/20 та у справі №925/641/22 не є подібними.

Всі інші доводи, наведені скаржниками в апеляційних скаргах, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційних скаргах обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі № 925/641/22, за наведених скаржниками доводів та в межах апеляційних скарг.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" та Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі № 925/641/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі № 925/641/22 - залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2022 у справі № 925/641/22.

4. Судовий збір за подачу апеляційних скарг залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" та Публічним акціонерним товариством "Фідобанк".

5. Матеріали справи № 925/641/22 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 29.07.2024. (після виходу суддів з відпустки)

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк