ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2024 р. Справа №910/11291/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.

представники сторін:

від Фізичної особи-підприємця Сидоренко Олени Володимирівни: Костишена В.Л.

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан Системс": Єлєнін С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан Системс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 (повний текст складено 22.02.2024)

у справі №910/11291/23 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Сидоренко Олени Володимирівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан Системс"

про стягнення заборгованості в розмірі 146 437,31 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан Системс"

до Фізичної особи-підприємця Сидоренко Олени Володимирівни

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи в суді першої інстанції.

Фізична особа-підприємець Сидоренко Олена Володимирівна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан Системс" (далі - ТОВ "Талан Системс") заборгованості у розмірі 146 437,31 грн, з яких: 107 000,00 грн - основний борг, 34 389,26 грн - інфляційні втрати, 5 048,05 грн - три проценти річних. Крім того, позивач просить зазначити у судовому рішенні щодо нарахування трьох процентів річних на суму основного боргу у розмірі 107 000,00 грн, починаючи з 08.07.2023 до виконання рішення суду, а також роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати ТОВ "Талан Системс" суми основного боргу, нарахування трьох процентів річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг від 02.07.2018, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 відкрито провадження у справі №910/11291/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.08.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява ТОВ "Талан Системс" до ФОП Сидоренко О.В. про визнання недійсним договору про надання послуг від 02.07.2018.

Вимоги про недійсність договору ґрунтуються на тому, що спірний договір про надання послуг від 02.07.2018, на думку позивача за зустрічним позовом, не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а отже є фіктивним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2023 прийнято зустрічний позов для спільного розгляду з первісним та вирішено здійснювати розгляд справи №910/11291/23 за правилами загального позовного провадження.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі №910/11291/23 первісний позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ "Талан Системс" на користь ФОП Сидоренко О.В. 107 000,00 грн заборгованості, 5 048,05 грн трьох процентів річних, 34 389,26 грн інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Нараховано до стягнення з ТОВ "Талан Системс" на користь ФОП Сидоренко О.В. три проценти річних на суму заборгованості у розмірі 107 000,00 грн з 08.07.2023 до моменту виконання рішення за наступною формулою: В=С*3/100*Д, де В - сума нарахованих відсотків в гривнях, С - розмір заборгованості в гривнях, Д - кількість днів нарахування відсотків.

Роз`яснено органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати ТОВ "Талан Системс" суми основного боргу, нарахування трьох процентів річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції враховуючи, що факт надання позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом узгоджених послуг та факт порушення відповідачем за первісним позовом своїх договірних зобов`язань, в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем за первісним позовом, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 107 000,00 грн. При цьому, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача за первісним позовом підлягає 5 048,05 грн трьох процентів річних та 34 389,26 грн інфляційних втрат. Також, на переконання місцевого господарського суду, підлягає задоволенню вимога позивача про нарахування трьох процентів річних органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення з 08.07.2023 до моменту виконання зазначеного рішення відповідачем на суму основного боргу в розмірі 107 000,00 грн. Також, вимога позивача про роз`яснення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати ТОВ "Талан Системс" суми основного боргу, нарахування трьох процентів річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ТОВ "Талан Системс" про визнання недійсним договору про надання послуг від 02.07.2018. При цьому, оскільки заявлені зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Талан Системс" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні первісного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є несправедливим, упередженим, незаконним та необґрунтованим, з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Так, скаржник, зокрема посилається на те, що висновок суду першої інстанції про відхилення доводів ТОВ "Талан Системс" про фіктивність спірного правочину є несправедливим та упередженим.

Також, апелянт вказує, що визнання договору про надання послуг від 02.07.2018 недійсним є належним способом захисту позивачем свого права.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що сам по собі факт підписання сторонами спірного правочину, актів здачі-приймання послуг №№1-33, а також здійснення часткової оплати, відповідно до зазначених актів, не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні позову про визнання такого договору недійсним, згідно зі статтею 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2024 апеляційну скаргу ТОВ "Талан Системс" у справі №910/11291/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

19.03.2024 Північним апеляційним господарським судом витребувано матеріали справи №910/11291/23 з Господарського суду міста Києва.

25.03.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11291/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 апеляційну скаргу ТОВ "Талан Системс" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі №910/11291/23 залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Сітайло Л.Г. перебувала з 08.04.2024 до 12.04.2024 у відрядженні (Національна школа суддів України).

09.04.2023, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №910/11291/23. Розгляд апеляційної скарги ТОВ "Талан Системс" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі №910/11291/23 призначено на 22.05.2024. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 02.05.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2024 задоволено заяву представника ФОП Сидоренко О.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні 22.05.2024, відповідно до приписів частин 2, 3 статті 216 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), колегією суддів оголошено перерву до 19.06.2024.

У зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. (головуючий суддя (суддя-доповідач) на лікарняному з 17.06.2024 до 30.06.2024, судове засідання призначене на 19.06.2024, не відбулося.

Крім того, суддя Сітайло Л.Г. перебувала з 01.07.2024 до 14.07.2024 у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 розгляд апеляційної скарги ТОВ "Талан Системс" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі №910/11291/23 призначено на 24.07.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 задоволено клопотання представника ФОП Сидоренко О.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні 24.07.2024 оголошено перерву до 31.07.2024.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач за первісним позовом, у порядку статті 263 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Талан Системс", а рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі №910/11291/23 залишити без змін.

Так, у відзиві ФОП Сидоренко О.В. стверджує, що частково виконаний договір не може бути визнаний фіктивним.

Також, ФОП Сидоренко О.В. зазначає, що ТОВ "Талан Системс" не довело належними та допустимими доказами, що договір про надання послуг від 02.07.2018, укладений між ТОВ "Талан Системс" та ФОП Сидоренко О.В. є фіктивним та має бути визнаний недійсним судом. Договір від 02.07.2018 не підпадає під ознаки фіктивності, зазначені у статті 234 ЦК України (фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином), тому апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою.

Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

14.06.2024, через систему "Електронний суд", відповідач за первісним позовом подав доповнення до апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі №910/11291/23. Крім того, до наведених вище правочинів ТОВ "Талан Системс" долучено ряд нових доказів.

Розглянувши означені доповнення до апеляційної скарги, колегія зазначає таке.

Частиною 1 статті 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1, 2 статті 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Відповідно до частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

За приписами статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналіз змісту частини 1 статті 266 та статті 118 ГПК України дозволяє зробити висновок про запровадження законодавцем процесуального імперативу стосовно залишення без розгляду судом доповнення чи зміни апеляційної скарги, поданих поза межами строку на апеляційне оскарження. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.01.2022 у справі №920/617/19.

Зважаючи на те, що подані відповідачем за первісним позовом доповнення апеляційної скарги, подані поза межами законодавчо визначеного строку на апеляційне оскарження та не містять клопотання про поновлення строку на їх подання, колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваного судового рішення без врахування зазначених доповнень.

Оскільки апеляційна інстанція дійшла висновку про залишення доповнень без розгляду, то подані на його обґрунтування нові докази також не підлягають врахуванню.

30.07.2024, через систему "Електронний суд", ТОВ "Талан Системс" подано заяву про долучення до матеріалів справи копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню від 18.06.2024 №002625.

Колегія суддів, розглянувши наведену вище заяву, дійшла висновку про залишення її без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (схожий за змістом правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14, від 01.07.2021 у справі №46/603 тощо).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - апелянта) (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 13.01.2021 у справі №10/Б-921/1442/2013).

Колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом статті 80 ГПК України докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги або заперечення, повинні існувати на момент звернення заявника до суду з відповідною заявою по суті спору, і саме на таку особу покладено обов`язок подання їх одночасно із заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом додаткових доказів незалежно від причин їх неподання позивачем. Навпаки, саме допущення такої можливості судом матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Подібні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 19.10.2021 у справі №903/533/21.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 31.07.2024 з`явилися представники сторін.

Представник ТОВ "Талан Системс" у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні первісного позову.

Представник ФОП Сидоренко О.В. у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі №910/11291/23 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

02.07.2018 між ФОП Сидоренко О.В. (виконавець) та ТОВ "Талан Системс" (замовник) укладено договір про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику наступні послуги: консультування з питань інформатизації - планування та проектування інтегрованих комп`ютерних систем, які поєднують апаратні засоби, програмне забезпечення та комунікаційні технології; консультування у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем.

Відповідно до пункту 1.2 договору замовник зобов`язується прийняти та оплатити належно надані послуги на умовах визначених договором.

Згідно з пунктом 1.3 договору на підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг, відповідно до умов цього договору, сторонами складається акт здачі-приймання послуг.

У пунктах 2.2-2.4 договору сторонами узгоджено, що замовник зобов`язаний оплатити послуги виконавця в розмірі та у строки, передбачені даним договором та підписати акти здачі-прийняття наданих послуг протягом 3 робочих днів з дати передачі замовнику документів виконавцем. Дата підписання акта здачі-приймання послуг виконавцем є датою, з якої послуги вважаються повністю виконаними, належним чином оформленими та прийнятими замовником.

За умовами пунктів 3.1, 3.3 договору виконавець зобов`язаний виконувати послуги передбачені даним договором якісно, в повному обсязі та в строки встановлені даним договором, а також надавати замовнику одразу після надання послуг підписані зі свого боку акти здачі-приймання послуг.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що за результатами наданих послуг, передбачених пунктом 1.1 договору, замовник щомісячно сплачує виконавцю винагороду за фактично надані послуги.

За змістом пункту 4.2 договору замовник здійснює оплату за послуги наступним чином:

- на підставі підписаного сторонами акта здачі-приймання послуг не пізніше 10 числа місяця слідуючого за звітним;

- за погодженням сторін можливе здійснення попередньої оплати за послуги, що надаються у поточному місяці, в такому випадку оплата здійснюється на підставі рахунку на оплату.

Відповідно до пункту 4.3 договору оплата послуг виконавця здійснюється шляхом перерахування суми, вказаної в акті на поточний рахунок виконавця.

У випадку здійснення попередньої оплати, згідно з пунктом 4.2.2 договору, оплата послуг за звітний місяць здійснюється за вирахуванням сплаченої суми попередньої оплати.

Ціна Договору становить загальну вартість наданих протягом строку дії договору послуг, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання послуг.

Послуги за цим договором надаються за зверненням (усним та/або письмовим) замовника за схемою питання/відповідь, за допомогою електронної пошти; листування поштою; за телефоном (факсом); особисто в офісі замовника (пункт 5.1 договору).

Пунктами 5.5.1, 5.5.2 договору встановлено, що звітним періодом за цим договором є календарний місяць; приймання та передача наданих послуг проводитиметься за кожний звітний період шляхом підписання акту здачі-приймання послуг.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2018 включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (пункт 10.1 договору).

У випадку ненадходження від однієї з сторін за 30 днів до припинення договору заяви про відмову від продовження договору, останній вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (пункт 10.2 договору).

За результатами виконання умов договору, сторонами складено та підписано без заперечень та зауважень акти здачі-приймання послуг: від 27.07.2018 №1 на суму 30 000,00 грн, від 28.09.2018 №2 на суму 20 000,00 грн, від 29.11.2018 №3 на суму 20 000,00 грн, від 27.12.2018 №4 на суму 56 024,00 грн, від 28.02.2019 №5 на суму 21 325,00 грн, від 26.04.2019 №6 на суму 28 620,00 грн, від 30.05.2019 №6 на суму 22 350,00 грн, від 30.07.2019 №8 на суму 19 340,00 грн, від 30.08.2019 №9 на суму 28 500,00 грн, від 30.09.2019 №10 на суму 23 650,00 грн, від 31.10.2019 №11 на суму 18 360,00 грн, від 29.11.2019 №12 на суму 26 400,00 грн, від 27.12.2019 №13 на суму 22 360,00 грн, від 31.01.2020 №14 на суму 21 800,00 грн, від 28.02.2020 №15 на суму 16 350,00 грн, від 29.05.2020 №17 на суму 16 210,15 грн, від 30.06.2020 №18 на суму 31 000,00 грн, від 31.07.2020 №19 на суму 16 740,00 грн, від 31.08.2020 №20 на суму 18 500,00 грн, від 30.09.2020 №21 на суму 27 600,00 грн, від 30.10.2020 №22 на суму 34 400,00 грн, від 30.11.2020 №23 на суму 125 400,00 грн, від 31.12.2020 №24 на суму 97 300,00 грн, від 31.03.2021 №25 на суму 15 000,00 грн, від 30.04.2021 №26 на суму 37 000,00 грн, від 31.05.2021 №27 на суму 34 500,00 грн, від 30.06.2021 №28 на суму 24 000,00 грн, від 30.07.2021 №29 на суму 100 000,00 грн, від 31.08.2021 №30 на суму 26 000,00 грн, від 30.09.2021 №31 на суму 25 000,00 грн, від 29.10.2021 №32 на суму 45 000,00 грн, від 30.11.2021 №33 на суму 120 000,00 грн.

Звертаючись до суду з первісним позовом, ФОП Сидоренко зазначає, що згідно з актами здачі-приймання послуг №№1-33 за період з липня 2018 року до листопада 2021 року виконавцем надано замовнику послуги на загальну суму 1 168 729,15 грн. У той же час замовник, в порушення взятих на себе зобов`язань за спірним договором, отримані послуги оплатив лише частково, в розмірі 1 061 729,00 грн, у зв`язку з чим, за ТОВ "Талан Системс" обліковується заборгованість в розмірі 107 000,00 грн. Крім того, у зв`язку з невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем за первісним позовом нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 34 389,26 грн та три проценти річних в сумі 5 048,05 грн.

У свою чергу, до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява ТОВ "Талан Системс" про визнання недійсним договору про надання послуг від 02.07.2018.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ТОВ "Талан Системс" не підлягає задоволенню, оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню виходячи з наступних підстав.

Згідно зі статтею 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підпунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

За приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За змістом частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбачених законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

Отже, позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №379/1256/15-ц, від 08.02.2018 у справі №756/9955/16-ц.

У постанові від 31.03.2021 у справі №201/2832/19 Верховний Суд, наводячи критерії фіктивності договору зазначає, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №757/12646/16, від 28.02.2018 у справі №909/330/16, від 01.11.2018 у справі №910/18436/16.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (така правова позиція викладена, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17, від 19.02.2021 у справі №904/2979/20).

Суд з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору, як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору.

Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20).

Таким чином, суд при вирішенні питання щодо фіктивності договору має з`ясувати дійсні мотиви, через які укладено договір, про фіктивність якого стверджує позивач за зустрічним позовом.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним, відповідно до статті 234 ЦК України.

Водночас, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав або інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено (відповідна позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17).

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами у цій справі, місцевим господарським судом вірно встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг.

За приписами частини 1 статті 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Правовий аналіз наведених положень ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника з її оплати.

Як слушно зазначив місцевий господарський суд, згідно з договором про надання послуг важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели. З урахуванням наведених особливостей слід зазначити, що стаття 177 ЦК України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.

Таким чином, предметом договору про надання послуг є процес надання послуг, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір про надання послуг зі сторони замовника - ТОВ "Талан Системс", підписано головним бухгалтером - ОСОБА_1 на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Талан Системс" від 01.02.2018 №01/02/18.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Талан Системс" від 01.02.2018 №01/02/18, ОСОБА_1 включений до кола осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Рішення про надання ОСОБА_1 повноважень на вчинення дій від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, прийняте учасниками ТОВ "Талан Системс" - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У подальшому (12.03.2018 та 31.05.2018) відбулися зміни у складі учасників товариства та, станом на час укладення спірного договору, учасниками ТОВ "Талан Системс" були: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджується відомостями у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На протязі липня 2018 року - листопада 2021 року між ФОП Сидоренко О.В. та ТОВ "Талан Системс" підписані акти здачі-приймання послуг у сфері консультування з питань інформатизації на суму 1 168 729,15 грн.

Акти здачі-приймання послуг №№1-33 зі сторони замовника підписано головним бухгалтером ТОВ "Талан Системс" - ОСОБА_1 на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Талан Системс" у від 01.02.2018 №01/02/18.

Отже, як станом на час укладення договору, так і станом на час підписання сторонами актів здачі-приймання послуг, ОСОБА_1 був уповноваженою особою ТОВ "Талан Системс" на вчинення дій від імені юридичної особи без довіреності, що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зі змісту актів здачі-приймання послуг №№1-33, які підписані позивачем за зустрічним позовом без заперечень та зауважень, вбачається, що ФОП Сидоренко О.В. надано ТОВ "Талан Системс" послуги з консультування з питань інформатизації: планування та проектування інтегрованих комп`ютерних систем, які поєднують апаратні засоби, програмне забезпечення та комунікаційні технології; консультування у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; консультування клієнтів замовника щодо технічних характеристик обладнання, гарантійних термінів та умов технічної підтримки від виробника обладнання; консультування щодо сумісності існуючого обладнання та програмного забезпечення, що є у клієнта з тим, що він бажає придбати.

Заперечень зі сторони ТОВ "Талан Системс" щодо виконання вказаних у актах дій саме на виконання оспорюваного договору матеріали справи не містять, як не містить заперечень щодо якості отриманих послуг.

Позивачем за зустрічним позовом, в свою чергу, на виконання умов договору та згідно з наведеними актами, сплачено на користь відповідача за зустрічним позовом за період з липня 2018 року до грудня 2021 року кошти у розмірі 1 061 729,00 грн.

При цьому, 31.12.2020 між сторонами складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого, заборгованість позивача за зустрічним позовом перед відповідачем за зустрічним позовом складає 260 944,00 грн.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

За загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Отже, за правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують певні факти господарської діяльності в правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи підписані між сторонами акти здачі-приймання послуг №№1-33, оскільки умови договору не містять вимог щодо складання актів та переліку відомостей, що є обов`язковими для зазначення в актах, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що акти здачі-приймання послуг №№1-33 фіксують факт надання ФОП Сидоренко О.В. та прийняття ТОВ "Талан Системс" послуг у сфері консультування з питань інформатизації та є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Враховуючи те, що укладений між сторонами договір не містить вимог до переліку послуг, які вказуються в актах, а в наявних у матеріалах справи актах зафіксовано факти здійснення господарської операції, то колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає необґрунтованими посилання позивача за зустрічним позовом на те, що в актах не зазначено конкретного змісту та/або результату послуги.

У контексті того, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів (подібна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 01.03.2023 у справі №910/6210/20) місцевим господарським судом також враховано, що ТОВ "Талан Системс" надано пояснення, за якими господарські операції по договору, відображалися в бухгалтерському обліку товариства проводками: Дт 91 "Загальновиробничі витрати" , Дт 92 "Адміністративні витрат" та Кт 6851 "Розрахунки з іншими кредиторами", Кт 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками".

Таким чином, внаслідок укладення між сторонами договору та підписання актів здачі-приймання послуг ТОВ "Талан Системс" відображало у бухгалтерському обліку господарські операції по договору, що фактично підтверджує реальний рух активів та реальність здійснених господарських операцій по спірному договору.

Також місцевий господарський суд вірно зазначив, що специфічною ознакою послуг є те, що результат передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, тобто під час надання послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели. Також особливістю послуги є те, що вона споживається у процесі її надання, тому її визначають як діяльність, спрямовану на задоволення будь-яких потреб. Відтак, перевірка обставин щодо реального руху активів, надання виконавцем послуг та встановлення факту реальності здійснених господарських операцій за договорами надання послуг відрізняються, зокрема від договорів постачання товарів, виконання робіт.

Враховуючи характер спірних правовідносин, що склалися між сторонами, з огляду на предмет доказування у цій справі, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що встановлені вище обставини спростовують доводи позивача за зустрічним позовом про фіктивність договору.

З урахуваннях наведеного, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача за зустрічним позовом що ФОП Сидоренко О.В. не представлено доказів надання товариству консультаційних послуг з інформатизації, у тому числі, по будь-якому з вказаних у табличці (подана до суду разом з клопотанням від 30.10.2023) переліку договорів та не зазначено предмету будь-якого з таких договорів. Крім того, договором не передбачено обов`язку виконавця зберігати документи, складені у процесі надання послуг.

Місцевий господарський суд також врахував, що ТОВ "Талан Системс" не надано до матеріалів справи жодних належних доказів на підтвердження того, що у ТОВ "Талан Системс" була здійснена перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності, у тому числі після звільнення з посади генерального директора товариства ОСОБА_4 , за результатами б якої було б виявлено відсутність господарських операцій по договору. Натомість доводи позивача за зустрічним позовом зводяться до наявності корпоративного конфлікту між учасниками товариства.

З приводу наявності у ФОП Сидоренко О.В. відповідної освіти для надання послуг обумовлених у спірному договорі, то як підтверджено матеріалами справи ФОП Сидоренко О.В. закінчила у 1996 році Київський національний університет імені Тараса Шевченка, отримала повну вищу освіту за спеціальністю "Радіофізика і електроніка" та здобула кваліфікацію спеціаліста правознавства, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією диплома ЛС №003436.

Крім того, відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ФОП Сидоренко О.В. значиться - надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у (63..99), консультування з питань інформатизації (62.02), інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем (62.09), що узгоджується з предметом оспорюваного договору.

З приводу посилань позивача за зустрічним позовом на наявність особистих відносин ФОП Сидоренко О.В. та попереднього директора Товариства ОСОБА_4., то суд першої інстанції слушно зазначив, що сама по собі пов`язаність осіб правочину, зокрема в розумінні норм Податкового кодексу України, родинний зв`язок тощо, автоматично не свідчить про фіктивність правочину та не доводить існування в осіб відповідної мети зловживання правом на шкоду майновим інтересам третьої особи (зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №910/17755/18).

Щодо наявних в матеріалах справи заяв свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , місцевий господарський суд вірно зазначив, що учасники справи, інші особи, зацікавлені у певному результаті розгляду справи, можуть надавати показання свідка і можуть бути допитані судом в якості свідків, який оцінює ці докази у сукупності з іншими відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №921/260/19.

Згідно з частиною 1 статті 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №917/549/20).

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Водночас на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків (частина 2 статті 87 ГПК України).

Оскільки факт надання послуг підтверджується первинними документами, то обставини щодо надання чи ненадання послуг не можуть підтверджуватися лише заявами свідків. Крім того, заява свідка ОСОБА_3 , в порушення приписів частини 1 статті 87 ГПК України, ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегією суддів не встановлено наявності в оспорюваному договорі ознак фіктивного правочину,

Щодо доводів позивача за зустрічним позовом про те, що в договорі не визначено його ціни, а також порядку її формування, а відтак договір, на думку позивача за зустрічним позовом, не відповідає положенням статей 180, 189 ГК України та вважається неукладеним відповідно до частини 2 статті 180 ГК України, судова колегія зазначає таке.

За приписами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні умови укладення господарських договорів врегульовано і нормами ГК України.

Згідно з частинами 1-3 статті 180 ГК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з частиною 2 статті 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

Ціна є істотною умовою відплатних договорів (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28.07.2022 у справі №903/781/21).

Як вбачається зі змісту договору, сторони погодили, що за результатами наданих послуг, передбачених пунктом 1.1 договору, замовник щомісячно сплачує виконавцю винагороду за фактично надані послуги (пункт 4.1); замовник здійснює оплату за послуги на підставі підписаного сторонами акта здачі-приймання послуг не пізніше 10 (десятого) числа місяця слідуючого за звітним (підпункт 4.2.1); за погодженням сторін можливе здійснення попередньої оплати за послуги, що надаються у поточному місяці, в такому випадку оплата здійснюється на підставі рахунку на оплату (підпункт 4.2.2); оплата послуг виконавця здійснюється шляхом перерахування суми, вказаної в акті на поточний рахунок виконавця.

Отже, сторонами погоджено, що сума наданих послуг зазначається в акті.

При цьому, судовою колегією враховано, що сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом та заперечень щодо відсутності у договорі конкретно визначної вартості послуг замовник не заявляв. Більш того, невизначеність ціни у відплатному договорі не звільняє замовника від обов`язку оплатити прийняті ним послуги (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28.07.2022 у справі №903/781/21).

Матеріалами справи підтверджується факт укладення договору та його виконання, зокрема, підписання та скріплення печатками сторін відповідних актів приймання-передачі наданих послуг та власне оплата ТОВ "Талан Системс" таких послуг та з урахуванням зазначеного враховує правовий висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, згідно з яким не можна вважати неукладеним договір після його повного чи частково виконання сторонами.

За наведених обставин колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача за зустрічним позовом щодо неукладеності договору.

Водночас, як вірно зазначив місцевий господарський суд, застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (пункт 24)).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (пункт 63)).

Велика Палата Верховного Суду в пункті 154 постанови від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц звернула увагу на те, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину, товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 ЦК України).

Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.

Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним, без вимоги про застосування наслідків його недійсності, не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 ГПК України (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2023 у справі №910/19668/21).

Обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (пункт 52), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 155) та від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 (пункт 148).

Зважаючи на викладене, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним спірного договору.

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності.

Щодо заявлених позовних вимог за первісним позовом колегія суддів зазначає таке.

Як встановлено вище, сторонами без заперечень та зауважень складено та підписано у період з липня 2018 року до листопада 2021 року акти здачі-приймання послуг №№1-33 на загальну суму 1 168 729,15 грн, з яких відповідачем за первісним позовом оплачено 1 061 729,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 4.2 договору замовник здійснює оплату за послуги наступним чином:

- на підставі підписаного сторонами акта здачі-приймання послуг не пізніше 10 числа місяця слідуючого за звітним;

- за погодженням сторін можливе здійснення попередньої оплати за послуги, що надаються у поточному місяці, в такому випадку оплата здійснюється на підставі рахунку на оплату.

Пунктом 4.3 договору встановлено, що оплата послуг виконавця здійснюється шляхом перерахування суми, вказаної в акті на поточний рахунок виконавця.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за отримані послуги до матеріалів справи не надано.

Отже, відповідач за первісним позовом, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, оплату отриманих послуг у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем за первісним позовом обліковується заборгованість в розмірі 107 000,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Пунктом 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом узгоджених послуг та факт порушення відповідачем за первісним позовом своїх договірних зобов`язань, в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем за первісним позовом, суд дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 107 000,00 грн.

Крім того, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі 5 048,05 грн та інфляційні втрати в сумі 34 389,26 грн.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення сум вищенаведених компенсаційних виплат, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що стягненню з відповідача підлягає 5 048,05 грн трьох процентів річних та 34 389,26 грн інфляційних втрат.

Також, позивач за первісним позовом просить суд зазначити в рішенні про нарахування трьох процентів річних до моменту повного виконання рішення.

Згідно з частиною 10 статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені), у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI ГПК України.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

За приписами частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом про задоволення вимоги позивача в цій частині, та зазначення у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення трьох процентів річних на суму основного боргу у розмірі 107 000,00 грн починаючи з 08.07.2023 (враховуючи, що у позові вже здійснено нарахування до 07.07.2023) до моменту виконання вказаного рішення, з урахуванням приписів законодавства України.

Перерахунок трьох процентів річних для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за наступною формулою: Сх3хД:К:100,

де: С - сума непогашеної заборгованості;

Д - кількість днів прострочення;

К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Крім того, судом першої інстанції роз`яснено органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, три проценти річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився за визначеними вище формулами.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Інші наведені доводи скаржника, викладені в поданій ним апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Пунктом 1 частини 1 статті 275 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі №910/11291/23 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Талан Системс" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі №910/11291/23, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Талан Системс" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі №910/11291/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі №910/11291/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Талан Системс".

4. Матеріали справи №910/11291/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями - 07.08.2024.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов