ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2024 р. Справа №910/2248/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024

у справі №910/2248/24 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

до Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Інтер-Поліс"

про стягнення 19 175,46 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - ПАТ "НАСК "Оранта") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Інтер-Поліс" (далі - ПАТ СК "Інтер-Поліс") суми страхового відшкодування у розмірі 19 175,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування в загальному розмірі 39 430,92 грн за шкоду, завдану транспортним засобом "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідальність якого застрахована позивачем на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/216120450 та відповідачем на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/211021053. У зв`язку з цим, що відповідач несе рівнозначну відповідальність і обов`язок з відшкодування 50% шкоди покладається на останнього.

Так, позивач, посилаючись на статті 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пункти 5.2, 5.3 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 26.02.2020 №464/2020 (далі - Порядок), просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 19 175,46 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2248/24 у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ "НАСК "Оранта" на користь ПАТ СК "Інтер-Поліс" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, зважаючи на недотримання позивачем вимог чинного законодавства України, в частині забезпечення можливості участі ПАТ СК "Інтер-Поліс" у розслідуванні страхового випадку, своєчасного повідомлення останнього про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування, а також вимог щодо надання до заяви про страхове відшкодування належних документів, на підставі яких визначено розмір страхового відшкодування в сумі 39 430,92 грн, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ "НАСК "Оранта" про стягнення з відповідача частини виплаченого позивачем страхового відшкодування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "НАСК "Оранта" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2248/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судові витрати (в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу) покласти на відповідача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Так, скаржник посилається на наявність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду, з огляду на те, що:

- ПАТ "НАСК "Оранта" жодним чином не було порушено ні положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ні положень Порядку, ні положень будь-якого іншого нормативно-правового акта України;

- при ухваленні рішення судом першої інстанції не взято до уваги відповідь на відзив, надіслану та зареєстровану позивачем через систему "Електронний суд" 01.04.2024;

- як тільки ПАТ "НАСК "Оранта" стало відомо про настання страхової події 14.08.2023 та про те, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП, як водія забезпеченого договором ОСЦПВВНТЗ наземного транспортного засобу "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент скоєння вищезгаданої ДТП була застрахована і в ПАТ "НАСК "Оранта", і в ПАТ СК "Інтер-Поліс" за полісом ОСЦПВВНТЗ №ЕР/211021053 - то було надіслано відповідний запит до відповідача від 17.08.2023 №1590-05-04/113;

- позивачем, на виконання вимог Порядку, а 21.09.2023 надіслано на офіційну адресу відповідача лист (заяву) про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування №09-02-20/7156. Виплату позивачем здійснено 26.09.2023. Тобто заяву позивачем надіслано за три робочі дні до виплати;

- на жоден з вищенаведених листів (№1590-05-04/113 та №09-02-20/7156) відповідач не відреагував. Жодним чином не виявив бажання щодо огляду наявних документів та пошкодженого транспортного засобу, розслідування обставин страхового випадку чи розрахунку розміру збитку;

- відповідач, маніпулюючи та інтерпретуючи на власний розсуд фактами, викладеними в позовній заяві, намагається уникнути виконання зобов`язань, взятих на себе перед своїм страхувальником, уклавши з ним договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто зі сторони відповідача має місце порушення норм ЦК України (в частині виконання зобов`язань), Закону України "Про страхування", Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів";

- невиконання обов`язків, передбачених пунктом 3.2 Порядку, не може бути підставою для відмови у компенсації страхового відшкодування.

Резюмуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначає, що оскільки позивач сплатив на користь потерпілої особи страхове відшкодування, а на дату скоєння ДТП (14.08.2023) діяло два поліси страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі поліс відповідача, то останній несе рівнозначну відповідальність разом з позивачем за спричинену потерпілій особі шкоду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи між суддями від 28.05.2024 апеляційну скаргу ПАТ "НАСК "Оранта" у справі №910/2248/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №910/2248/24. Розгляд апеляційної скарги ПАТ "НАСК "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2248/24 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2248/24. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 28.06.2024.

06.06.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/2248/24.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

20.06.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/2248/24 без змін.

Так, у відзиві відповідач вказує, що судом першої інстанції чітко та зрозуміло розписано та роз`яснено, що внаслідок порушення саме позивачем порядку розслідування страхового випадку, у разі наявності двох полісів, у відповідача відсутній обов`язок відшкодувати шкоду співстраховику.

Отже, на думку відповідача, місцевий господарський суд вірно визначив спірні правовідносини та врахував норми матеріального права, які повинні бути застосовані під час ухвалення рішення, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Крім того, надав відповіді на всі доводи представників сторін, а подана апеляційна скарга зводиться до повторного намагання переконати суд у правомірності доводів позивача, тобто до переоцінки доказів.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

14.08.2023 в місті Одеса на перехресті Небесної Сотні та проспекті Академіка Глушка водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на заборонений (червоний) сигнал світлофору, не надав перевагу в русі автомобілю "Mersedes-Benz", державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався на дозволений сигнал світлофору та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги пункту 8.7.3е Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини встановлені постановою Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2023 у справі №947/26426/23, якою водія автомобіля "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

На момент дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 , був застрахований у ПАТ "НАСК "Оранта" відповідно полісу №ЕР/216120450 та у ПАТ СК "Інтер-Поліс" відповідно полісу №ЕР/211021053.

16.08.2023 ПАТ "НАСК "Оранта" проведено огляд транспортного засобу "Mersedes-Benz", державний номерний знак НОМЕР_2 , про що складено відповідний акт.

Листом від 17.08.2023 №1590-05-04/113 позивач повідомив відповідача про отримання повідомлення про ДТП 14.08.2023, за участю транспортних засобів: "Mersedes-Benz", державний номерний знак НОМЕР_2 , та "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 . Також повідомлено про процес врегулювання зазначеної події та просив відповідача надати інформацію про виплату страхового відшкодування.

Листом від 28.09.2023 №09-02-20/7156 позивач повідомив відповідача про прийняття рішення про виплату власнику транспортного засобу "Mersedes-Benz", державний номерний знак НОМЕР_2 , страхового відшкодування в сумі 39 430,92 грн.

Позивачем затверджено страховий акт від 26.09.2023 №ОЦВ-3Д-СП-23-15-95953/1, згідно з яким у зв`язку з настанням 14.08.2023 страхового випадку, останній вирішив здійснити виплату страхового відшкодування на користь страхувальника транспортного засобу "Mersedes-Benz", державний номерний знак НОМЕР_2 , в загальній сумі 39 430,92 грн.

На підставі страхового акта від 26.09.2023 №ОЦВ-3Д-СП-23-15-95953/1 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 39 430,92 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 26.09.2023 №48076.

На підставі Порядку позивач звернувся до відповідача з заявою (претензією) від 09.10.2023 №08-03-14/1-04/7785, в якому просив сплатити 50% суми страхового відшкодування в розмірі 19 175,46 грн.

Враховуючи те, що відповідачем не було здійснено виплати страхового відшкодування, позивач звернувся до місцевого господарського суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача 19 175,46 грн страхового відшкодування.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України "Про страхування").

Вказана норма кореспондується зі статтею 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується, у разі настання певної події (страхового випадку), виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 39 430,92 грн.

Відповідно до частини 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Матеріалами справи підтверджено вину водія транспортного засобу "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 14.08.2023.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У силу приписів статей 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 14.08.2023 транспортний засіб "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 , був застрахований у ПАТ "НАСК "Оранта" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/216120450 та у ПАТ СК "Інтер-Поліс" відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/211021053.

Отже, на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди діяло два поліси страхування цивільно-правової відповідальності щодо забезпеченого транспортного засобу "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме: поліс №ЕР/216120450 - ПАТ "НАСК "Оранта"; поліс №ЕР/211021053 - ПАТ СК "Інтер-Поліс".

Стаття 989 ЦК України встановлює обов`язок страхувальника при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Відносини між страховиками-членами МТСБУ з питань забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинними на момент дорожньо-транспортної пригоди, врегульовує Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджений протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України від 26.02.2020.

Пунктом 2.1 статті 2 вказаного Порядку визначено, що наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування (обов`язки страхувальника, що передбачені пунктом 3 частини 1 статті 989 ЦК України та пунктом 17.3 статті 17 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Отже, чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування щодо одного об`єкта страхування з різними страховиками, при цьому наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, є достатнім доказом виконання страхувальником свого обов`язку повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування.

Поряд з цим, обов`язок страховика щодо проведення відповідного розслідування страхового випадку, в тому числі встановлення факту наявності у страхувальника інших чинних договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено пунктом. 34.1 статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За змістом пункту 3.1 статті 3 Порядку при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик при отриманні інформації про настання події, що містить ознаки страхового випадку за укладеним ним внутрішнім договором страхування, зобов`язаний (незалежно від наявності інших внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу, та черговості їх укладення), здійснити визначені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку відповідальним за прийняття рішення за заявою про страхове відшкодування, визначення розміру та виплати страхового відшкодування є страховик, який отримав зазначену заяву. Якщо усі страховики, які уклали по відношенню до одного забезпеченого транспортного засобу Внутрішні договори страхування у письмовій формі не узгодили з заявником проведення виплат страхового відшкодування кожним із страховиків, то виплату здійснює той страховик, який перший зареєстрував повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

За змістом пункту 5.2 Порядку розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу визначається з огляду на положення статті 540 ЦК України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці) у залежності від розміру шкоди (і франшизи).

Відповідно до статті 540 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 3.2 статті 3 Порядку страховик, який отримав інформацію про подію, яка має ознаки страхового випадку за декількома внутрішніми договорами страхування, для забезпечення участі усіх страховиків за такими договорами страхування повинен:

а) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок, повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованої бази даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку;

б) забезпечити можливість іншим страховикам, які також застрахували той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні страхового випадку (зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна);

в) повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованої бази даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку, про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі дні до дати її проведення.

Так, до позовної заяви позивачем додано лист від 17.08.2023 №1590-05-04/113 про повідомлення відповідача щодо ДТП 14.08.2023, за участю транспортних засобів: "Mercedes-Benz B250", державний номерний знак НОМЕР_3 , та "Volkswagen Passat" державний номерний знак НОМЕР_1 , та про початок процесу врегулювання зазначеної події.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу копії листа від 17.08.2023 №1590-05-04/113.

Згідно з пунктом 5.1 Порядку страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не перевищує сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку внутрішніми договорами страхування, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і згідно з пунктом 36.4 статті 36 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу внутрішні договори страхування.

Для реалізації зазначеного у цьому пункті права страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, має подати заяви про страхове відшкодування до решти зазначених страховиків.

Заява про страхове відшкодування та додатки до неї мають відповідати вимогам, передбаченим статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". До зазначеної заяви мають також додаватися докази настання страхового випадку, документи на підставі яких визначеного розмір шкоди і факт проведення страхового відшкодування заявником. У разі якщо заявник не погодив з усіма іншими страховиками розмір шкоди, то до заяви про страхове відшкодування за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу, обов`язково долучається звіт про оцінку або висновок автотоварознавчого дослідження.

Відповідно до пункту 5.3 Порядку страховик за внутрішнім договором страхування якого настала подія, що має ознаки страхового випадку, але проведення виплати страхового відшкодування здійснено згідно з цим Порядком іншим страховиком і розмір шкоди не перевищує загального розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на момент настання страхового випадку внутрішніми договорами страхування, зобов`язаний здійснити страхове відшкодування такому іншому страховику протягом 15 днів з дати отримання заяви про виплату страхового відшкодування та у розмірі, визначеному відповідно до пункту 5.2 цієї статті.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позивачем не дотримано процедури врегулювання, передбаченої Порядком, а саме підпунктом "в" пункту 3.2 статті 3 Порядку щодо повідомлення відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування. Позивач не забезпечив можливість участі відповідача у розслідуванні страхового випадку, зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого транспортного засобу "Mercedes-Benz B250", державний номерний знак НОМЕР_3 , а також не здійснив повідомлення відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування у розмірі 39 430,92 грн не пізніше ніж за три робочі дні до дати її проведення.

Наведене свідчить про недотримання ПАТ "НАСК "Оранта" вимог, передбачених пунктом 3.2 статті 3 Порядку.

Також місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивач не дотримався алгоритму виплати страхового відшкодування, передбаченого Порядком, зокрема, до заяви на виплату страхового відшкодування від 28.09.2023 №09-02-20/7156 не додано: документів про підтвердження настання страхового випадку, заяви на виплату страхового відшкодування; документів для визначення розміру шкоди в сумі 39 430,92 грн, заподіяної пошкодженням транспортного засобу; доказів узгодження з відповідачем розміру такої шкоди; страхового акта від 26.09.2023 №ОЦВ-3Д-СП-23-15-95953/1 та документів, на підставі яких він складений; платіжного документа, який підтверджує фактичне проведення страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 39 430,92 грн; звіту про оцінку або висновок автотоварознавчого дослідження.

Слід також зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу копії листа від 28.09.2023 №09-02-20/7156.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ПАТ "НАСК "Оранта" своєю бездіяльністю, в частині виконання покладених на нього обов`язків, згідно з вимогами чинного законодавства, позбавило ПАТ СК "Інтер-Поліс" можливості взяти участь у розслідуванні страхової справи та встановлення факту дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставин її настання, а також розміру заподіяної шкоди, а тому самостійно прийняте позивачем 26.09.2023 рішення про виплату страхового відшкодування потерпілій особі у сумі 39 430,92 грн за наслідками свого власного страхового розслідування не має для відповідача (як рівноправного страховика) юридичного значення та не є належним доказом у спірних правовідносинах.

Вказаний висновок ґрунтуються на положеннях пункту 3.2 статті 3 Порядку та пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У той же час, відповідно до пункту 37.1.3 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не було дотримано вимог чинного законодавства України в частині забезпечення можливості участі ПАТ СК "Інтер-Поліс" у розслідуванні страхового випадку, своєчасного повідомлення останнього про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування, а також вимог щодо надання до заяви про страхове відшкодування належних документів, на підставі яких визначено розмір страхового відшкодування в сумі 39 430,92 грн, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ "НАСК "Оранта" про стягнення з відповідача частини виплаченого позивачем страхового відшкодування.

Крім того, відповідачем заявлено про стягнення з позивача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 2 000,00 грн.

Так, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції стягнуто з ПАТ "НАСК "Оранта" на користь ПАТ СК "Інтер-Поліс" витрати на професійну правничу допомогу адвоката за розгляд справи в місцевому господарському суді в розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

За змістом частини 4 статті 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом з тим, частиною 5 статті 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 6 статті 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №775/9215/15ц від 19.02.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2022 між ПАТ СК "Інтер-Поліс" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "ІНС.ЛОУ ГРУП" (адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правничої допомоги №10/01/22-АП.

Додатковою угодою №102 від 29.02.2024 до договору про надання правничої допомоги сторони погодили, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання здійснити представництво інтересів клієнта у справі №910/2248/24.

За надання правничої допомоги адвокатським об`єднанням, згідно з договором про надання правової допомоги від 12.01.2022 №10/01/22-АП, у справі №910/2248/24 клієнт зобов`язується оплатити адвокатському об`єднанню гонорар (винагороду) у розмірі, що визначений у підпункті 3.1.1 пункту 3.1. договору про надання правничої допомоги у розмірі 2 000,00 грн (пункт 2 додаткової угоди від 29.02.2024 №102).

Також, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем надано свідоцтво серії КС №11030/10, посвідчення адвоката від 13.02.2023 №11030/10, довіреність від 28.12.2023 №73, платіжну інструкцію від 06.03.2024 №1466 про оплату послуг у сумі 2 000,00 грн.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.

За приписами частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач у суді першої інстанції не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

А тому враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, обсяг наданої адвокатом відповідачу правової допомоги, відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на правову допомогу адвоката в сумі 2 000,00 грн.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2248/24 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПАТ "НАСК "Оранта" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2248/24, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2248/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2248/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

4. Матеріали справи №910/2248/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов