УХВАЛА

м. Київ

24.07.2024Справа № 910/1553/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участі секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у судовому засіданні

клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка"

про розстрочення виконання судового рішення

у справі № 910/1553/24

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка"

про стягнення 90 711 273,70 грн

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка" про стягнення 90 711 273,70 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 (суддя Картавцева Ю.В.) позов було задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка" на користь Міністерства оборони України штраф у розмірі 9 961 197,00 грн, пеню у розмірі 12 716 621,43 грн та судовий збір у розмірі 847 840,00 грн, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 було залишено без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка", рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі № 910/1553/24 залишено без змін, судові витрати за подання апеляційної скарги покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка".

08.07.2024 на виконання вказаного вище рішення було видано відповідний наказ (суддя Мандриченко О.В.).

09.07.2024 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у справі № 910/1553/24.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на те, що він зацікавлений у добровільному виконанні судового рішення, але вважає, що наявні підстави для розстрочки виконання рішення суду в цій справі, оскільки він належить до підприємств, що відіграють ключову роль у забезпеченні необхідним озброєнням і технікою Збройні Сили України, й отримання відповідачем прибутку є передумовою його подальшого розвитку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2024, у зв`язку з відпусткою судді Картавцевої Ю.В., клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка" про розстрочення виконання судового рішення у цій справі передано на розгляд судді Нечаю О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 розгляд клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка" про розстрочення виконання судового рішення у справі № 910/1553/24 призначено на 24.07.2024.

У судове засідання 24.07.2024 з`явились представники сторін.

Представник заявника (відповідача) надав суду усні пояснення по суті клопотання, просив його задовольнити.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті клопотання, проти його задоволення заперечував.

Розглянувши у судовому засіданні 24.07.2024 клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду в цій справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, в основу ухвали суду про надання розстрочки виконання судового рішення має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Як на підставу для розстрочення виконання судового рішення в цій справі відповідач посилається на невигідні умови договорів, що укладаються відповідачем з Міністерством оборони України, прибуток за якими становить 3% від ціни.

За доводами відповідача розстрочення виконання рішення суду в цій справі дозволить закумулювати грошові кошти, що дозволить не тільки виконати рішення в цій справі, а також сприятиме розвитку відповідача, що належить до підприємств, які відіграють ключову роль у забезпеченні необхідним озброєнням і технікою Збройні Сили України. Так у цьому контексті відповідач вказує і на негативні аспекти його підприємницької діяльності, що пов`язані з додатковими ризиками і витратами у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Отже, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжують період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні цієї норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку. Крім того, довготривале виконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом. Сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення, суд зазначає, що безпідставне надання розстрочки за відсутності обґрунтованих на те мотивів без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Ухвала про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення може бути винесена судом лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим.

При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви. При розгляді відповідних заяв необхідно дотримати баланс інтересів як боржника, так і кредитора при одночасному врахуванні вимоги закону про обов`язковість виконання судового рішення.

У постанові від 21.01.2021 у справі № 927/704/19 Верховний Суд звертає увагу на необхідність подання доказів, що підтверджуватимуть об`єктивну неможливість своєчасного здійснення розрахунків, зокрема відсутності коштів на поточних рахунках підприємства, в тому числі неможливості залучення кредитних коштів; ведення належної претензійно-позовної діяльності щодо стягнення дебіторської заборгованості в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 та ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За приписами частин 3, 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічні положення містяться також і в ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про наявність обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Щодо викладених відповідачем підстав для розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 у цій справі суд зазначає, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі статтею 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (аналогічна правова позиція викладена в пункті 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Посилання на невигідні для відповідача умови договорів не є належною підставою для розстрочення виконання судового рішення, адже зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Крім того, відповідно до поданого клопотання, відповідач просить розстрочити виконання рішення суду в цій справі та затвердити графік виконання судового рішення рівними щомісячними частинами, що складається з 12 платежів.

Суд відзначає, що рішення суду, про розстрочення якого подано клопотання, ухвалено 02.04.2024, а тому станом на поточну дату відповідач мав внести щонайменше три щомісячні платежі, однак не зробив цього.

При цьому розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак затвердження запропонованого відповідачем графіку суперечитиме імперативним положенням ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, які обмежують строк надання розстрочки в один рік з дня ухвалення рішення, що є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні клопотання відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка" про розстрочення виконання судового рішення у цій справі.

Керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка" про розстрочення виконання судового рішення у справі № 910/1553/24 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 31.07.2024

Суддя О.В. Нечай