СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Харків Справа № 917/442/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Стойка О.В.

без участі представників сторін,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи підприємця Мороза Євгенія Вікторовича (вх.№1591П/3) на додаткову ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.06.2024

у справі №917/442/24 (суддя Безрук Т.М., повний текст додаткової ухвали підписано 11.06.2024)

за позовом Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», м.Полтава

до Фізичної особи підприємця Мороза Євгенія Вікторовича, смт. Нові Санжари

про стягнення 82.447,59 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець Мороз Євгеній Вікторович подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 28.122,38 грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.06.2024 у справі №917/442/24 відмовлено у задоволенні заяви фізичної особи підприємця Мороза Євгенія Вікторовича про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у справі та про постановлення додаткового рішення.

Відповідач з вказаною додатковою ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткову ухвалу Господарського суду Полтавської області у справі №917/442/24 від 11.06.2024 та ухвалити нове додаткове рішення про стягнення грошових вимог на правову допомогу в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник посилається на те, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваній додатковій ухвалі про недоведеність протиправності дій позивача під час розгляду заяви про стягнення витрат на правову допомогу є помилковими та передчасними, зроблені з порушенням норм процесуального права. Тому необґрунтовані дії позивача зумовили відповідні витрати відповідача під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом, а саме: витрати на правову допомогу адвоката, що доведені належним чином письмовими доказами.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2024 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., Радіонова О.О., Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача; встановлено строк по 17.07.2024 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України; запропоновано учасникам справи в строк по 17.07.2024 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копій та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України; витребувано матеріали справи №917/442/24 з Господарського суду Полтавської області.

На адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/442/24.

16.07.2024 через підсистему «Електронний Суд» на адресу Східного апеляційного господарського суду від АТ «Полтаваобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі додаткову ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.06.2024 у справі №917/442/24, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та висновками суду.

У зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Радіонової О.О., згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого судової справи між суддями від 29.07.2024 визначено наступний склад суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Стойка О.В.

Згідно з ч.1 ст.270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижче викладене.

До Господарського суду Полтавської області звернулось Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» до Фізичної особи підприємця Мороза Євгенія Вікторовича про стягнення 82.447,59 грн вартості необлікованої електричної енергії згідно з актом про порушення №0010878 від 28.09.2023.

Ухвалою від 20.03.2024 суд прийняв позовну заяву та відкрив провадження у справі №917/442/24, призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач навів суду розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката: 24.000,00 грн за складання процесуальних документів; 8.000,00 грн за участь у судовому засіданні, 4.122,38 грн «гонорар успіху».

Ухвалою від 22.05.2024 суд закрив провадження у справі №917/442/24 на підставі п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, та як на дату подачі заяви-приєднання до умов публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії ОСОБА_1 не був зареєстрований як фізична особа підприємець і матеріали справи не містять доказів вступу у спірні правовідносини відповідача саме як фізичної особи підприємця.

Фізична особа підприємець Мороз Євгеній Вікторович подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 28.122,38 грн

Господарський суд, відмовляючи в задоволенні заяви ФОП Мороза Є.В. про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у справі та про постановлення додаткового рішення, зазначив, що в даному випадку заявник не довів, а суд не встановив, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, тому відсутні підстави для покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

За загальним правилом розподіл судових витрат регламентований ст.129 Господарського процесуального кодексу України, однак окремі випадки розподілу судових витрат, зокрема у разі закриття провадження у справі, визначені ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

За ч. 5 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У ч. 6 ст. 130 ГПК України вказано, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Відповідно до усталеної практики у разі, зокрема, закриття провадження у справі, суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною (постанови Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 20.05.2021 у справі №910/14162/17, додаткова ухвала Верховного Суду від 12.07.2021 у справі № 903/254/20).

Отже, при застосуванні частини 5 статті 130 ГПК України судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин. Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку доведення стороною та встановлення судом необґрунтованості дій позивача.

Вказане свідчить про те, що відповідно до приписів частини п`ятої статті 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені (постанова Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 905/1840/21).

Так, відповідно до ч.5 ст.130 Господарського процесуального кодексу України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку з поданням позову до нього і у подальшому - із закриттям провадження у справі.

Таким чином, стягнення з позивача компенсації здійснених відповідачем витрат, зокрема на правничу допомогу, в разі закриття провадження у справі є можливим лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.07.2021 у справі № 922/2017/17).

Відповідно до висновків Верховного Суду під необґрунтованими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, частина п`ята статті 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

З огляду на вказані правові позиції суд дійшов правильного висновку про необхідність сукупного аналізу приписів ч.5 ст.130 Господарського процесуального кодексу України і необхідності з`ясування в цій справі обставини необґрунтованих дій позивача

Так, при постановленні ухвали про закриття провадження у справі не було встановлено необґрунтованості дій позивача. Позивачем було скеровано позовну заяву до Господарського суду Полтавської області про стягнення вартості електричної енергії, необлікованої в наслідок порушення споживачем «Правил роздрібного ринку електричної енергії» з ФОП Мороза Є.В. Мотиви свого звернення саме до господарського суду підприємство позивача обґрунтувало укладенням 17.11.2009 між приватним підприємцем Морозом Є.В. (непобутовий споживач) та ВАТ «Полтаваобленерго» договору про постачання електричної енергії №0453. На момент укладання договору про постачання електричної енергії ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність та був зареєстрований, як фізична особа-підприємець. З 01.01.2019 Споживач приєднався до умов публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, шляхом надання заяви-приєднання. Споживач приєднався до Договору о/р22000453 на умовах договору про постачання електричної енергії №0453 від17.11.2009.

В свою чергу суд першої інстанції дійшов вірного висновку та встановив, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.20 ГПК України даний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.06.2021 у справі №904/9024/16, пред`явлення позову до суду з порушенням правил юрисдикції та, як наслідок, закриття судом провадження у справі, - не можуть бути достатнім свідченням необґрунтованості дій позивача.

З огляду на викладене та враховуючи правові позиції Верховного Суду у наведених вище постановах, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не допускав необґрунтованих дій у розумінні ст.43 ГПК України які б вказували про умисну недобросовісну поведінку, як необхідну умову для компенсації особі здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи у порядку частини п`ятої статті130 ГПК України.

Стосовно посилання відповідача на мотиви обґрунтування саме позовних вимог, долучення доказів та підстав нарахування заборгованості, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскільки справа не розглядалася по суті, при розгляді цієї справи №917/442/24 підлягають встановленню обставини обґрунтованості реалізації позивачем саме процесуальних прав, а не правомірність дій сторін у матеріальних правовідносинах.

Окремо слід зазначити, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, Фізичній особі-підприємцю Морозу Євгену Вікторовичу слід було довести, які саме необґрунтовані дії позивачни були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.

Проте, заявником в суді першої інстанції не було обґрунтовано жодної із наведених вище обставин.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду Полтавської області від 11.06.2024 у справі №917/442/24, відсутні.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, враховуючи межі перегляду рішення місцевого господарського суду, визначені частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга ФОП Морозова Є.В. не підлягає задоволенню, додаткову ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.06.2024 у справі №917/442/24, слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця Мороза Євгенія Вікторовича залишити без задоволення.

Додаткову ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.06.2024 у справі №917/442/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31.07.2024

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.В. Стойка