РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.08.2024Справа № 910/6894/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянснек» (вул.Щекавицька, буд.30/39, м.Київ, 04071; ідентифікаційний код 44409832)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Уанпрайс рітейл групп» (просп.Бажана, буд.10-А, м.Київ, 02140; ідентифікаційний номер 40215168)

про стягнення 13 367,06 грн

без виклику представників сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянснек» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Уанпрайс рітейл групп» про стягнення 13 367,06 грн, з яких 12 191,10 грн заборгованості та 1 175,96 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого за договором поставки № 23/11-Р від 23.11.2023 товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визнано судом малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та, серед іншого, встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

На виконання частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), якою передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу, вказану ухвалу було надіслано судом до електронних кабінетів учасників справи, та отримано ними, про що в матеріалах справи містяться повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

Згідно з частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом та у встановлений строк не подав до суду відзив на позовну заяву, враховуючи, що матеріали справи мітять достатньо доказів для правильного вирішення спору, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянснек» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Уанпрайс рітейл групп» (покупець) було укладено договір поставки № 23/11-Р (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставляти та передати у власність покупця товар, визначений у п. 2.1 цього Договору, а покупець прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами, викладеними у додатках до цього Договору, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Під додатками до цього Договору маються на увазі додаткові угоди, специфікації, додатки, узгоджені постачальником замовлення покупця, рахунки та видаткові накладні, які видаються постачальником. Всі додатки до даного Договору становлять невід`ємну частину Договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору найменування, кількість та асортимент товару, який має бути поставлений постачальником, узгоджується сторонами під час оформлення заявки на поставку товару.

За умовами пунктів 6.1, 6.2 Договору право власності та всі ризики стосовно товару переходить в момент фактичної передачі товару постачальником покупцю, що підтверджується підписами уповноважених осіб у видаткових накладних (товарних накладних). Приймання-передача товару здійснюється представниками обох сторін на складі доставки згідно з наданими постачальником супроводжуючими документами на товар із підписанням відповідних накладних.

У пункті 6.12 Договору сторони погодили, що покупець має беззастережне право на свій розсуд повернути постачальнику поставлений ним за Договором товар, зокрема, за письмовою угодою сторін.

Згідно з п. 7.5 Договору оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок постачальника, зазначений в розділі 13 цього Договору протягом 28 календарних днів з дня отримання товарів.

Відповідно до п. 9.2 Договору у випадку несвоєчасної оплати товару згідно з умовами Договору протягом більше, ніж 10 календарних днів, покупець на вимогу постачальника сплачує на користь останнього пеню, яка обчислюється з 11 дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2024 (п. 12.1 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання своїх договірних зобов`язань, він відвантажив на користь відповідача товар загальною вартістю 29 512,80 грн відповідно до видаткових накладних № 33 від 22.01.2024 на суму 23 584,80 грн та № 34 від 22.01.2024 на суму 5 928,00 грн, який відповідач прийняв, проте власні зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав.

Листом № 27/02/-Юр від 27.02.2024 позивач просив відповідача погасити заборгованість.

У відповідь, листом № 3/1803 від 18.03.2024, відповідач просив позивача надати письмову згоду на повернення на підставі п. 6.12 Договору товару, що не був реалізований кінцевому споживачу.

У листі № 19/03/-Юр від 19.03.2024 позивач висловив згоду на повернення товару, після чого просив провести звірку взаєморозрахунків із підписанням відповідного акта та погашенням решти заборгованості.

Зі змісту акту звірки взаємних розрахунків за 1 квартал 2024 року вбачається, що 27.03.2024 відповідачем було повернуто позивачу товар на суму 17 321,70 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив відповідачеві лист №14/04/-Юр від 17.04.2024, у якому вимагав сплатити заборгованість в розмірі 12 191,10 грн. Відповідач зазначений лист отримав 25.04.2024, проте відповіді не надав.

З огляду на те, що відповідач не розрахувався з позивачем за поставлений товар, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 12 191,10 грн заборгованості та 1 175,96 грн пені.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач на виконання Договору поставив товар на суму 29 512,80 грн, про що свідчить наявні в матеріалах справи, підписані та скріплені печатками обох сторін, видаткові накладні № 33 від 22.01.2024 на суму 23 584,80 грн та № 34 від 22.01.2024 на суму 5 928,00 грн.

Вказані видаткові накладні містять найменування суб`єктів господарювання, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням погодженого сторонами у п. 7.5 Договору порядку розрахунків, зобов`язання відповідача з оплати товару мало бути виконане протягом 28 календарних днів з дня його отримання.

Відтак, приймаючи до уваги умови укладеного сторонами Договору, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що за домовленістю сторін, 27.03.2024 відповідачем було повернуто позивачеві частину нереалізованого кінцевому споживачу товару на суму 17 321,70 грн, що підтверджується підписаним і скріпленим печатками сторін актом звірки взаємних розрахунків за 1 квартал 2024 року.

Докази оплати чи повернення решти товару, поставленого відповідно до вищенаведених видаткових накладних, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 12 191,10 грн визнається судом обґрунтованою.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 175,96 грн пені.

Як встановлено частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 9.2 Договору у випадку несвоєчасної оплати товару згідно з умовами Договору протягом більше, ніж 10 календарних днів, покупець на вимогу постачальника сплачує на користь останнього пеню, яка обчислюється з 11 дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

З огляду на викладене, оскільки невиконання відповідачем зобов`язання з оплати товару підтверджується матеріалами справи, позовна вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої на підставі п. 9.2 Договору, за неналежне виконання грошового зобов`язання, визнається судом обґрунтованою.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що позивач не правильно визначив момент, з якого грошові зобов`язання відповідача стали простроченими, а також не врахував, що за умовами п. 9.2 Договору пеня нараховується з 11 дня прострочення оплати відповідної партії товару.

З урахуванням п. 7.5 Договору, яким визначено, що товар має бути оплачений протягом 28 календарних днів з дня отримання товару, граничним днем оплати товару, поставленого відповідно до видаткових накладних № 33 від 22.01.2024 та № 34 від 22.01.2024 було 19.02.2024.

Відтак, з 20.02.2024 грошові зобов`язання відповідача стали простроченими, а період нарахування пені почав відлік з 01.03.2024, як це передбачено п. 9.2 Договору.

За підрахунком суду, здійсненим в межах заявлених позивачем періодів нарахування, розмір пені за несвоєчасну оплату товару становить 619,28 грн (за період з 01.03.2024 по 26.03.2024 виходячи із суми 29 512,80 грн) та 523,62 грн (за період з 27.03.2024 по 21.05.2024 виходячи із суми 12 191,10 грн).

Таким чином, загальний розмір пені за перерахунком суду, який проведено в межах заявлених позивачем періодів та виходячи із суми заборгованості, склав 1 142,90 грн.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 12 191,10 грн заборгованості та 1 142,90 грн пені.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 3 020,51 грн - на відповідача, в розмірі 7,49 грн - на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Уанпрайс рітейл групп» (просп.Бажана, буд.10-А, м.Київ, 02140; ідентифікаційний номер 40215168) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянснек» (вул.Щекавицька, буд.30/39, м.Київ, 04071; ідентифікаційний код 44409832) заборгованість в розмірі 12 191 (дванадцять тисяч сто дев`яносто одна) грн 10 коп., пеню в розмірі 1 142 (одна тисяча сто сорок дві) грн 90 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 020 (три тисячі двадцять) грн 51 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01.08.2024.

Суддя Т.П. Капцова