ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4950/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Курко Ю.О.

за участю представників:

прокурор: Нейкова Т.М.;

від позивача (Міністерства оборони України): Дідух С.П.;

від позивача (Військової частини НОМЕР_1 ): не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (18000, м. Черкаси, вул. Надпільна, 224/1) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Тріотех (65059, м. Одеса, пров. Хвойний, 12, оф. Х-3; );

про визнання недійсним пункту договору та стягнення 38 813,63 грн,-

1. Суть спору.

Заступник керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Тріотех, у якій просить суд: визнати недійсним пункт 4.2. Договору №107 від 18.11.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ, що укладений між Військовою частиною НОМЕР_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю Тріотех, а також стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 38 813,63 грн, у т.ч.: 38 260 грн. 17 коп. сплачений ПДВ (основний борг), 553 грн. 46 коп. - 3% річних.

В обґрунтування поданої позовної заяви прокурор посилається на те, що після введеного 24.02.2022 воєнного стану в країні в силу законодавчих змін операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних сил України, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладається ПДВ за нульовою ставкою.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 20.11.2023 було відкрито провадження у справі у справі №916/4950/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.12.2023.

28.11.2023 до суду від Міністерства оборони України надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 43582/23).

08.12.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю Тріотех до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 44073/23).

14.12.2023 від Заступника керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону до суду надійшло повідомлення (вх. № 45341/23).

15.12.2023 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 45501/23).

15.12.2023 від ТОВ Тріотех до суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 45740/23).

У судовому засіданні 18.12.2023, суд встановив строки для надання відповіді на відзив до 08.01.2024, для заперечень до 22.01.2024 та ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 25.01.2024.

29.12.2023 до суду від Заступника керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону надійшла відповідь на відзив (вх.№ 47573/23, вх. №1727/24).

12.01.2024 до суду від ТОВ Тріотех надійшли додаткові пояснення (вх. № 1394/24).

24.01.2024 від Міністерства оборони України надійшло до суду клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні (вх. № 3095).

25.01.2024 до суду від Заступника керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону надійшло клопотання про відкладення судового засідання (вх. № 3229/24).

У судовому засіданні 25.01.2024 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про відкладення розгляду справи на 19.02.2024.

06.02.2024 до суду від Заступника керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи (вх. № 4901/24).

У судовому засіданні 19.02.2024 суд оголосив протокольну ухвалу, в порядку п.3 ч.2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження у справі № 916/4950/23 та призначення справи до розгляду по суті в засіданні суду на 14.03.2024.

06.03.2024 до суду від Заступника керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону надійшли письмові пояснення (вх. № 9524/24).

У судовому засіданні 14.03.2024, суд ухвалою у протокольній формі оголосив перерву у розгляді справи по суті до 15.04.2024.

12.04.2024 до суду від ТОВ Тріотех надійшли додаткові пояснення (вх. № 15149/24).

У судовому засіданні 15.04.2024, суд ухвалою у протокольній формі оголосив перерву у розгляді справи по суті до 20.05.2024.

17.05.2024 до суду від Заступника керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону надійшло клопотання про відкладення судового засідання (вх. № 20005/24).

У судовому засіданні 20.05.2024, суд ухвалою у протокольній формі оголосив перерву у розгляді справи по суті до 17.06.2024.

У судовому засіданні 17.06.2024 судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено протокольну ухвалу про перерву у розгляді справи до 18.07.2024.

17.07.2024 до суду від ТОВ Тріотех надійшли додаткові пояснення (вх. № 27337/24).

У судовому засіданні 18.07.2024 судом, за участю прокурора та представника позивача, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та відкладено складення повного рішення на строк, визначений ч.6 ст. 233 Господарським процесуальним кодексом України.

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Доводи Заступника керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

Прокурор зазначає, що 18.11.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Тріотех укладено договір № 107 про закупівлю товарів за державні кошти (далі - Договір № 107) про постачання оливи моторної Fuchs Titan Marine TC-W3 та оливи моторної WOLF OUTBOARD 2Т TC-W3.

Прокурор стверджує, що на виконання цього правочину, ТОВ Тріотех поставило обумовлений товар на суму 229 561 грн. 00 коп. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною від 14.12.2022 № 107 на суму 229 561 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 38 260 грн. 17 коп.

Прокурор повідомляє, що Військова частина НОМЕР_1 , на виконання умов Договору № 107, оплатила поставлений відповідачем товар у сумі 229 561 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 38 260 грн. 17 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 977 від 14.12.2022 з відмітками Смілянського управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про оплату.

Прокурор звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» (постанова КМУ № 178) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану, операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби України тощо, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Постанова КМУ № 178 набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Як зазначає прокурор, у зв`язку із цим, військова частина НОМЕР_1 за вихідним листом №894/1/671 від 17.04.2023 звернулась до ТОВ Тріотехз претензією № 9 від 17.04.2023 про повернення сплаченого за договором № 107 від 18.11.2022 податку на додану вартість.

Між тим, на думку прокурора, ТОВ Тріотех уникає повернення коштів та, попри вимогу про їх повернення, продовжує їх утримувати (користуватись).

За таких обставин, Договір № 107 від 18.11.2022 в частині п. 4.2. щодо включення до договірної ціни податку на додану вартість, на думку прокурора, має бути визнаний судом недійсним, а сплачені кошти в якості ПДВ повернуті позивачу-2 із застосуванням наслідків, що передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповіді на відзив позивач наголошує, що у зв`язку із збройною агресією росії, маючи на меті спростити порядок та сприяти оперативному матеріальному забезпеченню військових формувань, 02.03.2022 прийнято постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» №178.

Відповідно до пунктів 1, 2 вищевказаної постанови, до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх об`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

3.2. Доводи Міністерства оборони України.

Позивач у наданих до суду поясненнях зазначає, що Договори, які укладались Військовою частиною НОМЕР_1 , окремі пункти яких є предметом розгляду у даній справі, не є договорами на виконання мобілізаційних завдань щодо постачання пально-мастильних матеріалів. А тому підстав для застосування нульової ставки ПДВ до ціни на пально-мастильні матеріали за цими договорами не було.

3.3. Доводи Військової частини НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_1 підтримує позицію Міністерства оборони України, яка зазначена в поясненнях від 28.11.2023, та вказує, що Військова частина НОМЕР_1 не укладала договори (контракти) на виконання мобілізаційних завдань (замовлень) від імені Міністерства оборони України наказом Міністерства оборони України від 08 листопада 2016 року № 595/ДСК та Наказом Міністерства оборони України від 16.09.2020 року № 332 та відповідні повноваження на їх укладення не надавались

3.4. Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю Тріотех.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зауважує, що тлумачення змісту постанови №178 свідчить про її прийняття з метою виконання мобілізаційних завдань.

Відповідач зазначає, що поняття «мобілізаційне завдання» є цілком чітким та конкретним юридичним терміном та міститься в абзаці 8 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: мобілізаційні завдання (замовлення) - окремі вимоги мобілізаційного плану щодо номенклатури, обсягів виробництва необхідної продукції, утворення і підготовки до розгортання спеціальних формувань, а також затверджені в установленому порядку першочергові заходи мобілізаційної підготовки, які доводяться для виконання до центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. до підприємств, установ і організацій, що залучаються до виконання мобілізаційних завдань (замовлень), мобілізаційні завдання(замовлення) доводяться на підставі затверджених основних показників мобілізаційного плану і договорів (контрактів), що укладаються в порядку, передбаченому законодавством.

Так відповідач доходить висновку, що мобілізаційне завдання формується (створюється) в межах та на виконання мобілізаційного плану.

Відповідач стверджує, що Військову частину діючим законодавством України не уповноважено укладати договори (контракти) на виконання мобілізаційних завдань законодавством України.

Так на думку відповідача, оскаржуваний у справі (в частині) Договір №107 від 18 листопада 2022 року укладений не на виконання мобілізаційних завдань, а Військова частина взагалі не має повноважень на укладання договорів на виконання мобілізаційних завдань.

Щодо застосування підпункту «г» підпункту 195.172. пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, відповідач зазначає, що Постанова №178 містить посилання на підпункт "г"е підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України.

Відповідно до вказаної норми за нульовою ставкою оподатковуються операції для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

При цьому, відповідач вказує, що Договір укладений не на виконання мобілізаційних завдань, за відсутності доказів (та навіть посилань у позовних заявах) на використання отриманого за Договорами товару для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту.

Отже, на думку відповідача, у спірних правовідносинах підпункт "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України свідчить про відсутність правових підстав для застосування до положень Договорів нульової ставки оподаткування.

Щодо застосування до спірних правовідносин положень Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2022 року №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» - в частині заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту відповідач зазначає, що умовами Договору не передбачено постачання вказаних в них товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту. Аналогічно, відсутні такі вказівки й у тексті специфікацій, вимог до продукції, видаткових накладних й усіх інших документах, складених на виконання Договору.

4. Обставини справи, встановлені судом.

18.11.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець) та ТОВ Тріотех (продавець) було укладено договір №107 про закупівлю товарів за державні кошти (договір), відповідно до п. п. 1.1. якого продавець зобов`язується поставити покупцю Олива моторна

Fuchs Titan Marine TC-WЗ та Олива моторна WOLF OUTBOARD 2T TC-W3

(Код ДК:021:20-4 "Мастильні засоби") (далі за текстом - Товар), а

покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного

Договору.

Згідно п. 1.2. Договору, номенклатура, асортимент, кількість товару, який продавець зобов`язується передати покупцю (далі - товар), зазначається у Специфікації

(Додаток №1 до Договору).

У п. 1.4. Договору сторони погодили, що місце постачання товару: склад покупця.

За умовами п. 2.1. Договору, постачання товару здійснюється до 5 грудня 2022 року.

Одержувачем товару є військова частина НОМЕР_1 (п. 2.2. Договору).

Положеннями п. 2.4. Договору передбачено, що транспортування товару здійснюється продавцем. Обов`язки щодо забезпечення транспортом покладаються на продавця.

У п. 3.3. Договору сторони погодили, що приймання товару за кількістю та якістю здійснюється на складі покупця в присутності представника продавця. Документи на товар, які продавець повинен передати покупцю: рахунок-фактуру, видаткову накладну, сертифікат якості, копію сертифікату відповідності, паспорт, гарантійний талон, та інші документи які необхідні для підтвердження якості.

Згідно п. 3.4. Договору, приймання товару оформляється видатковою накладною та Актом приймання- передачі.

Відповідно до п. 3.7. Договору, датою виконання зобов`язань по постачанню продукції є дата підписання покупцем видаткової накладної.

За умовами п.4.1. Договору, платником за цим договором є покупець.

У п. 4.2. Договору сторони погодили, що загальна вартість товару (сума Договору) за цінами, визначеними у специфікації (Додаток № до цього договору), становить 229 561 грн з ПДВ.

Розрахунки за товар здійснюються шляхом оплати поставленого та належним чином прийнятого товару протягом 10 банківських днів за умови надходження бюджетних коштів на відповідні рахунки покупця після надання продавцем в установленому порядку наступних документів: рахунку-фактури - 1прим., видаткової накладної - 1 прим., паспорт на товар 1 прим., гарантійний лист на товар 1 прим, акт приймання-передачі основних засобів (затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13.09.2016 №818 - 1 прим. (за вимогою покупця); акт приймання-передачі військового майна (додаток 22 до наказу

Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440) - 1 прим. (за вимогою

покупця).

За умовами п 5.1. Договору, за порушення визначених Договором зобов`язань, а також за зміну або розірвання Договору в односторонньому порядку без відповідного обґрунтування Сторони несуть відповідальність, встановлену чинним законодавством України і Договором.

У п. 5.2. Договору сторони погодили види порушень та санкції за них:

- за порушення строків поставки з вини Виконавця ним сплачується пеня у розмірі 0,1 відсотка від вартості договору (з ДВ, якщо застосовується) за кожний день прострочення поза встановлені Договором строки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 5 відсотків вказаної вартості;

- за порушення умов Договору щодо якості (комплектності), з Виконавця стягується штраф у розмірі 30 (тридцять) відсотків вартості неякісного товару;

-за відмову від поставки (чи/або усунення дефектів) з Виконавця стягується штраф у розмірі 15 відсотків від ціни не поставленого товару. Крім того, Виконавець повертає покупцю отриману попередню оплату, якщо така попередня оплата була здійснена.

Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за цим Договором, якщо вони трапились внаслідок дій непереборної сили (форс-мажорних обставин) або випадку, що безпосередньо вплинули на його виконання (п. 7.1. Договору).

Згідно п. 9.1 Договору, він діє з дати набрання ним чинності та діє до 05 грудня 2022 року, в частині оплати - до повних розрахунків, крім гарантійних зобов`язань, які діють до повного їх виконання.

Відповідно до п. 10.2.Договору, у випадку, коли Сторони не прийдуть до взаємної згоди, спір буде розглядатись у відповідному господарському суді України.

Додатком до даного Договору є специфікація товару.

На підтвердження факту поставки відповідачем Військовій частині НОМЕР_1 товару за Договором № 107 до суду була надана видаткова накладна №107 14.12.2022 на суму 229 561,00 грн у т.ч. ПДВ 38 260,17 грн.

При цьому, Товариством з обмеженою відповідальністю Тріотех був виставлений Рахунок на оплату №107 від 14.12.2022 на суму 229 561,00 грн у т.ч. ПДВ 38 260,17 грн.

В свою чергу факт оплати Військовою частиною НОМЕР_1 отриманого від ТОВ Тріотех товару підтверджується платіжним дорученням №977 від 14.12.2022 на суму 229 561,00 грн.

Військова частина НОМЕР_1 за вихідним листом №894/1/671 від 17.04.2023 звернулась до ТОВ «ТРОТЕХ» з претензією №9 від 17.04.2023 про повернення сплаченого за договором №107 від 18.11.2022 податку на додану вартість.

Розглянувши вказану претензію, як вбачається із відповіді на претензію за вих. №1 від 16.05.2023, ТОВ Тріотех фактично відмовило військовій частині НОМЕР_1 у поверненні коштів посилаючись на те, що нульова ставка податку на додану вартість застосовується, щодо операцій з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту військових частин при умові, що такі операції з постачання здійснюються категоріям суб?єктів, що визначені Постановою Кабінету Міністрів України №178 на виконання мобілізаційних завдань.

Так, ТОВ «ТРОТЕХ» висунуло вимогу щодо надання військовою частиною інформації, чи було укладеного договір постачання, з метою виконання мобілізаційних завдань.

У листі за вих. № 11310-08-5/9756 від 11.04.2023 Міністерство фінансів України рекомендувало, для отримання роз`яснень з питань застосування податкового законодавства звернутися Міністерству оборони України звернутися до Державної податкової служби України для отримання індивідуальної податкової консультації, відповідно до п. 52.. ст. 52 Податкового кодексу України.

Військова частина НОМЕР_1 , в порядку п. 52.1 ст. 52 розділу ІІ Податкового кодексу України 05.06.2023 листом №894/1/1069 звернулась до Головного Управління ДПС у Черкаській області за наданням індивідуальної податкової консультації з приводу роз`яснення про застосування до Договору №107 вимог Постанови КМУ №178.

Згідно наданої відповіді від 16.06.2023 №11527/6/23-00-04-03-10 роз`яснено, що правові основи оподаткування ПДВ встановлено розділом V та підрозділом 2 розділу ХХ ПКУ.

Зокрема відповідно до підпункту «г» пл. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПКУ за нульовою ставкою ПДВ підлягають оподаткуванню операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» (далі - Постанова №178) та у відповідності до підпункту «т» пп. 195.1.2 п. 195.1 статті 195 розділу V ПКУ, з метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (Указ №64/2022) визначено категорії установ, для яких операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість.

Так, до таких установ Постановою №178 віднесено Збройні Сили України, Національну гвардію України, Службу безпеки України, Службу зовнішньої розвідки України, Державну прикордонну службу України, Міністерство внутрішніх справ України, Державну службу Україні з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони України, Державну службу спеціального зв?язку та захисту інформації України, інші утворені відповідно до законів України військові формування, їх з?єднання, військові частини, підрозділи, установи або організації, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету. Постанова №178 набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Таким чином, нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V ПКУ та Постанови №178 застосовується як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини, комплектуючі, охолоджуючі рідини, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами), при умові, що такі операції з постачання здійснюються для категорії суб?єктів, що визначені Постановою №178.

При цьому, нормами підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V ПКУ та Постанови №178 не визначено відповідного переліку із зазначенням кодів з Єдиного закупівельного словника ДК 021:2015, чи кодів УКТ ЗЕД.

Також у індивідуальній податковій консультації за вих. №3406/ІПК/99-00-21-03-02-05 від 06.10.2023 повторно наголошується, що нульова ставка ПДВ, відповідно до підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу У ПКУ та Постанови №178 застосовується як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту, при умові, що такі операції з постачання здійснюються категорії суб?єктів, та відповідно до умов, що визначені Постановою №178 та зазначені товари будуть використовуватися в заходах передбачених Законом №389-VIII.

При цьому, норми пункту 195.1 статті 195 розділу V ПКУ та Постанови №178 не поширюються на товари, які використовуються для забезпечення сільськогосподарської техніки.

При цьому, згідно листа Міністерства оборони України за вих. № 370/6/2/1/2549 від 06.09.2023 розгляд питання стягнення коштів можливо буде розглянуто після набрання законної сили у справі №320/20717/23, фактично не вживаючи заходів для пред`явлення позову на цій стадії.

Також матеріали справи містять лист Державної податкової служби України за вих. №12537/5/990-2103-0205 від 28.12.2022 яким повідомляється, що нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до підпункту "р" підпункту 195.12 пункту 195.1 статті 195 розділу V Кодексу та Постанови №178, застосовується безпосередньо як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (наприклад, але не виключно, інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини для ремонту автомобільної техніки, комплектуючі, автомобільні шини, охолоджуючі рідини, паливний, повітряний та масляні фільтра, свічки запалювання, акумуляторні батареї для автомобілів, номерні знаки на колісні транспортні засоби, фарба автомобільна, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами тощо), при умові, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, що визначені Постановою №178.

При цьому, до операцій з постачання послуг, в тому числі і послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту автомобілів, застосування нульової ставки податку на додану вартість підпунктом "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Кодексу та Постановою №178 нс передбачено. якщо запасні частини чи інші товари є складовою частиною певної послуги, наприклад з технічного обслуговування та ремонту автомобілів, то їх вартість включається до загальної вартості такої послуги: Оподаткуванню податком на додану вартість підлягає операція з постачання послуги в цілому, а не окремих и складових частин, в загальновстановленому порядку за ставкою 20 відсотків. незалежно від категорії особи, якій такі послуги надаються.

Крім цього, ДПС додатково повідомляє, що до операцій з постачання товарів, які використовуються для забезпечення транспорту, опосередковано (наприклад, автозаправні станції (колонки), ремонтні майстерні, рукава для подачі ПММ, насоси, насосні станції для перекачки ГММ, конструкції, модульні АЗС (металеві баки, цистерни, резервуари та контейнери для зберігання пального), паливо-роздавальні колонки, комплектуючі та обладнання до них тощо) нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до підпункту «г» підпункту, 195.1,2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Кодексу та Постанови №178 не застосовується.

5. Позиція суду

5.1. Щодо підстав звернення прокурора з позовом до суду.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої" особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовуєш, в чому полягає порушення інтересів держави необхідність іх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Частина 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Зміст поняття «державні інтереси» розглянуто в рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення кодексу України (справа про представництво прокуратурою інтересів держави в суді) від 08.04.1999.

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних політичних, економічних, соціальних та інших дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №810/2763/17 дійшла висновку відповідно до якого, за загальним визначенням «публічним інтересом» є важливі для значної кількості фізичних і юридичних осіб потреби, які відповідно до законодавчо встановленої компетенції забезпечуються суб`єктами публічної адміністрації.

Слід зазначити, що «правильне застосування законодавства» незаперечно становить «суспільний інтерес» та в даному випадку зверненням до суду дотримано «справедливої рівноваги», висловлені також у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Раймондо проти Італії» від 22.07.1994, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008, «Спорронг і Льоннрот проти Швецїїї» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Серков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Тригубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014.

Аналіз ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 тощо.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Відтак, представництво прокурором інтересів держави у суді: по-перше, може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; по-друге, прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах; по-третє, прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі не вчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді, відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру», навівши відповідне обґрунтування цього.

До інтересів держави безпосередньо належить дотримання вимог законодавства, що регулює питання управління та використання бюджетних коштів, а протиправне витрачання з бюджету коштів підриває матеріальну основу органів влади, а також держави в цілому.

Крім того, повномасштабне вторгнення російської федерації та введення в Україні правового режиму воєнного стану об`єктивно зумовило виникнення складної економічної ситуації, необхідності додаткового фінансування Збройних Сил України та інших військових формувань, що виконують завдання з безпосередньої відсічі ворогу.

У зв`язку з цим, захист інтересів держави у бюджетних правовідносинах, у тому числі при зайвому витрачанні чи заволодінні бюджетними коштами, є основним пріоритетом роботи усіх органів, у тому числі прокуратури, а порушення у цій сфері є неприпустимим в умовах сьогодення.

Забезпечення національної безпеки українського суспільства є однією з найважливіших функцій держави, основні завдання із захисту суверенітету і територіальної цілісності якої покладаються на Збройні Сили України та інші військові формування. Водночас, успішні дії останніх безпосередньо залежать від рівня їх матеріального-технічного забезпечення.

За таких обставин, протиправне отримання відповідачем бюджетних коштів, тривале їх неповернення, беззаперечно вказує на наявність порушень державних інтересів, що зобов`язує прокурора вчинити дії для їх захисту у судовому порядку. Адже указані кошти можна було б додатково використати для матеріально- технічного забезпечення, бойової готовності та боєздатності військових підрозділів Збройних Сил України, які виконують бойові завдання, та, як наслідок, для забезпечення національної безпеки України.

Як зазначено вище, Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Збройні Сили України», Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 3 та ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оборону України», п. п. 1, 3, 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Міністерство оборони України забезпечує їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань і в процесі їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оборону України», ст. 15 Закону України «Про Збройні Сили України» фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, передбачених законодавством.

Згідно ст. 15 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом.

Відповідно до п. 15 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 Міноборони є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Таким чином, саме Міністерство оборони України, як орган, що уповноважений державою на здійснення контролю за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів у Збройних Силах України, а також військова частина НОМЕР_1 , як сторона оспорюваного правочину та вигодонабувач, є органами державної влади, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

А тому, саме вони визначені позивачами у цій справі та саме вони мали б захищати інтереси держави за вказаних у позовній заяві обставин.

З огляду на викладене, Черкаською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону, у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», 03.08.2023 за вих. № 1136ВИХ-23 скеровано до Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 повідомлення про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів до захисту інтересів держави шляхом повернення зайво сплачених коштів, стягнення відповідних втрат за користування ними відповідачем.

Із відповіді Міністерства оборони України (лист № 370/6/2/1/2549 від 06.09.2023), вбачається, що розгляд питання стягнення коштів можливо буде розглянуто після набрання законної сили у справі №320/20717/23, фактично не вживаючи заходів для пред`явлення позову на цій стадії.

Згідно відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2023 № 894/1/1568 військова частина НОМЕР_1 фактично заявила клопотання про подачу відповідного позову до суду органом прокуратури.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Черкаською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону, листом за вих. № 1136ВИХ-23 повідомлено позивачів про наявність підстав для представництва та підготовку позовної заяви в інтересах компетентного органу.

5.2. Щодо визнання недійсним пункту 4.2. Договору №107 від 18.11.2022.

Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочин, різновидом якого є договори основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Приписами статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із приписами статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В свою чергу, частинами 1 та 2 статті 67 ГК України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в частинах 1 та 7 статті 193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 вказаної статті).

Згідно з частиною 1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частин 1 та 3 статті 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, установленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до установленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина 5 статті 180 ГК України).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення», вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Податок на додану вартість, визначений в підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України).

Згідно із підпунктом «г» підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України, за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

У зв`язку з відкритою військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан, що триває наразі.

Пунктом 2 вказаного Указу встановлено військовому командуванню разом з військовими адміністраціями, органами виконавчої влади, правоохоронними органами та за участю органів місцевого самоврядування запроваджувати і здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи правового режиму воєнного стану, реалізовувати повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

З метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022, та відповідно до підп. "г" підп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 р. № 178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" (Постанова № 178) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

Постанова № 178 набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій (стаття 3 Закону України «Про Збройні Сили України»).

Приписами статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» встановлено, що військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

При цьому частини 2 статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначає, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

В/Ч є складовою Збройних Сил України, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, та у своїй діяльності підпорядковується Міністерству оборони України, у той же час з моменту складання В/Ч досліджених в описовій частині рішення актів приймання-передачі, відповідне майно (Товар), отримано на підставі укладених Договорів, набуло статусу військового майна, яке використовується для забезпечення потреб оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до листа Державної податкової служби України за вих. №12537/5/990-2103-0205 від 28.12.2022, нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до підпункту "р" підпункту 195.12 пункту 195.1 статті 195 розділу V Кодексу та Постанови №178, застосовується безпосередньо як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (наприклад, але не виключно, інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини для ремонту автомобільної техніки, комплектуючі, автомобільні шини, охолоджуючі рідини, паливний, повітряний та масляні фільтра, свічки запалювання, акумуляторні батареї для автомобілів, номерні знаки на колісні транспортні засоби, фарба автомобільна, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами тощо), при умові, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, що визначені Постановою №178.

При цьому, до операцій з постачання послуг, в тому числі і послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту автомобілів, застосування нульової ставки податку на додану вартість підпунктом "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Кодексу та Постановою №178 нс передбачено. якщо запасні частини чи інші товари є складовою частиною певної послуги, наприклад з технічного обслуговування та ремонту автомобілів, то їх вартість включається до загальної вартості такої послуги: Оподаткуванню податком на додану вартість підлягає операція з постачання послуги в цілому, а не окремих и складових частин, в загальновстановленому порядку за ставкою 20 відсотків. незалежно від категорії особи, якій такі послуги надаються.

Окрім того, Верховним Судом у постанові від 14.11.2023 р. у справі № 910/2416/23 зауважено, що незалежно від того, був сформований постачальником чи ні податковий кредит за операціями з придбання пального (товар для заправки), так і за операціями з придбання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини, комплектуючі, охолоджуючі рідини, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами), операції з подальшого постачання таких товарів для визначених Постановою № 178 категорій суб`єктів оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість. При цьому, оскільки режим застосування нульової ставки не є тотожним режиму звільнення від оподаткування податком на додану вартість, нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість за правилами, встановленими пунктом 198.5 ст. 198 розділу V Кодексу, постачальником при здійсненні операцій, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість, не здійснюється.

Приписи частини 1 статті 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Верховний Суд постанові від 03.12.2021 р. у справі № 910/12764/20 вказав, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що включення до ціни Договору №107 від 18.11.2022 ПДВ у розмірі 20%, враховуючи, що замовником товару за договором виступає Військова частина (яка фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України), суперечить постанові КМУ № 178, яка прийнята відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, що є підставою для визнання недійсним відповідного пункту Договору №107 від 18.11.2022, укладеного між В/Ч та ТОВ Тріотех в частині включення до ціни Товару податку на додану вартість, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Верховним Судом у постанові від 14.11.2023 у справі №910/2416/23 зазначено, що ПК України чітко передбачено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством, а тому Верховним Судом відхиллено посилання скаржника не те, що постанова КМУ від 02.03.2022 р. № 178 суперечить положенням ПК України.

Окрім того, господарський суд звертає увагу учасників справи на приписи частини 4 статті 4 ЦК України, які передбачають, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

5.2. Щодо стягнення грошових коштів у розмірі 38 813,63 грн.

З моменту прийняття постанова № 178 остання набула статусу одного із актів цивільного законодавства, відповідно правовідносини коло яких регулює постанова мають відбуватись у відповідності до її приписів, що в контексті розгляду цієї справи свідчить про те, що операції з постачання товарів для забезпечення транспорту військових частин (паливно-мастильні матеріали та охолоджуючі рідини), які утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, тобто укладаючи Договори Військова частина НОМЕР_1 та ТОВ Тріотех включили до договірної ціни податок на додану вартість за відсутності для цього правових підстав.

За положеннями статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до статті 1212 ЦК України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З огляду на те, що відповідачем сума податку на додану вартість у розмірі 38 260,17 грн отримана за Товар, який підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою, дана сума коштів є перерахованою поза межами договірних платежів та має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2022 р. у справі № 916/707/21.

Враховуючи наведене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з Відповідача отриманої суми податку на додану вартість у розмірі 38 260,17 грн за Договорами, як безпідставно набуті грошові кошти.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне:

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч.1,2 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України.

Так за ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Варто зауважити, що передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, інфляційні втрати і 3% річних за своєю правовою природою не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/639/18, від 05.07.2018 у справі №905/978/17, від 11.05.2018 у справі №922/3087/17 та від 26.04.2018 у справі №910/11857/17).

Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц та підтверджені постановою ВП ВС від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами.

При перевірці здійсненого позивачем розрахунку 3% річних у розмірі 553,46 грн за період з 17.05.2023 по 08.11.2023, судом встановлено його обґрунтованість та арифметичну правильність.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

В силу ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За приписами ст.79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Водночас суд зауважує, що наведені посилання позивача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами тому підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним пункт 4.2. Договору №107 від 18.11.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ, що укладений між військовою частиною НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю Тріотех (65059, м. Одеса, пров. Хвойний, 12, оф. Х-3; ).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Тріотех (65059, м. Одеса, пров. Хвойний, 12, оф. Х-3; ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) грошові кошти за Договором №107 від 18.11.2022 у розмірі 38 813/тридцять вісім тисяч вісімсот тринадцять/грн 63 коп., з яких: 38 260 грн. 17 коп. сплачений ПДВ (основний борг), 3% річних у розмірі 553/п`ятсот п`ятдесят три/грн 46 коп.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Тріотех (65059, м. Одеса, пров. Хвойний, 12, оф. Х-3; ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (рахунок UA0082966, МФО 820172 в ДКСУ м. Київ, ). судовий збір у розмірі 5368/п`ять тисяч триста шістдесят вісім/грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 29 липня 2024 року.

Суддя Ю.М. Невінгловська