ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2024 р. Справа№ 910/1305/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 16.07.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 (повний текст рішення складено 18.04.2024)

у справі № 910/1305/24 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл"

до Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування"

про стягнення 752 965, 97 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ОЙЛ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" (далі - відповідач) про стягнення 752 965, 97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 2616-НГД про виконання робіт з буріння свердловини № 25, 61, 75, 72 Семиренківського ГКР з використанням бурової установки та персоналу підрядника з додатками A-S.

За доводами позивача, відповідачем було виконано рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі №910/14493/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023, лише 18.01.2024, у зв`язку з чим, у ТОВ "СЕРВІС ОЙЛ" виникло право на нарахування та стягнення з ПрАТ "Нафтогазвидобування", за прострочення виконання грошового зобов`язання по договору №2616-НГД від 04.08.2017 - інфляційні втрати у сумі 157 369,19 грн та 3 % річних у сумі 197 778,71 грн з 8 783 633,43 грн переоцінки вартості виконаних робіт, за період з 19.04.2023 по 17.01.2024, та 3 % річних у сумі 397 818,07 грн з 17 667 666,17 грн заборгованості, за період з 19.04.2023 р. по 17.01.2024.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що він не може підтвердити або спростувати коректність розрахунку позивача щодо 3% річних переоцінки вартості виконаних робіт до акту виконаних робіт №4 та №5 з огляду на ту обставину, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2023 було виправлено помилку в описовій частині рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі №910/14493/22 в частині обрахунку розміру переоцінки вартості виконаних робіт за актом виконаних робіт №4 від 18.02.2022, у зв`язку з чим відповідач вважає за доцільне зобов`язати позивача надати деталізовані уточнення щодо методики розрахунку інфляційних втрат та 3% річних.

Крім того, у відзиві відповідач, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц просив суд зменшити заявлений до стягнення розмір 3% річних та інфляційних втрат до 1 грн; також відповідач вказує на неможливість нарахування інфляційних втрат за актом №4 та №5, виходячи з вартості переоцінки виконаних робіт, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, не підлягає.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" інфляційні втрати у розмірі 574 133 грн 77 коп.; інфляційні втрати у розмірі 140 291 грн 44 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 716 грн 39 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- розмір та обґрунтованість грошової вимоги 17 667 666 грн 17 коп. - заборгованості та 7 830 430 грн 88 коп. - переоцінки вартості виконаних робіт, Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ОЙЛ" до Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" встановлені судовим рішенням у справі №910/14493/22, мають преюдиційне значення і не підлягають повторному доказуванню;

- наявність судового рішення не свідчить про припинення зобов`язання, а тому наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми;

- оскільки заборгованість сплачено лише 18.01.2024, а тому наявні правові підстави для застосування положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із порушенням відповідачем грошового зобов`язання;

- за розрахунком суду першої інстанції, розрахунок 3% річних, розрахований на суму заборгованості 17 667 666,17 грн, у межах заявленого періоду, є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині підлягають задоволенню в повному обсязі;

- за розрахунком суду першої інстанції, виходячи із суми 7 830 430 грн 88 коп. - переоцінки вартості виконаних робіт, яка була присуджена до стягнення за рішенням суду у справі № 910/14493/22, належними до стягнення з відповідача на користь позивача є суми 3 % річних - 176 315,70 грн та інфляційні втрати 140 291,44 грн, в іншій частині цих позовних вимог позивачу належить відмовити;

- заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, у зв?язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Нафтогазвидобування" звернулося 07.05.2024 електронною поштою на адресу Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, яка сформована в системі "Електронний суд" 06.05.2024, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 910/1305/24 в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 140 291,44 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог в частині стягнення інфляційних витрат відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в оскаржуваній частині (в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 140 291,44 грн) порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник наголошував, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 140 291,44 грн не було враховано, що:

- в п.4.1-.4.4. Додатку F до Договору Сторони визначили розмір ставок, тарифів і цін в гривнях, вказавши еквівалент в доларах США. Грошовий еквівалент ставок, тарифів і цін в доларах США визначений відповідно до офіційного курсу валют (ДОЛАР/ГРИВНЯ), встановленого Національним Банком України на « 04» серпня 2017 р. (25,885752 грн. за один долар США) та опублікованого на офіційному сайті Національного Банку України (НБУ);

- у п.10.2 договору визначено, що всі платежі повинні бути сплачені підряднику виключно в українських гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на дату здійснення платежу;

- підпунктом С) ст. 10.2 договору вартість виконаних робіт, повинна бути скоригована шляхом перерахунку на дату оплати;

- нормами Закону України № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти;

- індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає;

- оскільки грошове зобов`язання за договором № 2616-НГД від 04 серпня 2017 року виражене в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, присудження до стягнення інфляційних втрат в розмірі 140 291,44 грн - є незаконним.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу, узагальнення його доводів

05.06.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач просить апеляційну скаргу в залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін з тих підстав, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, позивач вказував, що:

- наявність судового рішення не свідчить про припинення зобов`язання, а тому наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу;

- у розумінні положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання;

- оскільки заборгованість сплачено лише 18.01.2024 р., суд вірно встановив наявність правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із порушенням відповідачем грошового зобов`язання;

- судом першої інстанції було вірно стягнуто з відповідача 140 291,44 грн. інфляційних втрат нарахованих на переоцінку вартості виконаних робіт.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/1305/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1305/24. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 910/1305/24.

20.05.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/1305/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 910/1305/24 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

30.05.2024 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху від Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на адресу Північного апеляційного господарського суду електронною поштою надійшла заява, яка сформована в системі "Електронний суд" 30.05.2024, з доказами сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. з 28.05.2024 по 01.06.2024 у відрядженні, а з 03.06.2024 по 07.06.2024 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.06.2024 у справі № 910/1305/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 910/1305/24 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Яковлєв М.Л., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 910/1305/24, розгляд справи призначено на 09.07.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 клопотання Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

Розгляд справи №910/1305/24 09.07.2024 не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді Тищенко О.В. у відпустці за сімейними обставинами, а тому справа підлягає призначенню до розгляду в судовому засіданні на іншу дату в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" та Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2024 розгляд справи призначено на 16.07.2024.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах запровадженого воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 16.07.2024 з`явились представники учасників справи.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні 16.07.2024 просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 910/1305/24 в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 140 291,44 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог в частині стягнення інфляційних витрат відмовити повністю.

Представник позивача, який приймав участь в судовому засіданні 16.07.2024 в режимі відеоконференції, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 910/1305/24 - залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та встановлено судом апеляційної інстанції, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі №910/14493/22, позовні вимоги задоволено частково, з урахуванням ухвали від 16.08.2023 про виправлення арифметичних помилок у рішенні по справі 910/14493/22 - присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс ойл" 17 667 666 грн 17 коп. - заборгованості, 7 830 430 грн 88 коп. - переоцінки вартості виконаних робіт, 763 485 грн 92 коп. - інфляційних втрат, 826 610 - грн 56 коп. 3 % річних, 1 грн 00 коп. - пені, та 510 322 грн 38 коп. - судового збору.

При цьому, під час розгляду справи №910/14493/22 судом встановлено наступні обставини:

- 04.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс ойл" (далі також - позивач, підрядник) та Приватним акціонерним товариством "Нафтогазвидобування" (далі також - відповідач, компанія) укладено договір № 2616-НГД про виконання робіт з буріння свердловини №№ 25, 61, 75 ,72 Семиренківського ГКР з використанням бурової установки та персоналу підрядника (далі - договір) з додатками A-S;

- відповідно до ст. 1.4. договору, компанія доручає підряднику, a підрядник приймає на себе зобов`язання виконати роботи з буріння свердловин до встановленої компанією глибини, спуск колон/хвостовика тa їx кріплення, випробування на герметичність, випробування закінченої бурінням свердловин на ліцензійній ділянці тa виконання ycix допоміжних робіт тa надання послуг, відповідно до умов цього договору тa індивідуального проекту нa буріння, a компанія зобов`язується провести оплату виконаних робіт згідно умов договору;

- як визначено у ст. 10.2 договору, всі платежі повинні бути сплачені підрядником виключно в українських гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на дату здійснення платежу. Датою здійснення платежу є дата списання коштів з розрахункового рахунку компанії;

- позивач вказує, що відповідачем не виконано своє зобов`язання з оплати виконаних робіт та переоціненої вартості виконаних робіт до актів виконаних робіт №№ 4, 5, 6;

- відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує, що несплата грошових коштів, які включають оплати виконаних робіт та переоціненої вартості виконаних робіт до актів виконаних робіт №№ 4, 5 не є порушенням умов договору, оскільки відповідач не здійснив своєчасну оплату у зв`язку з зупиненням здійснення операцій за рахунками осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Республіки Білорусь та накладення арешту на майно позивача в рамках кримінального провадження № 0000163 від 11.05.2022;

- також відповідач вказує про те, що позивачем некоректно здійснено розрахунок сум, які останній просить стягнути на його користь;

- оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав;

- на виконання умов договору, 18.02.2022, між сторонами підписано акт виконаних робіт № 4 та розрахунок до акту виконаних робіт № 4 на загальну суму 23 665 284,67 грн;

- у відповідності до п. 10.2. договору, оплата за вказаним актом мала бути проведена відповідачем 21.03.2023, однак оплату по акту виконаних робіт № 4 відповідачем проведено: 13.07.2022 у розмірі 5 335 689,19 грн; 04.08.2022 у розмірі 12 221 412,63 грн; 03.11.2022 у розмірі 6 108 182,85 грн.;

- проте, на момент здійснення оплати вказаних сум, відповідачем, в супереч приписам п. 10.2. договору, не було скориговано суму оплати, враховуючи курс долара США на дату відповідної оплати;

- відповідач вказує, що позивачем не надано документів щодо переоцінки вартості виконаних робіт, у зв`язку з чи відповідач не може підтвердити коректність розрахунку вказаної переоцінки;

- однак, як вбачається з матеріалів справи, 04.11.2022 позивачем направлено на електронну адресу відповідача лист разом з довідкою-розрахунком переоцінки вартості по акту № 4;

- а відтак, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення 4 988 452,40 грн є обґрунтованою, доведеною та такою, що підтверджується матеріалами справи;

- на виконання умов договору позивачем на електронну адресу відповідача було направлено на погодження акт виконаних робіт № 5 від 16.03.2022;

- після усунення зауважень до акту виконаних робіт № 5, 14.04.2022 вказаний акт було погоджено (докази переписки електронною поштою наявні в матеріалах справи);

- оригінали підписаного зі сторони позивача акту виконаних робіт № від 16.03.2022 та розрахунку до нього, на суму 17 667 666,71 грн, було передано відповідачеві засобами пошти 27 червня 2022 року (копії супровідного листа та конверту містяться в матеріалах справи);

- вказані обставини сторонами не заперечуються;

- відповідач, у відзиві на позовну заяву погоджується, що неоплаченими залишилися роботи за актом № 5 роботи на загальну суму 17 667 666,71 грн.;

- також відповідач у відзиві на позовну заяву погодився, що методика розрахунку переоцінки вартості виконаних робіт за актом № 5 від 16.03.2022 в сумі 3 795 181,03 грн є арифметично вірною і відповідає умовам договору;

- таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 17 667 666,71 грн та переоцінки вартості виконаних робіт за актом № 5 від 16.03.2022 в сумі 3 795 181,03 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню;

- крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 826 610,56 грн та інфляційні у розмірі 763 485,92 грн;

- суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за вказаний позивачем період прострочення відповідачем оплати у розмірі 826 610,56 грн вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі;

- суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу у визначений позивачем період прострочення виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України у розмірі 763 485,92 грн вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі №910/14493/22 залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023, та набрало законної сили.

Відповідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказану правову позицію викладено у постанові від 03.07.2018 Великої Палати Верховного Суду по справі №917/1345/17.

При цьому суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Таким чином, суд першої інстанції вірно зробив висновок, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що розмір та обґрунтованість грошової вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ОЙЛ" до Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" в частині 17 667 666 грн 17 коп. - заборгованості та 7 830 430 грн 88 коп. - переоцінки вартості виконаних робіт, встановлені судовим рішенням у справі №910/14493/22, мають преюдиційне значення і не підлягають повторному доказуванню.

Так, предметом спору даної справи є стягнення з відповідача інфляційні втрати у сумі 157 369,19 грн та 3 % річних у сумі 197 778,71 грн з 8 783 633,43 грн переоцінки вартості виконаних робіт, за період з 19.04.2023 по 17.01.2024, та 3 % річних у сумі 397 818,07 грн з 17 667 666,17 грн заборгованості, за період з 19.04.2023 по 17.01.2024

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, наявність судового рішення про стягнення основної заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі №902/330/17).

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №922/795/19.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявність судового рішення не свідчить про припинення зобов`язання, а тому наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відтак, у розумінні положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач 18.01.2024 сплатив заборгованість у сумі 21 598 516,91 на виконання рішення суду у справі № 910/14493/22, що підтверджується випискою з банківського рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2023 по19.01.2024.

Таким чином, оскільки заборгованість сплачено лише 18.01.2024, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, зокрема в частині нарахування спірних інфляційних втрат, у зв`язку із порушенням відповідачем грошового зобов`язання.

При цьому, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця.

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Також, частина друга статті 625 Цивільного Кодексу України встановлює право кредитора нарахувати на прострочену суму зобов`язання три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявними у справі доказами підтверджується, що позивачем у справі № 910/14493/22, пред`являлися вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрати на суму заборгованостей, які нараховувалися до 18.04.2023 (згідно із заявою про збільшення позовних вимог.

У даній справі № 910/1305/24 позивачем, нараховані за період 19.04.2023 по 17.01.2024 інфляційні втрати, які становлять 157 369,19 грн та 3 % річних - 197 778,71 грн, розрахованих на суму з переоцінки вартості виконаних робіт 8 783 633,43 грн, та 3 % річних - 397 818,07 грн, розрахованих на суму заборгованості 17 667 666,17 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних в розмірі 397 818,07 грн., розрахованих на суму заборгованості 17 667 666,17 грн, у межах заявленого періоду, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Рішення суду першої інстанції в цій частині скаржником не оскаржується.

В свою чергу, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі №910/14493/22, позовні вимоги задоволено частково, з урахуванням ухвали від 16.08.2023 про виправлення арифметичних помилок у рішенні по справі № 910/14493/22 - присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс ойл" 17 667 666 грн 17 коп. - заборгованості, , 763 485 грн 92 коп. - інфляційних втрат, 826 610 - грн 56 коп. 3 % річних, 1 грн 00 коп. - пені, та 510 322 грн 38 коп. - судового збору.

Отже, судом першої інстанції було присуджено до стягнення 3 % річних в розмірі 176 315,70 грн, розрахованих саме на встановлений рішенням у справі №910/14493/22 розмір переоцінки вартості виконаних робіт - 7 830 430 грн 88 коп., і в цій частині рішення суду першої інстанції скаржником також не оскаржується.

Щодо нарахування позивачем 157 369,19 грн - інфляційних втрат, виходячи із суми 7 830 430 грн 88 коп. - переоцінки вартості виконаних робіт, яка була присуджена до стягнення за рішенням суду у справі № 910/14493/22, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що належними до стягнення з відповідача на користь позивача є сума інфляційних втрат у розмірі 140 291,44 грн, а в іншій частині цих позовних вимог позивачу обгрунтовано відмовлено.

В свою чергу, скаржник в апеляційній скарзі не погодився з присудженням до стягнення 140 291,44 грн інфляційних втрат, виходячи із суми 7 830 430 грн 88 коп. - переоцінки вартості виконаних робіт, яка була присуджена до стягнення за рішенням суду у справі № 910/14493/22.

Доводи скаржника про те, що оскільки грошове зобов`язання за договором № 2616-НГД від 04 серпня 2017 року виражене в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, присудження до стягнення інфляційних втрат в розмірі 140 291,44 грн - є незаконним, - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, з огляду не те, що якщо за умовами договору сума платежу, визначена в іноземній валюті, перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневою, то з моменту перерахунку у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору боржник відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання цього зобов`язання (зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору), оскільки у такому разі матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів за сумою донарахування (курсової різниці), що визначається лише у гривні та у подальшому не коригується, не покриваються за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці.

Подібний правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 29 січня 2019 року у справі № 910/11249/17.

До того ж, суд апеляційної інстанції зазначає, що грошове зобов?язання відповідача в розмірі переоцінки вартості виконаних робіт - 7 830 430 грн 88 коп. встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі №910/14493/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023, і відповідно, грошове зобов?язання відповідача виражене в гривні, що є підставою для нарахування інфляційних втрат.

Таким чином, здійснивши перерахунок інфляційних втрат за період 19.04.2023 по 17.01.2024, виходячи із суми 7 830 430 грн 88 коп. - переоцінки вартості виконаних робіт, яка була присуджена до стягнення за рішенням суду у справі № 910/14493/22, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір інфляційних втрат складає загалом 140 291,44 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України, і в цій частині рішення суду першої інстанції скаржником також не оскаржується.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції встановив, що згідно мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, вимоги позивача задоволені частково а саме: 3 % річних - 397 818,07 грн, розрахованих на суму заборгованості 17 667 666,17 грн., 3 % річних в розмірі 176 315,70 грн, розрахованих саме на встановлений рішенням у справі №910/14493/22 розмір переоцінки вартості виконаних робіт - 7 830 430 грн 88 коп., а також 140 291,44 грн інфляційних втрат, виходячи із суми 7 830 430 грн 88 коп. - переоцінки вартості виконаних робіт, яка була присуджена до стягнення за рішенням суду у справі № 910/14493/22.

Проте, в резолютивній частині суд першої інстанції присудив до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" інфляційні втрати у розмірі 574 133 грн 77 коп., а також інфляційні втрати у розмірі 140 291 грн 44 коп. Таким чином, суд першої інстанції в резолютивній частині рішення помилково визначив правову природу присудженої до стягнення суми у розмірі 574 133 грн 77 коп., як інфляційні втрати, коли за своєю правовою природою вказана сума є 3% річними, що вірно зазначено в мотивувальній частині.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції з метою усунення невідповідності між мотивувальною та резолютивною частинами рішення суду першої інстанції в частині правової природи присуджених до стягнення сум, дійшов висновку про необхідність зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції шляхом її викладення в редакції даної постанови, стягнувши з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 140 291 грн 44 коп., 3% річних у розмірі 574 133 грн 77 коп., з яких: 397 818,07 грн 3 % річних, розрахованих на суму заборгованості 17 667 666,17 грн та 3 % річних - 176 315,70 грн розрахованих з суми 7 830 430 грн 88 коп. - переоцінки вартості виконаних робіт.

Інші доводи, обгрунтування, пояснення судом апеляційної інстанції враховані під час розгляду спору, проте не є такими, що впливають на висновки суду апеляційної інстанції при прийнятті даної постанови.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в рішенні в оскаржуваній скаржником частині, рішення в оскаржуваній скаржником частині ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 910/1305/24, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного оскарження.

Проте, суд апеляційної інстанції з метою усунення невідповідності між мотивувальною та резолютивною частинами рішення суду першої інстанції в частині правової природи присуджених до стягнення сум, на підставі ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про необхідність зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції шляхом її викладення в редакції даної постанови, стягнувши з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 140 291 грн 44 коп., 3% річних у розмірі 574 133 грн 77 коп., з яких: 397 818,07 грн 3 % річних, розрахованих на суму заборгованості 17 667 666,17 грн та 3 % річних - 176 315,70 грн розрахованих з суми 7 830 430 грн 88 коп. - переоцінки вартості виконаних робіт.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що апеляційна скарга скаржника залишена без задоволення, а тому судовий збір за подачу апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 910/1305/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 910/1305/24 зміни в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ОЙЛ" інфляційні втрати у розмірі 574 133 грн 77 коп. визначивши правову природу вказаної грошової суми як 3% річних.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 910/1305/24, викласти у новій редакції:

« 1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ОЙЛ задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" (02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 1, кім. 42, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ОЙЛ" (36000,м. Полтава, вул. Небесної Сотні, буд. 9/17, ) інфляційні втрати у розмірі 140 291 (сто сорок тисяч двісті дев`яносто одну) грн 44 коп., 3% річних у розмірі 574 133 (п`ятсот сімдесят чотири тисячі сто тридцять три) грн 77 коп. з яких: 397 818,07 грн 3 % річних, розрахованих на суму заборгованості 17 667 666,17 грн та 3 % річних - 176 315,70 грн розрахованих з суми 7 830 430 грн 88 коп. - переоцінки вартості виконаних робіт та витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 716 грн 39 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.».

4. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

5. Видачу наказу по справі № 910/1305/24 доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/1305/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 30.07.2024

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв