РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2024Справа № 910/14532/22
За позовом Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

1) Черкаської обласної ради,

2) Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМИРГАЗ ЗБУТ»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальний заклад «Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради»

про стягнення 196 600,95 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі 1) Черкаської обласної ради (надалі - позивач-1), 2) Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації (надалі - позивач-2), 3) Комунального закладу «Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМИРГАЗ ЗБУТ» (надалі - відповідач) про стягнення коштів за непоставлений товар у розмірі 196 600,95 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.1, 8, 131-1 Конституції України, ст.6, 11, 204, 215, 216, 509, 626, 628, 632, 655, 669, 670, 712 Цивільного кодексу України, ст.1, 180, 193 Господарського кодексу України, ст.3, 36, 37 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) мотивовані нікчемністю додаткових угод №№3, 4, 7-11, 16 та 17 до договору №6 про постачання природного газу від 13.01.2020, укладеним між Комунальним закладом «Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради» та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕМИРГАЗ ЗБУТ".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 позовну заяву керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі 1) Черкаської обласної ради, 2) Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації, 3) Комунального закладу «Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМИРГАЗ ЗБУТ» про стягнення 196 600, 95 грн повернуто, з підстав наведених в ухвалі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі № 910/14532/22 скасовано в частині повернення позовної заяви керівника Смілянської окружної прокуратури, поданої в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради та Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації, а справу № 910/14532/22 в цій частині передано до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження в справі. В іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 справі №910/14532/22 залишено без змін.

11.04.2024 матеріали справи №910/14532/22 повернулися до суду та 12.04.2024 переданні судді Карабань Я.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

26.04.2024 від прокурора надійшла заява про зміну предмета позову, в якій останній на виконання ухвали суду від 17.04.2024, просить суд змінити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача-1 грошові кошти в сумі 196 600,65 грн. Крім того, прокурор просить суд залучити до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Комунальний заклад «Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 відкрито провадження в справі № 910/14532/22 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Комунальний заклад «Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради» (надалі - третя особа).

03.06.2024 від Смілянської окружної прокуратури надійшли пояснення та клопотання про витребування доказів, а саме про витребування з ТВБВ №10026/0167 філії ГУ по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» виписки про рух коштів між рахунками НОМЕР_2, яким користується відповідач та рахунку третьої особи НОМЕР_1 . В обґрунтування клопотання зазначено, що вказана інформація є банківською таємницею та може бути розкрита лише за рішенням суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2024 клопотання Смілянської окружної прокуратури про витребування доказів задоволено та в порядку ст.81 Господарського процесуального кодексу України витребувано в ТВБВ №10026/0167 філії Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» докази.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Так, відповідно до повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи ухвала суду від 01.05.2024 про відкриття провадження в справі № 910/14532/22 була доставлена до електронного кабінету відповідача - 01.05.2024 о 22:00 год.

Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Згідно з абз. 2 ч. 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, враховуючи зазначене вище, оскільки датою вручення ухвали від 01.05.2024 є 02.05.2024, відповідач мав право подати відзив до 17.05.2024 включно (02.05.2024=15 днів), однак відзиву чи будь-яких заперечень останній до суду не подавав.

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Також, як установлено судом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань після відкриття провадження в справі відповідач змінив найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМИРГАЗ ЗБУТ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕНТОЛ КАПІТАЛ СТЕЙЛ 2024» та адресу місцезнаходження з 04112, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 50, офіс 610 на 02099, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 9, а тому при ухваленні рішення судом враховується нове найменування та нова адреса місцезнаходження відповідача.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.01.2020, за результатами проведення відкритих торгів № UA-2019-11-30-000035-с, між Комунальним закладом «Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради» (третя особа, споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМИРГАЗ ЗБУТ» (відповідач, постачальник), було укладено договір на постачання природного газу №6 (надалі - договір), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується протягом строку дії даного договору передавати споживачеві товар у загальному потоці у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи по предмету: ДК 021:2015, код 09120000-6 - газове паливо (природний газ), включно з урахуванням послуги замовлення (бронювання) потужності щодо кожного періоду та обсягу постачання природного газу, а споживач зобов`язується приймати та оплачувати природний газ на умовах даного договору.

Згідно із п.1.2. договору поставка природного газу здійснюється протягом періоду споживання в 2020 році в обсязі 154,794 куб. м.

Відповідно до п.1.3. договору обсяг закупівлі може бути зменшений в залежності від реального фінансування видатків та за згодою сторін. Зобов`язання за цим договором виникають у 2020 році, в межах асигнувань, встановлених кошторисом, платіжні зобов`язання виникають в залежності від реального фінансування.

У пункті 3.1. договору погоджено, що ціна за 1000 куб. м. природного газу на момент укладення даного договору, становить 4 096,6368 грн, з урахуванням ПДВ, у тому числі:

- ціна природного газу - 3 413,864 грн (включно з урахуванням послуги замовлення (бронювання) потужності щодо кожного періоду та обсягу постачання природного газу);

- податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни газу - 682,7728 грн.

Загальна вартість всього обсягу поставки складає 634 134,80 грн, з урахуванням ПДВ 105 689,13 грн.

Згідно із п.3.2. договору ціна договору може змінюватись протягом строку його дії. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пункту 3.1. цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за природний газ згідно з умовами договору (п.3.3. договору).

Відповідно до п.11.1. договору він вступає в силу з моменту підписання і діє в частині постачання природного газу до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного їх закінчення.

Згідно із п. 11.2. договору припинення чи розірвання договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін на підставі та в порядку, встановлених чинним законодавством України та договором.

У пункті 11.3. договору погоджено, що всі зміни до цього договору оформлюються письмовими додатковими угодами. Пропозицію щодо внесення змін до договору може зробити кожна із сторін договору. Пропозиція щодо внесення змін до договору має містити обґрунтування необхідності внесення таких змін договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Обмін інформаціє щодо внесення змін до договору здійснюється у письмовій формі шляхом взаємного листування. Відповідь особи, якій адресована пропозиція щодо змін до договору, про її прийняття повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до п.11.5. договору істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків:

11.5.1. зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача;

11.5.2. зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в п. 3.1. договору;

11.5.3. покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у п. 3.1. договору;

11.5.4. продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

11.5.5. узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) якості товарів, робіт і послуг);

11.5.6. зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

11.5.7. зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

У відповідності до п.11.6. договору згідно ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» дія договору постачання природного газу може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі.

Також судом встановлено, що між споживачем та постачальником було укладено 18 додаткових угод, 9 з яких, зокрема, про збільшення ціни за одиницю товару та зменшення обсягу товару, а саме:

- додатковою угодою №3 від 20.02.2020 погоджено ціну природного газу за 1000 куб.м. у сумі 4 491,40 грн, загальну вартість всього обсягу поставки - 634 134, 80 грн та обсяг у розмірі 141 188,6716 куб.м.;

- додатковою угодою №4 від 21.02.2020 погоджено ціну природного газу за 1000 куб.м. у сумі 4 925,63 грн, загальну вартість всього обсягу поставки - 634 134, 80 грн та обсяг у розмірі 128 741,86652 куб.м.;

- додатковою угодою №7 від 29.10.2020 погоджено ціну природного газу за 1000 куб.м. у сумі 5 445,80 грн, загальну вартість всього обсягу поставки - 634 134, 80 грн та обсяг у розмірі 116 444,7464 куб.м.;

- додатковою угодою №8 від 29.10.2020 погоджено ціну природного газу за 1000 куб.м. у сумі 5 973,99 грн, загальну вартість всього обсягу поставки - 634 134, 80 грн та обсяг у розмірі 106 149,2905 куб.м.;

- додатковою угодою №9 від 29.10.2020 погоджено ціну природного газу за 1000 куб.м. у сумі 6 554,99 грн, загальну вартість всього обсягу поставки - 634 134, 80 грн та обсяг у розмірі 96 740,7730 куб.м.;

- додатковою угодою №10 від 26.11.2020 погоджено ціну природного газу за 1000 куб.м. у сумі 7 194,09 грн, загальну вартість всього обсягу поставки - 634 134, 80 грн та обсяг у розмірі 88 146,6314 куб.м.;

- додатковою угодою №11 від 26.11.2020 погоджено ціну природного газу за 1000 куб.м. у сумі 7 897,10 грн, загальну вартість всього обсягу поставки - 634 134, 80 грн та обсяг у розмірі 80 299,7049 куб.м.;

- додатковою угодою №12 від 28.12.2020 зменшено загальну вартість всього обсягу поставки до 417 011,11 грн та обсяг до 64 646,09 куб.м.;

- додатковою угодою №15 від 21.01.2021 продовжили поставку природного газу на наступний рік (2021) та встановили ціну додаткової угоди в розмірі 83 402,22 грн;

- додатковою угодою №16 від 20.01.2021 погоджено ціну природного газу за 1000 куб.м. у сумі 8 647,20 грн та плановий обсяг постачання газу в 2021 році в обсязі 9,64499722 тис.куб.м.;

- додатковою угодою №17 від 29.01.2021 погоджено ціну природного газу за 1000 куб.м. у сумі 9 000,00 грн та плановий обсяг постачання газу в 2021 році в обсязі 9,266913 тис.куб.м.

На виконання умов договору постачальник поставив, а споживач прийняв природній газ у кількості 73705,461 куб.м. на загальну суму 498 545,45 грн, що підтверджується копіями наявних у справі актів прийому-передачі природного газу (т.1, а.с.146-151), які були оплачені споживачем у повному обсязі, що підтверджується копіями наявних у справі платіжних доручень (т.1, ас..152-157).

Як зазначив прокурор, внаслідок укладення додаткових угод, ціну за 1000 куб.м. природного газу збільшено з 4 096,6368 грн до 9 000,00 грн, тобто більше ніж на 119% від первинної ціни, при цьому, обсяг закупівлі зменшено з 157 797,0 куб.м. до 73 705,461 куб.м.

Додаткові угоди №№ 3, 4, 7, 8, 9, 10, 11, 16 та 17, на думку прокурора, суперечать пункту 2 частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а тому згідно з приписами пункту 1 частини 1 статті 37 Закону є нікчемними.

Як зазначив прокурор, оскільки додаткові угоди №№3, 4, 7, 8, 9, 10, 11, 16 та 17 є нікчемними, то ціна за 1000 куб.м природного газу має визначатись за умовами договору в первісній редакції та становити 4 096,6368 грн, а тому за постачання 73 705,461 куб.м. природного газу третьою особою мало бути сплачено 301 944,504 грн, тоді як сплачено 498 545,45 грн, що на 196 600,65 грн більше.

У зв`язку з цим прокурор просив суд стягнути з відповідача на користь позивача-1 грошові кошти в сумі 196 600,65 грн.

Враховуючи, що з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради та Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації, суд вважає за необхідне спочатку дослідити питання щодо наявності/відсутності підстав прокурора для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 3, 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з положеннями частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1 -3 частини 4 зазначеної статті).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 вказала, що системне тлумачення абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону Про прокуратуру дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання частин третьої - п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України та частин третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави Черкаською обласною радою, Управлінням освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації та Комунальним закладом «Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради», які не вжили заходів на повернення безпідставно набутих грошових коштів за нікчемними додатковими угодами в судовому порядку.

На підтвердження зазначеного вище прокурор надав належним чином засвідчені докази надсилання ним запитів до Черкаської обласної ради, Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації та Комунального закладу «Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради» (т.1, а.с.169-170, 173, 175-176).

На вказані запити було надано відповіді та Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації зазначило, що не наділене правом на звернення до суду і в разі встановлення прокуратурою інтересів держави просить вжити заходів для захисту таких інтересів (т.1, а.с171-172), Комунальний заклад «Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради» надав копії документів по договору та зазначив, що додаткові угоди відповідають вимогам чинного законодавства та порушень під час їх укладення не було (т.1, а.с.174), Черкаська обласна рада зазначила, що не є стороною договору та не наділена повноваженнями щодо контролю за дотримання законодавства в сфері публічних закупівель і неуповноважена здійснювати перевірки відповідності вимогам чинного законодавства договорів у рамках закупівель (т.1, а.с.177-178).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43).

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території.

Частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Обласні та районні ради затверджують програми соціально економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно зі статтею 172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

На території Черкаської області таким органом місцевого самоврядування є Черкаська обласна рада.

За змістом п. 3, 9, 12 статуту Комунального закладу "Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради" (Спеціальна школа) (нової редакції) засновником Спеціальної школи є Черкаська облрада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст Черкаської області та здійснює управління суб`єктом господарювання комунальної власності. Спеціальна школа є юридичною особою, неприбутковим закладом, має самостійний баланс, відокремлене майно, розрахунковий рахунок в органах Державної казначейської служби України, веде самостійний бухгалтерський облік; має право укладати від свого імені цивільно-правові договори, виступати позивачем і бути відповідачем у судах.

Відповідно до п. 135 статуту Комунального закладу "Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради" Спеціальна школа є неприбутковим закладом та утримується за рахунок коштів обласного бюджету, Головним розпорядником коштів є Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації.

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ст.142 Конституції України, ч. 3 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з ч. 1, 2 ст.5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

Частиною 5 ст. 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст.7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується на таких принципах: ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Згідно з положеннями ст.22 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.

Відповідно до ст.26 Бюджетного кодексу України контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (п. 3 ч. 1 ст. 26).

Порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод про збільшення ціни товару після укладення договору про закупівлю, не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення інтересів держави.

Як наслідок, укладення додаткових угод з порушенням вимог законодавства може призвести до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету та свідчить про нераціональне і неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері.

Слід зауважити, що джерелами фінансування закупівлі зазначено - кошти місцевого бюджету.

Верховний Суд у постанові від 09.08.2023 у справі №924/1283/21 (п. 44-45, 47-52, 54) зазначав, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади.

Отже, оскільки засновником комунального закладу та власником його майна є територіальна громада в особі Ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання обласного бюджету, зокрема законність та ефективність використання закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21.

У контексті заявлених прокурором позовних вимог про стягнення грошових коштів на користь комунального закладу Велика Палата Верховного Суду звернула також увагу на свої висновки, викладені у пункті 56 постанови від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, де вказано, зокрема, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувану. Якщо повернення майна відчужувачу не відновлює права позивача, то суд може застосувати іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.

За висновками Верховного Суду, викладеними в підпункті 6.45 постанови від 16.05.2021 у справі № 910/11847/19, правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями Бюджетного кодексу України та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок).

Абзацами 1 та 2 п. 5 Порядку визначено, зокрема, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

За змістом абз. 2 п. 43 Порядку розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

Ураховуючи наведене, Комунальний заклад "Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради" у спірних правовідносинах діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником товару в обсязі та в межах видатків, що визначені Черкаською обласною радою (розпорядником бюджетних коштів вищого рівня).

Згідно із ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Верховним Судом зроблено висновок, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців селища; завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності; неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади та наявні підстави для стягнення безпідставно отриманих коштів за незаконними правочинами.

Отже, органами уповноваженими державою здійснювати відповідні функції держави у даних спірних правовідносинах є Черкаська обласна рада та Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації.

У цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави, а оскільки інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, порушення вимог чинного законодавства продовжують мати місце, а уповноваженим органом допущено бездіяльність, а тому суд приходить до висновку, що в даному випадку в Смілянської окружної прокуратури наявні підстави для представництва інтересів держави в особі Черкаської обласної ради та Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації, шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Що стосується позовних вимог, суд зазначає таке.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як убачається з матеріалів справи, за результатами проведення процедури відкритих торгів № UA-2019-11-30-000035-с, 13.01.2020 між Комунальним закладом «Смілянська спеціалізована мистецька школа-інтернат Черкаської обласної ради» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМИРГАЗ ЗБУТ» було укладено договір на постачання природного газу №6, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується протягом строку дії даного договору передавати споживачеві товар у загальному потоці у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи по предмету: ДК 021:2015, код 09120000-6 - газове паливо (природний газ), включно з урахуванням послуги замовлення (бронювання) потужності щодо кожного періоду та обсягу постачання природного газу, а споживач зобов`язується приймати та оплачувати природний газ на умовах даного договору.

Договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару (ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції станом на дату укладення договору).

Відповідно до ч.1 ст. 41 вказаного Закону встановлено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За приписами ч. 4 ст. 41 зазначеного Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Частиною 5 ст. 41 Закону встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про публічні закупівлі» тендерна документація повинна містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Відповідно до ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З урахуванням положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції станом на дату укладення договору), суд вказує, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

- відбувається за згодою сторін;

- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);

- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);

- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;

- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Судом встановлено, що внаслідок укладання додаткової угоди №3 ціну за одиницю товару сторонами вже збільшено на 10%, а отже, сторонами вже досягнуто граничного розміру, на який можливе підвищення ціни за одиницю товару відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі». Як наслідок, додаткові угоди №№4, 7, 8, 9, 10, 11, 16 та 17 укладено за відсутності визначених на те законодавчих підстав та останні суперечать положенням ст.3, 36 Закону України «Про публічні закупівлі». Так, внаслідок укладення додаткової угоди № 3 від 20.02.2020 сторони збільшили ціну за 1000 куб. м природного газу до 4 491,40, тобто на 10 % у порівнянні з ціною, погодженою сторонами 13.01.2020 на момент укладення договору.

Додатковою угодою №4 від 21.02.2020 сторони збільшили ціну природного газу за 1000 куб.м. до 4 925,63 грн, додатковою угодою №7 від 29.10.2020 сторони збільшили ціну природного газу за 1000 куб.м. до 5 445,80 грн, додатковою угодою №8 від 29.10.2020 сторони збільшили ціну природного газу за 1000 куб.м. до 5 973,99 грн, додатковою угодою №9 від 29.10.2020 сторони збільшили ціну природного газу за 1000 куб.м. до 6 554,99 грн, додатковою угодою №10 від 26.11.2020 сторони збільшили ціну природного газу за 1000 куб.м. до 7 194,09 грн, додатковою угодою №11 від 26.11.2020 сторони збільшили ціну природного газу за 1000 куб.м. до 7 897,10 грн, додатковою угодою №16 від 20.01.2021 сторони збільшили ціну природного газу за 1000 куб.м. до 8 647,20 грн, додатковою угодою №17 від 29.01.2021 сторони збільшили ціну природного газу за 1000 куб.м. до 9 000,00 грн.

Відповідно до матеріалів справи, сторони щоразу збільшували ціну природного газу (ціну за одиницю товару) більше ніж на 10 % по відношенню до ціни, погодженої сторонами в момент укладення договору постачання природного газу від 13.01.2020 та фактично збільшили її більш ніж на 119%, при цьому зменшили обсяги поставки більш ніж у два рази з 157797,0 куб.м. до 73 705,461 куб.м.

Як на підставу для збільшення ціни за одиницю товару та необхідність укладення додаткової угоди №3 відповідачем долучено лист №07/02-114 від 07.02.2020, що наданий на запит відповідача ТБ «Українська енергетична біржа» у якому зазначено середньозважену ціну природного газу ресурсу лютого 2020 року за результатами електронних біржових торгів станом на 07.02.2020, яка становить 5 737,60 грн/тис.куб.м., з ПДВ.

Укладення додаткової угоди № 4 від 21.02.2020, тобто на наступний день після укладення додаткової угоди № 3, аргументоване відповідачем збільшенням ціни на ринку природного газу на підтвердження чого надано довідку від 10.02.2020 № 136/20 Харківської торгово-промислової палати, згідно якої ціна природного газу станом на 10.02.2020 із ресурсів акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», з 01 по 29 лютого 2020 року складає 6249,60 грн за 1000 куб.м.

Укладення додаткових угод №7, 8, 9 від 29.10.2020, аргументоване відповідачем збільшенням ціни на природних газ через підвищення споживчих цін на товари на підтвердження чого надано експрес-випуски Державної служби статистика від 09.07.2020, від 10.08.2020, від 09.09.2020 та від 09.10.2020.

Підставу для укладення додаткових угод №10 та №11 від 26.11.2020, відповідач аргументував збільшенням ціни на ринку природного газу на підтвердження чого надано Експертні висновки Київської торгово-промислової палати зроблені на замовлення відповідача за №Ц-1175/2 від 21.10.2020 згідно якого за інформацією Товарної біржі «Українська енергетична біржа» ціна природного газу станом на 08.10.2020 за результатами електронних торгів становила 6 186,00 грн за 1000 куб.м., за №Ц-1228 від 02.11.2020 згідно якого за інформацією Товарної біржі «Українська енергетична біржа» ціна природного газу станом на 28.10.2020 за результатами електронних торгів становила 6 474,00 грн за 1000 куб.м. та за №Ц-1242/2 від 06.11.2020 згідно якого за інформацією Товарної біржі «Українська енергетична біржа» ціна природного газу станом на 23.10.2020 за результатами електронних торгів становила 6 636,86 грн за 1000 куб.м.

Укладення додаткових угод №16 від 29.01.2021 та №17 від 29.01.2021, аргументоване відповідачем збільшенням ціни на ринку природного газу на підтвердження чого надано Експертні висновки Київської торгово-промислової палати зроблені на замовлення відповідача за №Ц-16/3 від 12.01.2021 згідно якого за інформацією Товарної біржі «Українська енергетична біржа» ціна природного газу станом на 21.12.2020 за результатами електронних торгів становила 6 900,00 грн за 1000 куб.м., за №Ц-16/4 від 12.01.2021 згідно якого за інформацією Товарної біржі «Українська енергетична біржа» ціна природного газу станом на 22.12.2020 за результатами електронних торгів становила 7 320,70 за 1000 куб.м. та за №Ц-116/5 від 12.01.2021 згідно якого за інформацією Товарної біржі «Українська енергетична біржа» ціна природного газу станом на 24.12.2020 за результатами електронних торгів становила 7 650, 00 грн за 1000 куб.м.

Прокурор стверджує, що відповідачем не забезпечено належного окремого документального підтвердження та обґрунтування необхідності укладення додаткових угод № 3 від 20.02.2020, №4 від 21.02.2020, №7 від 29.10.2020, №8 від 29.10.2020, №9 від 29.10.2020, №10 від 26.11.2020, №11 від 26.11.2020, №16 від 20.01.2021, №17 від 29.01.2021, а також згідно моніторингу ринку природного газу України за перший та другий квартали 2020 року, розміщених на офіційному веб-порталі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі- НКРЕКП) за посиланням - https://www.nerc.gov.ua/, ціна, яка сформувалася на оптовому ринку природного газу України, знижувалася протягом шести кварталів поспіль та в І кварталі 2020 року становила 4101 грн/тис. куб.м., що на 10,6% менше ніж у попередньому кварталі, а у II кварталі 2020 року становила 2 572 грн/тис.куб.м., що на 37 % менше ніж у попередньому кварталі.

Відповідно до листа НКРЕКП від 26.03.2021 № 3927/16.2.2/7-21 середньозважена ціна і природний газ для бюджетних установ та організацій (без ПДВ та без урахування тарифів і послуги транспортування та розподілу природного газу) становила: в січні 2020 року 6 602,00 грн, лютому 2020 року 5 591,00 грн, березень 2020 року 5 128,00 грн, квітень 2020 року 4 974,00 грн, травень 2020 року 4 570,00 грн, червень 2020 року 4 191,00 грн, липень 2020 року 4 166,00 грн, серпень 2020 року 3 883,00 грн, вересень 2020 року 4 490,00 грн, жовтень 2020 року 5 444, 00 грн, листопад 2020 року 5 993,00 грн, грудень 2020 року 6 095,00 грн (т.1, а.с.161-167).

Згідно даних офіційного сайту НАК «Нафтогаз України» за посиланням: ttps://www.naftogaz.com/information/natural-gas-prices-2015-2021 про прейскурант цін на природний газ із ресурсів НАК «Нафтогаз України» за 2020 рік встановлено, що в період січня-вересня 2020 року спостерігалося зниження цін на природній газ, разом з цим, навіть після незначного збільшення ціни на природний газ в листопаді-грудні 2020 року, ціна природного газу відповідно до додаткових угод укладених в жовтні 2020 року значно перевищує середньозважені ціни грудня.

Відповідно до інформації Державної служби статистики України встановлено, що індекс споживчих цін на природний газ протягом січня-травня 2020 року змінювався в бік зменшення. Вказана інформація про середні ціни на природний газ по Україні розміщена вільному доступі на офіційному веб-сайті Держстату (www.ukrstat.gov.ua) у розділі Індекси споживчих цін на товари та послуги у 2020 році».

Також згідно із інформацією, що розміщена у відкритому доступі на веб-сайті «Українська енергетична біржа» за посиланням: (https://www.ueex.com.ua/exchange-quotations/natural- gas/other-price-indicators/#data-filter) в період з 13.01.2020 (дата укладання договору постачання природного газу) до 20.02.2020 (дата укладання додаткової угоди №3, якою збільшено ціну за природній газ) коливання ціни в бік збільшення не відбувалося, а навпаки, спостерігається зниження ціни. Така ж тенденція ціни (в бік зменшення) спостерігалася і в період між додатковими угодами № 3 та №4.

Тобто, в період з 13.01.2020 (день укладання договору постачання природного газу № 6) до 20.02.2020 (дата укладання додаткової угоди № 3) коливання цін на природній газ у бік збільшення не відбувалося, а вартість природного газу на європейських хабах за даними індексу TTF у вказаний період зменшилася на 713,41 грн за 1000 куб. м., а за даними індексу NCG на 691,45 грн. У період з 20.02.2020 до 21.02.2020 (дата укладання додаткової угоди №4), коливання ціни у бік збільшення також не відбулося, а вартість природного газу на

Відтак, прокурор зазначає, що відповідач усвідомлено та цілеспрямовано діяв з метою збільшення ціни договору, не враховуючи при цьому реальний відсоток коливання, який існував протягом дії договору.

Верховний Суд у постанові №927/491/19 від 18.06.2021 зазначив, що метою регулювання, передбаченого ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 % є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Так, стаття 652 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відтак, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону «Про державні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд зазначив, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.

З матеріалів справи встановлено, що документальним обґрунтуванням для укладення додаткових угод були, в тому числі, експертні висновки Харківської та Київської торгово-промислової палат.

Умовами пункту 11.5. договору сторони погодили, що істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків:

11.5.1. зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача;

11.5.2. зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в п. 3.1. договору;

11.5.3. покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у п. 3.1. договору;

11.5.4. продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

11.5.5. узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) якості товарів, робіт і послуг);

11.5.6. зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

11.5.7. зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Однак, суд звертає увагу, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду в справі №927/491/19 від 18.06.2021).

Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Отже, в залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Суд зауважує, що у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Суд зазначає, що експертні висновки Харківської та Київської торгово-промислової палат, не містять посилань на коливання ціни на предмет закупівлі за договором або обґрунтування коливання ціни на такі товари упродовж періодів між укладеним договором та додаткових угод та не може бути використаний для підтвердження коливання цін на ринку товарів.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що такі висновки не можуть бути належними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження коливання цін на ринку.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю є нікчемним у разі:

1) якщо замовник уклав договір про закупівлю до/без проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі згідно з вимогами цього Закону;

2) укладення договору з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону;

3) укладення договору в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону;

4) укладення договору з порушенням строків, передбачених частинами п`ятою і шостою статті 33 та частиною сьомою статті 40 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Підставою спору в цій справі є твердження прокурора про нікчемність укладених додаткових угод, що є підставою для повернення надмірно сплачених коштів у сумі 196 600,95 грн.

Суд зазначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абз. 1 ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18)).

Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зазначає, що визнання додаткових угод до договору недійсними не є належним способом захисту прав, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Договори, що укладені всупереч вимогам п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону "Про публічні закупівлі", є нікчемними в силу закону і не потребують визнання їх недійсними судом.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду впостановах від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц (провадження №14-90цс19) та від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Позовна вимога про стягнення коштів з відповідача, може бути розглянута судом як вимога про застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину. Для з`ясування наявності підстав для стягнення коштів з відповідача, суд має визначити, чи є додаткова угода нікчемною.

Враховуючи наведене вище, розглянувши матеріали та перевіривши обставини справи суд зазначає, що додаткові угоди № 3 від 20.02.2020, №4 від 21.02.2020, №7 від 29.10.2020, №8 від 29.10.2020, №9 від 29.10.2020, №10 від 26.11.2020, №11 від 26.11.2020, №16 від 20.01.2021, №17 від 29.01.2021 до договору на постачання природного газу №6 від 13.01.2020, суперечить вимогам законодавства, зокрема ч. 4 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі» (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), а тому суд приходить до висновку, що такі угоди є нікчемними, в силу закону.

Прокурор у обґрунтування позову вказує, що оскільки вказані додаткові угоди є нікчемними грошові кошти перераховані на їх підставі підлягають поверненню на підставі ч.1 ст.670 Цивільного кодексу України.

Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17).

Тобто, зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору, адже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо обставин спірних правовідносин між ними.

Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц та від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Так, за приписами ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно із частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки зазначені додаткові угоди № 3 від 20.02.2020, №4 від 21.02.2020, №7 від 29.10.2020, №8 від 29.10.2020, №9 від 29.10.2020, №10 від 26.11.2020, №11 від 26.11.2020, №16 від 20.01.2021, №17 від 29.01.2021 є нікчемними та не породжують правових наслідків, то правовідносини між відповідачем та третьою особою, мали регулюватись договором, згідно якого ціна 1000 куб.м природного газу становить 4 096,6368 грн, а тому за постачання 73 705,461 куб.м. природного газу третьою особою мало бути сплачено 301 944,504 грн, тоді як сплачено 498 545,45 грн, що на 196 600,65 грн більше.

Отже, грошові кошти в сумі 196 600,65 грн (498 545,45 грн - 301 944,504 грн) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, а тому відповідач зобов`язаний їх, що відповідає приписам статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, враховуючи доведення прокурором своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані прокурором, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача-1 грошових коштів у розмірі 196 600,65 грн.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНТОЛ КАПІТАЛ СТЕЙЛ 2024» (02099, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 9, ідентифікаційний код 41351104) на користь Черкаської обласної ради (18001, місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 185, ідентифікаційний код 24411541) 196 600 (сто дев`яносто шість тисяч шістсот) грн 65 коп. грошових коштів.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕНТОЛ КАПІТАЛ СТЕЙЛ 2024» (02099, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 9, ідентифікаційний код 41351104) на користь Черкаської обласної прокуратури (18000, місто Черкаси, вулиця Шевченка, будинок 286, ідентифікаційний код 02911119) 2 949 (дві тисячі дев`ятсот сорок дев`ять) грн 01 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань