ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року Справа № 918/244/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Гудак А.В.,

суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.06.2024 (суддя Пашкевич І.О., повний текст ухвали складено 14.06.2024)

за позовом Керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Олександрійської сільської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарпун"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Рівненська районна державна адміністрація

про розірвання договору оренди земельної ділянки та водного об`єкту, повернення земельної ділянки та водного об`єкту, знесення самовільно побудованих будівель

за участю представників:

прокурор - Гіліс І.В.;

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 02.02.2023 у справі № 918/244/22 позов задоволено частково. Розірвано договір оренди земельної ділянки від 19.09.2012 укладений між Рівненською РДА та ТОВ "Гарпун", площею 89,3234 га з кадастровим номером :01:003:0010. Розірвано договір оренди водного об`єкта від 02.11.2012 укладений між Рівненською РДА та ТОВ "Гарпун" в частині земельної ділянки площею 89,3234 га. Зобов`язано ТОВ "Гарпун" повернути у комунальну власність Олександрійської сільської ради земельну ділянку загальною площею 89,3234 га з кадастровим номером :01:003:0010 у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому одержано в оренду. Зобов`язано ТОВ "Гарпун" за актом здачі - приймання частково повернути у комунальну власність Олександрійської сільської ради водний об`єкт площею водного дзеркала 81,55 га переданого по договору оренди землі від 19.09.2012. Зобов`язано ТОВ "Гарпун" за власний рахунок знести об`єкти - 54 альтанки за адресою: вул. Лісова, 1А, с. Боянівка, Рівненського району Рівненської області. Стягнуто з ТОВ "Гарпун" на користь Рівненської обласної прокуратури 12 405 грн судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2023, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 22.11.2023, апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Господарського суду Рівненської області від 02.02.2023 скасовано в частині відмови в задоволенні позову про зобов`язання ТОВ "Гарпун" за власний рахунок знести самовільно побудований об`єкт нерухомого майна - "Їдальня літ. Г-1" за адресою: вул. Лісова, 1А, с. Боянівка, Рівненського району Рівненської області. Ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. В решті рішення Господарського суду Рівненької області від 02.02.2023 залишено без змін, та викладено п. 6 його резолютивної частини в редакції:

"6. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарпун" за власний рахунок знести самовільно побудовані об`єкти нерухомого майна - "Їдальня літ. Г-1" та 54 альтанки за адресою: вул. Лісова, 1А, с. Боянівка, Рівненського району Рівненської області".

12.10.2023 на виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 02.02.2023 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 у справі №918/244/22 видано відповідні накази.

27.03.2024 до Господарського суду Рівненської області від заступника начальника Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрія Гуменюка надійшла заява про затвердження спільної мирової угоди стягувача та боржника в процесі виконання рішення у справі №918/244/22.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.06.2024 вищевказану заяву задоволено та затверджено мирову угоду, укладену між Олександрійською сільською радою та ТОВ "Гарпун" у редакції, викладеній в даній ухвалі.

Суд першої інстанції встановивши, що подана мирова угода, яка підписана уповноваженими особами відповідача та позивача і скріплена печаткою останнього, стосується прав та обов`язків стягувача та боржника, відповідає фактичним обставинам, доказам по справі та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, дійшов висновку про її затвердження.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою Перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення про відмову у її затвердженні.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2023, яка залишена без змін постановою Верховного суду від 22.11.2023 було встановлено неможливість використання самочинно збудованого ТОВ "Гарпун" об`єкта нерухомого майна - "їдальня літ.Г-1" по вул. Лісова, 1А, в с. Боянівка Рівненського району в прибережній захисній смузі, а також охоронній межі магістрального газопроводу, відтак результати проведення будівельно-технічної експертизи щодо визначення відповідності вищевказаного об`єкту вимогам законодавства України у сфері будівництва, будівельним нормам і правилам, визначення технічного стану будівлі (п.2 мирової угоди) жодним чином не вплинуть на неможливість його використання всупереч встановленим режимам господарювання у прибережній захисній смузі та зоною обмеження у використанні магістрального газопроводу.

Зазначає, що п.3 мирової угоди є фактично невиконуваним та зводить нанівець виконання рішення суду у даній справі, оскільки об`єкт нерухомості - "їдальня літ.Г-1" по вул. Лісова, 1А, в с. Боянівка Рівненського району знаходиться в прибережній захисній смузі водного об`єкта та охоронній межі магістрального газопроводу, будівництво в яких прямо заборонено положеннями ст.22 Закону України "Про правовий режим земель охоронюваних зон об`єктів магістральних трубопроводів", ст.89 ВК України та ст.61 ЗК України.

Апелянт також вказує, що умови мирової угоди стосуються не лише прав і обовязків сторін, а передбачають залучення до правовідносин невизначене коло осіб (п.10 мирової угоди), що суперечить вимогам ст.192 ГПК України.

Відповідач своїм правом подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст.263 ГПК України не скористався.

Згідно ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання, яке відбулось 30.07.2024, з`явився прокурор, яка підтримала свою апеляційну скаргу з викладеними у ній доводами.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, явку своїх уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. (т. 5 а.с.36-39).

Окрім того, 30.07.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Обґрунтовуючи подане клопотання вказує про неможливість участі в судовому засіданні 30.07.2024, у зв`язку із перебуванням у службовому відрядженні м. Київ, надаючи правову допомогу своєму іншому клієнту у Національному агентстві з питань запобігання корупції.

Зазначає, що із апеляційною скаргою не ознайомлений, а тому для можливості надання апеляційному суду відзиву, пояснень чи додаткових доказів просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Варто зауважити, що норми чинного законодавства не обмежують представництво сторін конкретними особами, відтак, у відповідача була можливість забезпечити участь іншого представника, для захисту своїх прав, при розгляді даної справи.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що представник відповідача міг ознайомитись з матеріалами справи, зокрема з апеляційною скаргою, в електронному вигляді за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний суд", однак таким правом не скористався.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

З огляду на вказане, зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи, приймаючи до уваги ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відповідно можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача, відповідача, третьої особи та державного виконавця за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1,4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Згідно ч.7 ст. 46 ГПК України, сторони можуть примиритися шляхом укладення мирової угоди, на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 2 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 330 ГПК України мирова угода, укладена між сторонами в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ. Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 192 цього Кодексу.

Стаття 192 ГПК України передбачає, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно із п.1 ч.5 ст. 192 ГПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди, якщо умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Апеляційним судом встановлено, що спір у даній справі виник у зв`язку із самочинним будівництвом ТОВ "Гарпун" Їдальні літ. "Г-1" та 54 альтанок, зняття ґрунту без спеціального дозволу та в межах прибережно - захисної смуги водного об`єкта, а також його використання в порушення вимог чинного законодавства та умов договорів оренди.

Зі змісту постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2023, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 22.11.2023 вбачається, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0010, орієнтовною площею 0,50 га, яка перебуває в оренді ТОВ "Гарпун" є прибережною захисною смугою та є зоною обмеження у використанні магістрального газопроводу.

Судом було встановлено, що відповідач, всупереч положень законодавства в прибережній захисній смузі, охоронній межі магістрального газопроводу зняв родючий шар ґрунту та розмістив базу відпочинку, до складу якої входять 54 альтанки, мангали, доріжки, їдальня.

Враховуючи відсутність дозвільної документації на будівництво приміщення "Їдальня літ. Г-1" та 54 альтанок за адресою: вул. Лісова, 1А, с. Боянівка, Рівненського району Рівненської області, а також те, що вищевказана земельна ділянка не виділялась під будівництво чи розміщення на ній будь-яких об`єктів нерухомого майна, суд у своїй постанові дійшов висновку, що дані об`єкти нерухомості є самочинно збудовані ТОВ "Гарпун" та підлягають знесенню.

Згідно ч.4 ст.22 Закону України "Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів" встановлено, що до особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон об`єктів магістральних газопроводів, належить заборона, зокрема будувати житлові будинки, виробничі чи інші будівлі та споруди, громадські будівлі.

Статтями 89 ВК України та 61 ЗК України передбачено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності, в яких, уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій, майданчиків для занять спортом на відкритому повітрі, об`єктів фізичної культури і спорту, які не є об`єктами нерухомості), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Аналізуючи умови мирової угоди, укладеної між позивачем та відповідачем, зокрема зобов`язання боржника замовити проведення будівельно-технічної експертизи нерухомого майна - "Їдальня літ. Г-1" задля встановлення відповідності даного об`єкту законодавству України у сфері будівництва, будівельних нормам і правилам, визначення технічного стану будівлі (п.2) та у разі такого підтвердження за результатами експертизи, стягувачу винести на розгляд сесії питання щодо виділення земельної ділянки, на якій розміщено вищезазначений об`єкт нерухомого майна для його будівництва та обслуговування (п.3), колегія суддів зазначає, що останні суперечать як вищезазначеним нормам законодавства, якими прямо заборонено здійснювати будівництво в прибережній захисній смузі водного об`єкта та охоронюваній межі магістрального газопроводу, так і виконанню постанови апеляційного суду від 18.09.2023, якою зобов`язано ТОВ "Гарпун" знести самовільно побудовані ним об`єкти нерухомості. Така мирова угода фактично направлена на переоцінку доказів у справі та переоцінку правовідносин сторін.

Окрім того, рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.08.2022 у справі №918/261/21, яке залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 та постановою Верховного Суду від 05.10.2023, встановлено неправомірність державної реєстрації речових прав за ТОВ "Гарпун" на об`єкт нерухомості - Їдальня літ. "Г-1", яка вчинена на підставі незаконного рішення Виконавчого комітету Заборолівської сільської ради №59 від 04.10.2016.

Таким чином, намагання відповідача (боржника) у виконавчому провадженні ухилитися від виконання судового рішення щодо знесення об`єктів нерухомості - Їдальня літ. Г-1" та 54 альтанок за адресою: вул. Лісова, 1А, с. Боянівка, Рівненського району Рівненської області, а також вчинення ним будь-яких дій, направлених на перехід права власності на незаконно побудований об`єкт до іншої особи (незалежно від форми власності останнього), порушують визначений державою публічний порядок регулювання таких спірних правовідносин.

Апеляційний суд зазначає, що пунктом 10 мирової угоди сторони передбачили, що до моменту повного виконання сторонами умов, передбачених пунктами 2-7 мирової угоди, боржник передає об`єкт нерухомого майна - "їдальню літ. Г-1" та бесідки, розташовані за адресою: вул. Лісова, 1А, с. Боянівка, Рівненського району Рівненської області на зберігання суб`єкту, який погоджується сторонами та з яким в подальшому зобов`язується укласти Договір зберігання відповідно до положень ст. 936-955 ЦК України.

Дослідивши зміст вищевказаного пункту, колегія суддів дійшла висновку, що останній стосується прав та інтересів іншого суб`єкта, що не відповідає меті укладання мирової угоди, визначеної ч.1 ст.192 ГПК України, відповідно до якої врегулювання спору відбувається на підставі взаємних поступок і має стосуватись лише прав та обов`язків сторін.

З огляду на те, що мирова угода містить положення, які стосуються прав та обов`язків іншого невизначеного суб`єкта, враховуючи п.1 ч.5 ст.192 ГПК України, не можна стверджувати, що надана сторонами мирова угода є виконуваною. (схожа правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 30.01.2024 у справі №918/239/23)

Апеляційним судом також встановлено, що зміст мирової угоди містить положення, які викладені під відкладальною умовою, що не може беззаперечно свідчити про реальне їх виконання стягувачем та боржником. Виконання рішення в частині знесення самочинно збудованого об"єкту є безальтернативним і не може бути нівельоване внаслілок укладення сторонами мирової угоди, в тому числі внаслідок створення всупереч закону умов для набуття права власності на такий об"єкт стягувачем у виконавчому провадженні.

Таким чином, колегія суддів, здійснивши оцінку поданої для затвердження редакції мирової угоди, дійшла висновку про те, що остання суперечить вимогам законодавства, а також визначені у ній умови фактично свідчать про ухилення стороною відповідача (боржника) від виконання прямого обов`язку, визначеного остаточним рішенням суду у даній справі.

Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.2, 4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що подана на затвердження мирова угода в процесі виконання рішення не відповідає вимогам ст.192 ГПК України, фактично направлена на уникнення від виконання чинного рішення суду, що судом першої інстанції враховано не було, колегія суддів дійшла висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову в її затвердженні.

Враховуючи приписи ст.129 ГПК України, колегією суддів здійснено розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 192, 269, 271, 273, 275, 277, 281-284, 330 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.06.2024 у справі №918/244/22 - задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.06.2024 скасувати та прийняти нове рішення.

3. У задоволенні заяви заступника начальника Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрія Гуменюка про затвердження спільної мирової угоди стягувача та боржника, укладеної між сторонами в процесі виконання рішення у справі №918/244/22 - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відовідальністю "Гарпун" (35320, Рівненська обл., Рівненський р-н, с.Олександрія, вул.Приозерна, буд.3, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, м.Рівне, вул.16 Липня, буд.52, , р/р UA0015371, МФО 820172, банк одержувач Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800) 3028,00 грн витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Господарському суду Рівненської області видати судовий наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "01" серпня 2024 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Крейбух О.Г.