ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2024 р. Справа№ 910/16401/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 17.07.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 (повне рішення складено 17.04.2024)

у справі № 910/16401/23 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська незалежна геологічна група»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

про стягнення 824 218,26 грн

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська незалежна геологічна група» (далі - ТОВ «Українська незалежна геологічна група», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», відповідач) про стягнення 824 218,26 грн з яких: 270 577,79 грн - пеня за порушення строків оплати, 741,31 грн - 0,01% річних (передбачених договором) та 552 99,16 грн - інфляційні втрати, за порушення грошових зобов`язань визначених умовами договору.

Позовні вимоги, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором поставки № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 31.01.2023 щодо несвоєчасного здійснення відповідачем розрахунків за товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 позовні вимоги задоволені повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська незалежна геологічна група» пеню в розмірі 270 577,79 грн, 0,01% річних в розмірі 741,31 грн. інфляційні втрати в розмірі 552 899,16 грн, судовий збір в розмірі 12 363,28 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулося 06.05.2024 електронною поштою на адресу Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, яка сформована в системі «Електронний суд» 06.05.2024, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 у справі № 910/16401/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Скаржник, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що при прийнятті рішення, місцевий господарський суд, залишив поза увагою та не дав належної оцінки положенням пунктам 4.3, 4.4 договору, за якими, на думку апелянта, у покупця наявна відкладальна обставина, яка мала безпосередній вплив на строк оплати за поставлений товар при не зареєстрованих позивачем податкових накладних, які він мав би передати разом з поставленим товаром.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/16401/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/16401/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 у справі № 910/16401/23.

13.06.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/16401/23.

Разом з тим, головуючий суддя Тищенко О.В. перебувала у відпустці. Питання пов`язані з рухом апеляційної скарги вирішується після виходу судді з відпустки (01.07.2024).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 у справі № 910/16401/23, справу призначено до розгляду на 17.07.2024.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 22.03.2024 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач зазначив, що перелік документів, який підлягає передачі покупцю одночасно разом із товаром, не містить такого документу як податкова накладна. А за умовами п.4.2 договору, покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 20 (двадцяти) та не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки.

Відповідно до умов п.5.8 договору датою поставки є дата підписання покупцем акта приймання товарів за кількістю та якістю та передача постачальником покупцю видаткової накладної, сертифіката якості, документу про підтвердження гарантійних зобов`язань виробника на товар, товарно-транспортної накладної, рахунку-фактури.

У відповідача будо достатньо часу вчасно сплати за поставлений товар не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки, зокрема за видатковою накладною від 11.07.2023 № 15 за другу партію товару.

Отже, позивач вважає, твердження відповідача про правомірність застосування положень п.4.4 договору при відкладанні оплати товару прийнятого за видатковою накладною, є хибними та такими, які не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах.

У судове засідання 02.11.2023 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції 31.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська незалежна геологічна група», як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», як покупцем було укладено Договір про закупівлю товарів від 31.01.2023 року №, на поставку товару.

Відповідно до умов Специфікації (Додаток 1 до Договору), строк поставки товару - Детекторів газу Xgard Bright XGB-А1-01-А-ZС-R- ID у кількості 2236 штук: 180 календарних днів з дати отримання постачальником заявки покупця.

27.02.2023 року відповідно до умов п. 5.3 Договору, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» направило ТОВ «Українська незалежна геологічна група» заявку на поставу № 1 (вих.№ТОВВИХ-23-2529 від 27.02.2023) детекторів газу Xgard Bright XGB-А1-01-А-ZС-R- ID, у кількості 2236 шт.

Граничний термін поставки товару за Договором - 26 серпня 2023 року.

25.04.2023 року постачальник передав, а покупець прийняв за видатковою накладною № 13, першу партію товару у кількості 1400 шт., на загальну вартість 69 112 394,40 грн., в т.ч. ПДВ 11 518 732,40 грн.

Право власності на товари переходить від постачальника до покупця в дату прийняття товарів покупцем за видатковою накладною (п.5.6 Договору).

Згідно п.4.2 Договору покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 20 (двадцяти) та не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки, якою відповідно до умов п.5.8 договору є дата підписання покупцем акту приймання товарів за кількістю та якістю.

28.04.2023 року Покупцем підписано Акт приймання Товарів за кількістю та якістю, щодо товару поставленого за видатковою накладною від 25.04.2023 року № 13.

Строк оплати покупцем першої партії товарів прийнятої за видатковою накладною від 25.04.2023 року № 13 та актом приймання товарів за кількістю та якістю від 28.04.2023: з 18.05.2023 до 28 травня 2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що 29 червня 2023 року покупець виконав грошові зобов`язання з оплати товару прийнятого за видатковою накладною від 25.04.2023 року № 13, сплативши постачальнику 69 112 394,40 грн.

Крім того, 11.07.2023 постачальник передав, а покупець прийняв за видатковою накладною № 15, другу партію товару у кількості 836 шт., на загальну вартість 41 099 268,14 грн, в т.ч. ПДВ 6 849 878,02 грн. Право власності на товар перейшло від постачальника до покупця в дату прийняття товарів покупцем за видатковою накладною відповідно до умов п. 5.6 договору.

11.07.2023 року покупцем підписано відповідний акт приймання товарів за кількістю та якістю, щодо товару поставленого за видатковою накладною від 11.07.2023 року № 15.

Строк оплати покупцем другої партії товарів прийнятою за видатковою накладною від 11.07.2023 № 15 та актом приймання товарів за кількістю та якістю від 11.07.2023: з 31.07.2023 до 10 серпня 2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що покупець не виконав грошові зобов`язання перед постачальником у строк визначений договором, внаслідок чого з 11.08.2023 у відповідача виник борг у розмірі 41 099 268,14 грн, який покупець погасив (сплатив) частинами, а саме: 22.08.2023 -28 743 514,85 грн та 31.08.2023 - 12 355 753,29 грн.

Враховуючи невчасну оплату за поставлений товар, позивач, керуючись ч. 2 ст. 530 ЦК України 12.09.2023 звернувся до відповідача з вимогою від 11.09.2023 № 1109/2023-1 у семиденний строк від дня пред?явлення перерахувати 824 218,26 грн, з яких: 270 577,79 грн - пеня за порушення строків оплати, 741,31 грн - 0,01% річних (передбачених договором) та 552 99,16 грн - інфляційні втрати, за порушення грошових зобов`язань визначених умовами договору.

Однак, вказана сума заборгованості відповідачем сплачена не була у зв?язку з чим позивач звернувся до суду.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частиною 6 статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу статті 525 Цивільного кодексу України, не допускається.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення:, грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно пункту 7.2 договору встановлено, що у разі порушення покупцем строків оплати за цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,01 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Сплата пені не звільняє покупця від виконання зобов`язань за цим договором.

Як вбачається із матеріалів справи покупець виконав грошові зобов`язання з оплати товару поставленого постачальником з порушенням строків визначених договором, відтак допустив порушення грошового зобов`язання.

Здійснивши перевірку розрахунку пені за заявлені позивачем періоди, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає його арифметично правильним та обґрунтованим, таким, що здійснений з дотриманням вимог чинного законодавства України та умов укладеного між сторонами договору, а тому вимога про стягнення за договором поставки № від 31.01.2023 пені у розмірі 270 577,79 грн, правомірно задоволена судом першої інстанції.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 0,01% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Інфляція є девальвацією грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, що збільшує суму основного боргу, який повинен існувати протягом місячного періоду прострочення виконання відповідачем його грошового зобов`язання.

Згідно п.7.7 договору сторони домовились, що на суму боргу за порушення строку здійснення платежів нараховується 0,01% річних від простроченої суми.

Здійснивши перевірку розрахунку 0,01% річних передбачених договором та інфляційних втрат, заявлених позивачем у відповідності до п.7.7 договору, колегія суддів вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому заявлені 0,01% річних у розмірі 741,31 грн та 552 899,16 грн інфляційних втрат правомірно задоволені судом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача за неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків (несвоєчасне здійснення розрахунків) за договором поставки № від 31.01.2023 - пеню в розмірі 270 577,79 грн, 0,01% річних в розмірі 741,31 грн та інфляційні втрати в розмірі 552 899,16 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що при прийнятті рішення, місцевий господарський суд, залишив поза увагою та не дав належної оцінки положенням пунктам 4.3, 4.4 договору, за якими, на думку апелянта, у покупця наявна відкладальна обставина, яка мала безпосередній вплив на строк оплати за поставлений товар при не зареєстрованих позивачем податкових накладних, які він мав би передати разом з поставленим товаром, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

За умовами договору, перелік документів, який підлягає передачі покупцю одночасно разом із товаром, не містить такого документу як податкова накладна. А за умовами п.4.2 договору, покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 20 (двадцяти) та не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки.

Відповідно до умов п.5.8 договору датою поставки є дата підписання покупцем акта приймання товарів за кількістю та якістю та передача постачальником покупцю видаткової накладної, сертифіката якості, документу про підтвердження гарантійних зобов`язань виробника на товар, товарно-транспортної накладної, рахунку-фактури.

Щодо податкової накладної, то умовами п.4.3 договору визначено, що постачальник, якщо є платником ПДВ, зобов`язаний надати покупцю податкову накладну складену в електронній формі та оформлену належним чином, з зазначенням обов?язкових реквізитів, відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України), з дотриманням умов щодо належної реєстрації електронного підпису уповноваженої особи та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних, в порядку та строки, встановлені ПК України.

Відповідно до положень пункту 89 Підрозділ 2 розділу XX ПК України встановлено, що тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-1Х, та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням таких граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до 5 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 18 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 18 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Проаналізувавши п.4.2 договору за яким сторони погодили, що покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 20 (двадцяти) та не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки, колегія суддів вважає, що такі умови визначені так, щоби у покупця було достатньо часу з відтермінування платежу до настання остаточної дати реєстрації податкової накладної відповідно до положень пункту 89 Підрозділ 2 розділу XX ПК України.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, спірний договір підписаний сторонами в редакції запропонованій покупцем.

Зазначене свідчить, що відповідно до умов спірного договору та положень чинного законодавства України на постачальника не покладено обов`язок одночасно з передачею товару, разом із документами, які стосуються товару та підлягають передачі разом із товаром, передати покупцю податкову накладну.

Згідно п.4.4 договору визначено, що несвоєчасне надання постачальником податкової накладної/розрахунку коригування, або її оформлення з порушенням порядку заповнення, встановленого ПК України, або надання податкової накладної з порушенням вимог щодо електронного підпису уповноваженої особи, яка її підписала, або не підтвердження реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни передбачені ПК України є відкладальною обставиною для настання обов?язку покупця щодо здійснення оплати товарів за цим договором, до моменту одержання покупцем такої податкової накладної/розрахунку коригування та одержання інформації з Єдиного реєстру податкових накладних про підтвердження факту здійснення такої реєстрації постачальником та перевірки податкової накладної/розрахунку коригування на предмет додержання вимог законодавства щодо її заповнення та підписання.

На переконання колегії суддів, пунктом 4.4 договору лише обумовлена відкладальна обставина для настання обов?язку покупця з оплати переданого товару у строки встановлені п. 4.2 договору, якщо постачальник не надасть покупцю податкову накладну складену в електронній формі та оформлену належним чином, в порядку та в строки, встановлені ПК України, після настання дати поставки відповідно до п. 5.8 Договору.

Таким чином, доводи скаржника, що постачальник зобов`язаний одночасно з передачею товару, разом із документами, які стосуються товару та підлягають передачі разом із товаром, передати покупцю податкову накладну, а отже настання дати поставки, з якої починається перебіг строків виконання грошових зобов?язань відповідно до п.4.2 договору, відтерміновується до дати передачі постачальником покупцю податкової накладної на Товар, є необґрунтованими, помилковими та такими, що не грунтуються на дійсних фактичних обставинах.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постачальником було дотримано строки реєстрації податкових накладних.

Так, що стосується поставленого товару за видатковою накладною від 25.04.2023 № 13, тобто першої партії товару у кількості 1400 шт. на загальну вартість 69 112 394,40 грн, в тому числі ПДВ 11 518 732,40 грн, колегія суддів зазначає, що поставка товару підтверджується підписаною покупцем 28.04.2023 акта приймання товарів за кількістю та якістю.

Отже, відповідно до умов пунктів 4.2, 5.1. 5.8 договору, строк оплати покупцем першої партії товару з 18.05.2023 до 28 травня 2023 року.

При цьому, 25.04.2023 постачальником по факту першої поставки була виписана податкова накладна № 2 на загальну суму 69 112 394,40 грн, в т.ч. ПДВ 11 518 732,40 грн, строк реєстрації якої у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до положень пункту 89 Підрозділ 2 розділу XX ПК України: до 18 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем,в якому вони складені.

Як зазначив позивач, що не заперечувалося відповідачем, 16 травня 2023 року, під час реєстрації податкової накладної від 25.04.2023 №2 в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, постачальником було отримано повідомлення під Державної податкової служби про те, що реєстрація даної податкової накладної зупинена відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України.

В квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 16 травня 2023 року вказано: реєстрація податкової накладної від 25.04.2023 № 2 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинено. Обсяг постачання товару/послуги 9027, дорівнює або перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 «Критерії ризиковості здійснення операції»; додатково повідомлено: показник «D» = 10.2646%, «Р» = 496046.9; запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як зазначає позивач, 19 травня 2023 року з метою вжиття всіх залежних від постачальника заходів належного виконання зобов`язання за договором, уповноваженому органу державної податкової служби було надано письмові пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній, для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної від 25.04.2023р, № 2 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

25 травня 2023 року Рішенням про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 8871483/40165767, за результатом розгляду наданих пояснень. Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, з урахуванням вимог пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Податкового кодексу України, прийняте рішення про реєстрацію податкової накладної від 25.04.2023 № 2 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Згідно з пунктом 19 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.10.2010 №1246), податкові накладні або розрахунки коригування, реєстрацію яких зупинено реєструються у день прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішення про реєстрацію.

Разом з чим, пунктом 12 Порядку прийняття рішень про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2019 за №1245/34216) визначено, що рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних набирає чинності в день його прийняття.

Таким чином, після прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішення про реєстрацію податкової накладної (25.05.2023), платник податку (покупець) має право включити її до складу податкового кредиту місяця, в якому її відповідно до положень Податкового кодексу України складено (25.04.2023) та подано на реєстрацію (16.05.2023), що зафіксовано в квитанції до податкової накладної.

Проаналізувавши дії постачальника в рамках спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що саме внаслідок вжиття постачальником невідкладних і своєчасних заходів при зупиненні відповідно до п.201.16 ст. 201 Податкового кодексу України реєстрації податкової накладної від 25.04.2023 № 2 в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець набув право включити її до складу податкового кредиту місяця, в якому її складено та відправлено на реєстрацію, що зафіксовано в квитанції до податкової накладної, а отже, скаржник не втратив права на податковий кредит місяця, в я кому була складена податкова накладна від 25.04.2023 № 2.

Зазначене свідчить, про відсутність вини (умислу або необережності) зі сторони постачальника щодо не надання покупцю податкової накладної від 25.04.2023 № 2 у строк до 18.05.2023, а також вжиття всіх залежних від нього заходів з належного виконання зобов`язання, за результатом яких 25 травня 2023 року, тобто до закінчення строку оплати першої партії товару - 28.05.2023, зазначена податкова накладна була розблокована та покупець включив її до складу податкового кредиту місяця, в якому її складено.

З огляду на вищевикладене, з 25 травня 2023 року у покупця були відсутні підстави для відкладання оплати товару прийнятого за видатковою накладною від 25.04.2023 № 13, у кількості 1400шт., на загальну вартість 69 112 394,40 грн в тому числі ПДВ 11 518 732,40 грн.

Однак, лише 29.06.2023 покупець виконав свій обов`язок з оплати товару прийнятого за видатковою накладною від 25.04.2023 №13, сплативши постачальнику 69 112 394,40 грн, внаслідок чого загальний строк порушення грошового зобов`язання, склав - 31 день.

Виходячи з викладеного, доводи скаржника про застосування положень п.4.4 договору при відкладанні оплати товару прийнятого за видатковою накладною від 25.04.2023 № 13, є необґрунтованими та такими, які не грунтуються на дійсних фактичних обставинах справи.

Що стосується поставленого товару за видатковою накладною від 11.07.2023 № 15, тобто другої партії товару у кількості 836 шт. на загальну вартість 41 099 268,14 грн, в тому числі ПДВ 6 849 878,02 грн, колегія суддів зазначає, що поставка товару підтверджується підписаною покупцем 11.07.2023 акта приймання товарів за кількістю та якістю.

Отже, відповідно до умов пунктів 4.2, 5.1. 5.8 договору, строк оплати покупцем другої партії товару з 31.07.2023 до 10 серпня 2023 року.

При цьому, 11.07.2023 постачальником по факту другої поставки була виписана податкова накладна від 11.07.2023 № 4 на загальну суму 41 099 268,14 грн, в т.ч. ПДВ 6 849 878,02 грн, строк реєстрації якої у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до положень пункту 89 Підрозділ 2 розділу XX ПК України: до 5 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем,в якому вони складені.

Як зазначив позивач, що не заперечувалося відповідачем, 20.07.2023, під час реєстрації податкової накладної від 11.07.2023 №4 в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, постачальником було отримано повідомлення під Державної податкової служби про те, що реєстрація даної податкової накладної зупинена відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України.

В квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 20.07.2023 вказано: реєстрація податкової накладної від 11.07.2023 №4 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинено. Обсяг постачання товару/послуги 9027, дорівнює або перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 «Критерії ризиковості здійснення операції»; додатково повідомлено: показник «D» = 11.0994%, «Р» = 74903.87; запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як зазначає позивач, 21 липня 2023 року з метою вжиття всіх залежних від постачальника заходів належного виконання зобов`язання за договором, уповноваженому органу державної податкової служби було надано письмові пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній, для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної від 11.07.2023 №4 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

27 липня 2023 року Рішенням про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 9256938/40165767, за результатом розгляду наданих пояснень. Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, з урахуванням вимог пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Податкового кодексу України, прийняте рішення про реєстрацію податкової накладної від 11.07.2023 №4 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Згідно з пунктом 19 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.10.2010 №1246), податкові накладні або розрахунки коригування, реєстрацію яких зупинено реєструються у день прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішення про реєстрацію.

Разом з чим, пунктом 12 Порядку прийняття рішень про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2019 за №1245/34216) визначено, що рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних набирає чинності в день його прийняття.

Таким чином, після прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішення про реєстрацію податкової накладної (27.07.2023), платник податку (покупець) має право включити її до складу податкового кредиту місяця, в якому її відповідно до положень Податкового кодексу України складено (11.07.2023) та подано на реєстрацію (20.07.2023), що зафіксовано в квитанції до податкової накладної.

Проаналізувавши дії постачальника в рамках спірних правовідносин за другою поставкою, колегія суддів вважає, що саме внаслідок вжиття постачальником невідкладних і своєчасних заходів при зупиненні відповідно до п.201.16 ст. 201 Податкового кодексу України реєстрації податкової накладної від 11.07.2023 №4 в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець набув право включити її до складу податкового кредиту місяця, в якому її складено та відправлено на реєстрацію, що зафіксовано в квитанції до податкової накладної, а отже, скаржник не втратив права на податковий кредит місяця, в я кому була складена податкова накладна від 11.07.2023 №4.

Зазначене свідчить, про відсутність вини (умислу або необережності) зі сторони постачальника щодо не надання покупцю податкової накладної від 11.07.2023 №4 яка, була надана покупцю 27 липня 2023 року, тобто відповідно до умов п.4.3 договору у строки (термін) встановлені пунктом 89 Підрозділу 2 розділу XX ПК України та до настання строку оплати другої партії товару, який розпочався з 31.07.2023 відповідно до умов пунктів 4.2, 5.8 договору та закінчувався 10.08.2023.

З огляду на вищевикладене, з 11 серпня 2023 року у покупця були відсунь підстави для відкладання оплати товару прийнятого за видатковою накладною від 11.07.2023 № 15, другу партію товару у кількості 836 шт., на загальну вартість 41 099 268,14 грн., в тому числі (ПДВ) 6 849 878,02грн.

Однак, покупець по другій поставці товару також, не виконав вчасно грошові зобов`язання перед постачальником, внаслідок чого з 11.08.2023 виник борг у розмірі 41 099 268,14 грн, який покупець сплатив частинами, а саме: 22.08.2023 - 28 743 514,85 грн та 31.08.2023 - 12 355 753,29 грн.

Строк порушення покупцем грошового зобов`язання у розмірі 41 099 268,14 грн склав:

11 днів щодо першого платежу в розмірі 28 743 514,85 грн;

9 днів щодо другого платежу в розмірі 12 355 753,29 грн.

Виходячи з викладеного, доводи скаржника про застосування положень п.4.4 договору при відкладанні оплати товару прийнятого за видатковою накладною від 11.07.2023 № 15, є необґрунтованими та такими, які не грунтуються на дійсних фактичних обставинах справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що у відповідача будо достатньо часу вчасно сплати за поставлений товар не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки, як за видатковою накладною від 25.04.2023 № 13 (перша партія товару), так і за видатковою накладною від 11.07.2023 № 15 (друга партія товару).

Отже, доводи скаржника щодо застосування у даній справі за встановлених судом апеляційної інстанції обставин, положень п.4.4 договору яким передбачено відкладальну обставину оплати товару прийнятого за видатковими накладними, є хибними та такими, які не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 22.03.2024, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 22.03.2024 - залишити без змін.

Судові витрати (судовий збір) розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 у справі № 910/16401/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 у справі № 910/16401/23 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Матеріали справи №910/16401/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 30.07.2024.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

С.А. Гончаров