ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/1938/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеренергосервіс», м.Запоріжжя (адреса: 69006, м.Запоріжжя, вул.Добролюбова, 20)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сучасні системи з`єднання конвеєрних стрічок", м.Харків (адреса: 61145, м.Харків, вул.Клочківська, 111-А, офіс 14-3)
про стягнення 41630,40 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

04.06.2024 року до Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеренергосервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сучасні системи з`єднання конвеєрних стрічок" про стягнення 41630,40 грн збитків.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.06.2024 року відкрито провадження у справі №922/1938/24 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ст.248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

10.06.2024 року судом було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі в електронний кабінет Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сучасні системи з`єднання конвеєрних стрічок", яка згідно з довідкою суду про доставку електронного листа була отримана останнім 11.06.2024 року.

Згідно з п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Відзиву на позов відповідачем до суду надано не було.

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеренергосервіс» (позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сучасні системи з`єднання конвеєрних стрічок" (відповідач, постачальник) було укладено договори про закупівлю товарів: №3822-ИЭС-ДЦ від 15.01.2021 року; №3970-ИЭС-ДЦ від 01.03.2021 року; №4113-ИЭС-ДЦ від 05.04.2021 року.

Так, 15.01.2021 між сторонами було укладено Договір №3822-ИЭС-ДЦ (далі - Договір 3822).

Згідно з п. 1.1 вказаного Договору Відповідач взяв на себе зобов`язання поставити товар зазначений у специфікації, а позивач прийняти та оплатити такий товар, а саме 7 комплектів пристроїв СКЛ20 У.

Відповідно до п. 1.1. та 3.2 Договору 3822 - Сума Договору становила 159 600,00грн. (у тому числі ПДВ 26 600,00 грн).

Відповідно до п. 5.5 Договору 3822 Товар вважається поставленим Покупцю з дати підписання Сторонами видаткових накладних (дата поставки Товару).

Відповідно до п. 4.1 Договору 3822 розрахунки проводяться шляхом оплати Покупцем поставленого Постачальником Товару на 90 календарний день з дати поставки відповідного товару.

Постачальник поставив 4 комплекти пристроїв СКЛ20 У відповідно до видаткових накладних від 25.02.2021 №65, від 19.03.2021 №82, від 07.04.2021 №96, від 14.04.2021 №104 на загальну суму 91200,00 грн, у тому числі ПДВ на суму 15200,00 грн (а.с.50-51).

ТОВ «ІНТЕРЕНЕРГОСЕРВІС» оплатило поставлений товар у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями від 30.09.2021 №2220571, від 13.10.2021 №2239436, від 18.11.2021 №2290618, від 26.11.2021 №2301607 (а.с.18-19).

Відповідно до п. 4.2 Договору 3822 Постачальник взяв на себе наступне зобов`язання на дату виникнення податкових зобов`язань (або підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України) Постачальник складає податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) в електронній формі.

Позивач зазначає, що в даному випадку таке договірне зобов`язання не було виконане Відповідачем стосовно вищезазначених поставок продукції Відповідач не зареєстрував жодної податкової накладної відповідно до вищезазначених поставок Товару, що підтверджується відповідними витягом з електронного кабінету платника податку ТОВ «ІНТЕРЕНЕРГОСЕРВІС».

Відповідно до п. 7.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою зі Сторін узятих на себе за цим Договором зобов`язань, вона несе відповідальність перед іншою Стороною відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі відшкодовує збитки.

Також, 01.03.2021 між сторонами було укладено догорів про закупівлю товарів №3970-ИЭС-ДЦ (далі - Договір 3970).

Згідно з п. 1.1 вказаного Договору Відповідач взяв на себе зобов`язання поставити товар зазначений у специфікації, а позивач прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.1. та п. 3.2 Договору 3970 - Сума Договору становила 127922,40 грн (у тому числі ПДВ 21320,40 грн).

Відповідно до п. 5.5 Договору 3970 Товар вважається поставленим Покупцю з дати підписання Сторонами видаткових накладних (дата поставки Товару).

Відповідно до п. 4.1 Договору 3970 розрахунки проводяться шляхом оплати Покупцем поставленого Постачальником Товару на 10 календарний день з дати поставки відповідного товару.

Постачальник поставив товар відповідно до видаткових накладних від 19.03.2021 №85, від 28.04.2021 №118, від 14.05.2021 №119 на загальну суму 90624,00 грн, у тому числі ПДВ на суму 15104,00 грн (а.с. 29-30).

ТОВ «ІНТЕРЕНЕРГОСЕРВІС» оплатило поставлений товар у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями від 15.04.2021 №2005207, від 18.06.2021 №2082113, від 18.06.2021 №2082114 (а.с. 31-32).

Відповідно до п. 4.2 Договору 3970 Постачальник взяв на себе наступне зобов`язання на дату виникнення податкових зобов`язань (або підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України) Постачальник складає податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) в електронній формі.

Позивач зазначає, що в даному випадку таке договірне зобов`язання не було виконане Відповідачем стосовно вищезазначених поставок продукції Відповідач не зареєстрував жодної податкової накладної відповідно до вищезазначених поставок Товару, що підтверджується відповідними витягом з електронного кабінету платника податку ТОВ «ІНТЕРЕНЕРГОСЕРВІС».

Відповідно до п. 7.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою зі Сторін узятих на себе за цим Договором зобов`язань, вона несе відповідальність перед іншою Стороною відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі відшкодовує збитки.

Також, 05.04.2021 між сторонами було укладено догорів про закупівлю товарів №4113-ИЭС-ДЦ (далі - Договір 4113).

Згідно з п. 1.1 вказаного Договору Відповідач взяв на себе зобов`язання поставити товар зазначений у специфікації, а позивач прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.1. та 3.2 Договору 4113 - сума Договору становила 67958,40грн (у тому числі ПДВ 11326,40 грн).

Відповідно до п. 5.5 Договору 4113 Товар вважається поставленим Покупцю з дати підписання Сторонами видаткових накладних (дата поставки Товару).

Відповідно до п. 4.1 Договору 4113 розрахунки проводяться шляхом оплати Покупцем поставленого Постачальником Товару на 10 календарний день з дати поставки відповідного товару.

Постачальник поставив товар відповідно до видаткових накладних від 14.05.2021 №120, від 28.04.2021 №134 на загальну суму 67958,40 грн, у тому числі ПДВ на суму 11326,40 грн (а.с. 42).

ТОВ «ІНТЕРЕНЕРГОСЕРВІС» оплатило поставлений товар у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями від 18.06.2021 №2082115, від 18.06.2021 №2082116 (а.с.43).

Відповідно до п. 4.2 Договору 4113 Постачальник взяв на себе наступне зобов`язання на дату виникнення податкових зобов`язань (або підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України) Постачальник складає податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) в електронній формі.

Позивач зазначає, що обов`язок відповідача зареєструвати податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) є обов`язком платника податку і в силу положень п. 201.10 Податкового кодексу України.

Як стверджує позивач, що хоча обов`язок відповідача зареєструвати податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, але у разі визначення такого обов`язку у господарському договорі такий обов`язок стає також господарсько-договірним зобов`язанням перед позивачем, і саме невиконання цього обов`язку може завдати позивачу збитків.

В даному випадку таке договірне зобов`язання не було виконане Відповідачем стосовно вищезазначених поставок продукції Відповідач не зареєстрував жодної податкової накладної відповідно до вищезазначених поставок Товару, що підтверджується відповідними витягом з електронного кабінету платника податку ТОВ «ІНТЕРЕНЕРГОСЕРВІС».

Відповідно до п. 7.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою зі Сторін узятих на себе за цим Договором зобов`язань, вона несе відповідальність перед іншою Стороною відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі відшкодовує збитки.

Вказані обставини на думку позивача свідчать про порушення відповідачем обов`язку щодо реєстрації податкових накладних, що в свою чергу завдало позивачу збитки у загальній суми 41630,40 грн, що в свою чергу, стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з п. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1 статті 611 Цивільного кодексу та статті 224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1)протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2)шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Отже, з урахуванням предмета позову для висновку щодо збитків предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю в діях/бездіяльності відповідача повного складу господарського правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (п. 14 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Тобто, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.

Відповідно до пункту 1 Наказу Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015 "Про затвердження форми податкової накладної та порядку заповнення податкової накладної" (в редакції, яка діяла на момент виникнення правопорушення) (далі - Наказ №1307) податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, обчислену за формулою, зазначеною у пункті 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України та пункті 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569, або обчислену відповідно до пункту 200-1.9 статті 200-1 Податкового кодексу України, (пункт 3 Наказу №1307).

Пунктом 5 Наказу № 1307 визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань постачальника (продавця), крім випадків, передбачених Податковим кодексом України та цим порядком.

Згідно з пунктом 3 Наказу № 1307 усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9-15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації. Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правопорушення) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (абз. 1 пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до абз. 1 пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Відповідно до абз. 14 та 15 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Згідно з пунктом 14.1.181 статті 181 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, в силу пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними.

Відповідно, лише зареєстрована в Єдиному реєстрі податкова накладна є підставою для формування податкового кредиту.

Згідно з абз. 1 пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (абз. 20 пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу У країни).

Таким чином, наведеними нормами Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними суми податку можуть бути віднесені покупцем товарів/послуг до складу податкового кредиту.

У даному випадку позивач доводить наявність підстав для стягнення збитків у розмірі 41630,40 грн з посиланням на обставини вчинення відповідачем порушення зобов`язання, встановленого податковим законодавством, яке полягає у порушенні норм податкового законодавства при здійсненні реєстрації податкових накладних з ПДВ у ЄРПН, зокрема порушенні Порядку заповнення податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 (порушення приписів пунктів 201-1, 201-7 статті 201 Податкового кодексу України).

Отже, у відповідності до вищевказаних положень Податкового кодексу України, відповідач був зобов`язаний скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні датою відвантаження товару або датою зарахування коштів від покупця, як оплата товарів, що підлягали постачанню (у разі здійснення попередньої оплати за товар).

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг.

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (абз. 1 пункт 201.1. статті 201 Податкового кодексу України).

Отже, за наслідками поставки Постачальником товару згідно з вищезазначеними видатковими накладними він мав скласти та зареєструвати відповідні податкові накладні на загальну суму ПДВ 41630,40 грн в наступні строки:

За видатковою накладною від 25.02.2021 №65 - до 15.03.2021;

За видатковою накладною від 19.03.2021 №82 - до 15.04.2021;

За видатковою накладною від 07.04.2021 №96 - до 30.04.2021;

За видатковою накладною від 14.04.2021 №104 - до 30.04.2021;

За видатковою накладною від 19.03.2021 №85 - до 15.04.2021;

За видатковою накладною від 28.04.2021 №118 - до 15.05.2021;

За видатковою накладною від 14.05.2021 №119 - до 31.05.2021;

За видатковою накладною від 28.04.2021 №134 - до 15.05.2021;

За видатковою накладною від 14.05.2021 №120 - до 31.05.2021.

Доказів на підтвердження складення та реєстрації Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сучасні системи з`єднання конвеєрних стрічок" податкових накладних в ЄРПН щодо поставки (оплати) товару на загальну суму 249782,40 грн (в т.ч. ПДВ в сумі 41630,40 грн) матеріали справи не містять.

На підставі викладеного суд погоджується з доводами позивача, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сучасні системи з`єднання конвеєрних стрічок" не виконало (не надало доказів виконання) вимоги статті 201 Податкового кодексу України щодо реєстрації податкових накладних, у зв`язку з цим Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРЕНЕРГОСЕРВІС" позбавлене можливості включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 41630,40 грн.

При цьому, хоча обов`язок виконавця послуги зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку в публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем послуги, невиконання такого обов`язку фактично завдало збитків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18).

Відтак, має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення суми ПДВ до податкового кредиту позивачем та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10.01.2022 у справі №910/3338/21.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, при порушенні контрагентом (продавцем) за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних належним способом захисту для заявника (покупця) може бути звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків.

У пункті 15 цієї ж постанови Верховний суд зазначив: "Таким чином, Відповідач з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим Позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 1 541 930,45 грн. З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю Відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту Позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення".

Аналогічні за змістом висновки наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №916/334/22:

"п. 5.27. Верховний Суд не погоджується із доводами колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені в ухвалі від 11.01.2023 у цій справі, про необхідність відступу від висновків, що містяться у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/20686/20 про те, що факт вчинення відповідачем податкового правопорушення може бути підтверджений лише чинними матеріалами податкової перевірки (актом або рішенням) відповідного контролюючого органу, наділеного повноваженнями здійснювати перевірку дотримання податкового законодавства.

У постановах Верховного Суду, на які послалася колегія суддів в ухвалі від 11.01.2023 (від 03.12.2018 у справі №908/76/18, від 10.01.2022 у справі №910/3338/21), а також у постановах Верховного Суду, які були ухвалені після передачі цієї справи на розгляд палати (від 31.01.2023 у справі №904/72/22, від 19.04.2023 у справі №906/824/21), висновок про наявність підстав та умов для стягнення збитків був зроблений через те, що судами був встановлений факт порушення відповідачем господарського зобов`язання, передбаченого договором (відсутність реєстрації в ЄРПН податкової накладної на суму ПДВ, передбачену договором). Цей висновок був зроблений за умов очевидності факту податкового порушення (не реєстрації податкової накладної чи відмови податкового органу у такій у реєстрації).

Отже, факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу у їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни".

Матеріали справи не містять доказів реєстрації податкових накладних, складених на підставі видаткових накладних від 25.02.2021 №65, від 19.03.2021 №82, від 07.04.2021 №96, від 14.04.2021 №104, від 19.03.2021 №85, від 28.04.2021 №118, від 14.05.2021 №119 , від 28.04.2021 №134, від 14.05.2021 №120.

Отже відповідач не виконав належним чином обов`язку, встановленого Договором та Податковим кодексом України.

Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини та наведені норми законодавства, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну та неможливістю включення суми ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками останнього.

Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17.

Отже суд вважає позовні вимоги такими, що підтверджуються матеріалами справи, є правомірними та обґрунтованими, відповідачем не спростовані, та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання розподілу судового збору суд керується положенням п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача, з вини якого виник спір.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 12, 13, 73, 74, 76-80, 129, 236 - 241, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сучасні системи з`єднання конвеєрних стрічок" (адреса: 61145, м.Харків, вул.Клочківська, 111-А, офіс 14-3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеренергосервіс» (адреса: 69006, м.Запоріжжя, вул.Добролюбова, 20; ) 41630,40 грн збитків та 2422,40 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "01" серпня 2024 р.

Суддя К.В. Аріт