ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2024 р. Справа№ 910/17807/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Палія В.В.

суддів: Сибіги О.М.

Кравчука Г.А.

при секретарі: Бенчук О.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 17.07.2024.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сонько Олени Олексіївни

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024

у справі №910/17807/23 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Сонько Олени Олексіївни

до Приватного підприємства «Вассерман»

про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулась Фізична особа-підприємець Сонько Олена Олексіївна (далі - ФОП Сонько О. О., позивач) до Приватного підприємства «Вассерман» (далі - ПП «Вассерман», відповідач) про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №737 від 14.03.2023 в частині невиконання перевезення вантажів автомобільним транспортом за маршрутом м. Астана (Казахстан) - м. Біла Церква (Україна), про що сторонами була укладена заявка №1 від 14.03.2023, у зв`язку з чим позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду та нараховано неустойку та просить зобов`язати відповідача відшкодувати неустойку (у вигляді пені) у сумі 185 000,00 грн та моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн, що разом становить 285 000,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачу були достеменно відомі, як реквізити для сплати авансу відповідачу за послуги перевезення, так і сума авансового платежу, а відтак підстави для застосування до відповідача заходів цивільної (господарської) відповідальності у вигляді нарахування штрафних санкцій відсутні.

Крім того, саме внаслідок невиконання позивачем власних зобов`язань, відповідач не виконав свій обов`язок з надання послуг перевезення, хоча і вчиняв дії для належного його виконання, у зв`язку з чим судом відмовлено у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Сонько Олена Олексіївна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі №910/17807/23 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що доводи суду першої інстанції, що саме невиконання ФОП Сонько О.О. своїх договірних зобов`язань зі сплати авансового платежу потягло за собою прострочення зобов`язання відповідача з надання послуг є помилковими та не відповідають нормам матеріального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/17807/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Палій В.В. - головуючий суддя; судді - Вовк І.В., Сибіга О.М.

В той же час, на час надходження апеляційної скарги, матеріали справи №910/17807/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою суду від 29.04.2024 відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сонько Олени Олексіївни на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі №910/17807/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

На адресу суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою суду від 15.05.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 12.06.2024.

Від представника Фізичної особи-підприємця Сонько Олени Олексіївни, через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 10.06.2024 задоволено заяву представника Фізичної особи-підприємця Сонько Олени Олексіївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 12.06.2024 розгляд спарви відкладено на 17.07.2024.

Явка представників сторін

В судове засідання 17.07.2024 представник відповідача не з`явився.

Водночас, ухвали суду, надіслані на адреси відповідача були повернуті на адресу суду із причиною повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що 10.06.2024 та 04.07.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду повернулися поштові відправлення за №597 та №938, якими на адресу відповідача (02140, м. Київ, вул. Олександра Мишуги, буд. 8/88) було направлено ухвали від 15.05.2024 та 12.06.2024, із зазначенням причини повернення: адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до частин 2, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвали Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 та 12.06.2024 вручені відповідачу 06.06.2024 та 01.07.2024.

За приписами частини 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain») від 07.07.1989).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Так, відповідачі не були позбавлені можливості вільного та безоплатного доступу до Єдиного реєстру судових рішень, знайомитись з ними на офіційному веб-порталі судова влада України.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

14.03.2023 між ФОП Сонько О.О. (експедитор) та ПП «Вассерман» (перевізник) був укладений договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №737 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору перевізник зобов`язаний виконувати перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом на території України та за її межами, відповідно до заявок експедитора, що є його невід`ємною частиною (п. 1.1, 3.1.1).

Відповідно до п. 2.2 договору виконання кожного перевезення, що здійснюється в рамках цього договору, виконується на підставі окремих заявок експедитора на конкретні перевезення, узгоджені із перевізником (п. 2.2 договору).

Факт виконання автомобільного перевезення підтверджується шляхом підписання сторонами відповідних актів виконаних робіт, на підставі яких здійснюються розрахунки між сторонами (п. 2.3 договору).

Згідно з умовами договору перевізник зобов`язаний: виконувати перевезення вантажів експедитора відповідно до вимог чинного законодавства України і міжнародних конвенцій (вантаж приймається для перевезення відповідно до товарно-транспортних документів відправника) (п. 3.1.3); забезпечити своєчасну подачу автомобільного транспорту на місце завантаження в строки, зазначені у заявках експедитора, які є невід`ємною частиною договору (п. 3.1.4); оформляти належним чином акт виконаних робіт та інші документи, зазначені в п. 5.2. Підставою для складення акту є копія CMR- накладної з відміткою вантажоодержувача про прийняття вантажу (п. 3.1.13).

Відповідно до умов договору експедитор зобов`язаний: в термін, обумовлений заявками, забезпечити надання перевізнику вантажів для міжнародних перевезень (п. 4.1.2 договору); за рахунок замовника провести всі розрахунки з перевізником в повному обсязі і в строки, передбачені умовами цього договору та заявкою, що є невідємною частиною цього договору, за умови повного і належного виконання перевізником своїх обов`язків (п. 4.1.8).

Згідно з п. 5.1 договору вартість перевезення та інших послуг визначається на підставі заявок експедитора, узгоджених з перевізником, які є невід`ємною частиною цього договору, і вказується в виставлених перевізником рахунках. Розрахунки за виконані послуги здійснюються за фактом розвантаження автомобіля протягом 5 банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт, відповідно до рахунку перевізника, якщо інше не передбачено заявкою експедитора, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Вимоги до перевезень вантажів, зазначені в заявці експедитора, мають переважну силу при виконанні перевізником перевезень за даним договором, навіть якщо вони є більш строгими, ніж передбачені чинними нормативно-правовими актами (п. 6.2.2 договору).

Термін дії договору встановлюється з моменту підписання і буде діяти до 31.12.2023, з подальшою його пролонгацією (п. 11.3).

14.03.2023 сторонами була погоджена заявка №1 до договору перевезення №737 від 14.03.2023, а саме - на перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом: м. Астана (Казахстан) - м. Біла Церква (Україна) із такими умовами: дата завантаження - 31.03.2023; адреса розвантаження - 01.05.2023 (м. Біла Церква); розмитнення - м. Львів; автомобіль - МАН НОМЕР_2/ НОМЕР_1 ; водій - Нечипорук М ; вартість послуг - 24 000 дол. США (враховуючи всі витрати за цим перевезенням); умови та термін сплати - на р/р 10 % після підписання заявки (за 10 днів до завантаження) + 50 % після завантаження, замитнення; 40 % - на вивантаженні за курсом продажу Приватбанку на день оплати. Обов`язково надіслати оригінали СМР, заявку, рахунок, акт, договір.

Як встановлено судом першої інстанції, у заявці №1 від 14.03.2023 сторони погодили, що відповідач (перевізник) 31.03.2023 мав прибути за адресою завантаження товару до м. Астани.

Однак, як вказує позивач, у визначений договором строк, відповідач не прибув за адресою вказаною у заявці та не здійснив завантаження обумовленого вантажу.

27.04.2023 позивач звернувся до відповідача з вимогою, у якій повідомив перевізника, що у зв`язку з невиконанням ним обов`язку визначеного договором перевезення та заявкою ним були нараховані штрафні санкції, збитки та моральна шкода у загальній сумі 172 078,36 грн, які вимагав відповідача сплатити протягом 10 днів після отримання цієї вимоги. Вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Крім того, ФОП Сонько О.О. стверджує, що відповідач порушив встановлені умовами договору та заявкою строки надання послуг, у зв`язку з чим нарахував неустойку у сумі 185 000,00 грн, яку розцінив як пеню (про що зазначив в заяві про усунення недоліків від 11.12.2023).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Як вже було встановлено судом першої інстанції, 14.03.2023 між ФОП Сонько О.О. та ПП «Вассерман» був укладений договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №737.

Відповідно до умов цього договору перевізник зобов`язаний виконувати перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом на території України та за її межами, відповідно до заявок експедитора, що є його невід`ємною частиною (п. 1.1, 3.1.1).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Окрім того, 14.03.2023 сторонами була погоджена заявка №1 до договору перевезення №737 від 14.03.2023, а саме - на перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом: м. Астана (Казахстан) - м. Біла Церква (Україна) із такими умовами: дата завантаження - 31.03.2023; адреса розвантаження - 01.05.2023 (м. Біла Церква); розмитнення - м. Львів; автомобіль - МАН НОМЕР_2/ НОМЕР_1 ; водій - Нечипорук М ; вартість послуг - 24 000 дол. США (враховуючи всі витрати за цим перевезенням); умови та термін сплати - на р/р 10 % після підписання заявки (за 10 днів до завантаження) + 50 % після завантаження, замитнення; 40 % - на вивантаженні за курсом продажу Приватбанку на день оплати. Обов`язково надіслати оригінали СМР, заявку, рахунок, акт, договір.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Як встановлено п. 7.2.5 договору сторони погодили, що у разі затримки подачі автомобіля для завантаження або затримки прибуття автомобіля з вантажем до пункту призначення більше, ніж на 24 години, враховуючи зазначені в заявці терміни, перевізник сплачує експедитору неустойку у розмірі 1 000,00 грн. За кожну наступну добу затримки штраф у розмірі 1 000,00 грн.

Також у заявці визначено, що за несвоєчасну подачу автотранспорта чи неналежним чином підготовленого без всіх необхідних для перевезення документів, передбачено штраф 1 000,00 грн.

Врховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що погоджена у договорі неустойка, розмір якої обраховується у твердій грошовій сумі 1 000,00 грн, є штрафом, а не пенею. При цьому, враховуючи положення ст. 549 ЦК України пеня може нараховуватись лише за невиконання грошового зобов`язання.

Щодо посилання позивача на те, саме невиконання ФОП Сонько О.О. своїх договірних зобов`язань зі сплати авансового платежу потягло за собою прострочення зобов`язання відповідача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 221 ГК України, які кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором.

Згідно з частиною 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора (ч. 3 ст. 220 ГК України).

Як встановлено судом першоїі інстанції та підтверджується матеріалами справи, у договорі-заявці №1 від 14.03.2023, що є невід`ємною частиною договору перевезення (вимоги до перевезень вантажів, зазначені в заявці експедитора, мають переважну силу при виконанні перевізником перевезень за даним договором), сторони узгодили, що після підписання цієї заявки, за 10 днів до завантаження, тобто, до 31.03.2023, позивач повинен був сплатити відповідачу 10% від погодженої сторонами суми вартості за надання послуг.

Сторони домовились, що обов`язку перевізника надати послуги з перевезення передує обов`язок експедитора зі сплати коштів попередньої оплати у сумі 2 400, 00 дол. США (10 % від вартості послуг 24 000, 00 дол. США). Тобто, вказаний обов`язок ФОП Сонько О. О. не залежав від виконання/невиконання ПП «Вассерман» своїх зобов`язань за договором перевезення.

Матеріалами спарви підтверджується, що позивач умови заявки щодо сплати авансового платежу не виконав, а відповідач, незважаючи на відсутність попередньої оплати, направив водія, вказаного у заявці, до Республіки Казахстан.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем було вчинено дії, які передбачені умовами догвору, в той час як позивач свої зобовязання не виконав.

Судом першоїі інстанції правомірно відхилено доводи позивача про ненадання останньому рахунку на плату, оскільки реквізити, які зазначені в договорі були відомі позивачу, так як і 10% від вартості послуг позивач міг самотійно вирахувати.

Ненадання відповідачем позивачу рахунку для оплати не є відкладальною умовою оплатити послуги у розумінні ст. 212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відстуність підстав для застосування до відповідача заходів цивільної (господарської) відповідальності у вигляді нарахування штрафних санкцій. А тому суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в стягнення неустойки в сумі 185 000,00 грн.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначє наступне.

Виходячи з конструкції ст. 23 Цивільного кодексу України, яка визначає негативні наслідки, що можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди, моральна шкода за своїм змістом не є однаковим поняттям для юридичних і фізичних осіб. Так, за приписами ст. 23 ЦК України, моральна шкода фізичної особи полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, її ділової репутації фізичної.

Моральна шкода юридичної особи полягає тільки у приниженні її ділової репутації.

Так, моральна шкода для фізичної особи є категорією психологічного плану, невід`ємно пов`язаною із самою особою, її відчуттями, емоційно-розумовою діяльністю, відображає внутрішній світ людини й характеризується наявністю психотравмуючих факторів, позбавленням відчуття життєвої захищеності, зміною життєвого укладу, відчуттям приниження, пригнічення, неврівноваженості, імпульсивності, зневаги, образи тощо. Під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану - фізичних чи душевних страждань.

Тобто, моральна шкода фізичної особи є глибоко суб`єктивною категорією та оціночною як у своєму виникненні, коли постає питання про наявність підстав для її матеріальної компенсації, так і у грошовому вимірі, коли визначається розмір її компенсації.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 3-5 ст. 23 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем не надано до суду першоїі інстанції, так і до суду апеляційної інстанції доказів, на підтвердження порушення його прав, які б свідчили про приниження його честі, гідності, ділової репутації або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації внаслідок дій відповідача, а відтак судом першоїі інтсанції правоімрно відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі №910/17807/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сонько Олени Олексіївни на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі №910/17807/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі №910/17807/23 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Сонько Олену Олексіївну.

4. Матеріали справи №910/17807/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.07.2024.

Головуючий суддя В.В. Палій

Судді О.М. Сибіга

Г.А. Кравчук