ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2024 р. Справа№ 910/1389/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінської О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 24.07.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024

у справі № 910/1389/23(суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ КАРД"

про зобов`язання виконати умови договорів,

ВСТАНОВИВ:

Державна установа "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" звернувся до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" про зобов`язання ТОВ «АФЕС РЕСУРС» зарахувати на особистий рахунок Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» в електронній системі обліку пального, пальне А-95 бензин в кількості 5 000 л згідно з договором від 20.07.2021 № 240 на особистий рахунок Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» в електронній системі обліку пального та 30 858,71 л згідно з договором від 08.12.2021 № 483 на особистий рахунок Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» в електронній системі обліку пального (відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 07.03.2024).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 позовні вимоги Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" про зобов`язання виконати умови договорів про закупівлю за державні кошти пального задоволено в повному обсязі. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" зарахувати на особистий рахунок Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" в електронній системі обліку пального, пальне А-95 бензин в кількості: - 5 000 л згідно з договором від 20.07.2021 № 240 на особистий рахунок Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" в електронній системі обліку пального; - 30 858,71 л згідно з договором від 08.12.2021 № 483 на особистий рахунок Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" в електронній системі обліку пального. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" на користь Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" 17 812, 43 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 28.05.2024 (згідно дати звернення до канцелярії суду) Товариство з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 у справі № 910/1389/23, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 у справі № 910/1389/23 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" зарахувати на особистий рахунок Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" в електронній системі обліку пального, пальне А-95 бензин в кількості: - 5 000 л згідно з договором від 20.07.2021 № 240 на особистий рахунок Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" в електронній системі обліку пального; - 30 858,71 л згідно з договором від 08.12.2021 № 483 на особистий рахунок Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" в електронній системі обліку пального.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що оцінюючи позовні вимоги про зобов?язання відповідача ТОВ «АФЕС РЕСУРС» зарахувати обсяги пального у електронній системі обліку пального, слід зазначити що позивачем подано 2 позовні вимоги, проте, зазначені позовні вимоги є самостійними один від одного, тому жодна з них не являється ні основною, ні похідною, а укладені між позивачем і відповідачем договори на поставку пального від 20.07.2021 № 240 та від 08.12.2021 № 483 жодним чином не пов?язані підставами їх укладення (виникнення).

Скаржник звертає увагу суду на те, що сама по собі схожість сторін зазначених договорів № 240 та № 483 не свідчить про їхню пов?язаність та є результатами проведення різних публічних закупівель, які жодним чином не пов?язані між собою, а тому порушено правило об?єднання декількох вимог в межах одного позовного провадження.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що матеріалами у даній справи підтверджено підписання і виконання умов договорів № 483, 240 шляхом поставки необхідної кількості палива і перерахування їх у визначеному договорами спосіб, про що свідчить підписання видаткових накладних № 516 від 27.07.2021 щодо поставки бензину А-95 в сумі 159 900,00 грн, № 666 від 19.08.2021 щодо поставки бензину А-95 в сумі 2 734 290,00 грн, № 656 від 31.08.2021 щодо поставки бензину А-95 в сумі 303 810,00 грн та № 1312 від 10.12.2021 щодо поставки бензину А-95 в сумі 1 964 700,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" вказує, що договір від 20.07.2021 № 240, укладений між сторонами, виконаний у повному обсязі як у частині поставки 100 тис. л пального (бензину А-95) так його зберігання, що підтверджується відомостями щодо використання пального з електронної системи пального АЗС «WOG», а договір від 08.12.2021 № 483 залишається не виконаним, проте виключно з вини покупця, оскільки ДУ «ЦОП МВС» свідомо ігнорує факт звернення за отриманням зі зберігання товару з травня 2023 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2024, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1389/23 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 у справі № 910/1389/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

10.06.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи 910/1389/23.

Суддя Тищенко О.В. з 10.06.2024 по 28.06.2024 перебувала у відпустці.

Суддя Шаптала Є.Ю. з 15.06.2024 по 26.06.2024 перебував у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 у справі № 910/1389/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 у справі № 910/1389/23. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 у справі № 910/1389/23 у судовому засіданні 17.07.2024. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 у справі № 910/1389/23.

09.07.2024 (згідно дати звернення до засобів поштового зв`язку) від Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" надішов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів викладених в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими та просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема, відзив обґрунтовано тим, що за відсутності у визначеному законодавством порядку внесених змін до істотної умови Договорів такої як «Ціна» Відповідач не мав права здійснювати відпуск пального більше аніж 31, 98 грн/1 літр за Договором №240 від 20.07.2021 та 33, 30 грн/1 літр за Договором № 483 від 08.12.2021.

Позивач у відзиві зазначає, що він жодним чином не порушив процесуальне законодавство, скориставшись своїм правом на збільшення розміру позовних вимог, у зв?язку із збільшенням позовних вимог сума позову в еквіваленті до гривні становить 1 187 495, 04 грн, що підтверджується доплаченим судовим збором (платіжна інструкція від 04.03.2024 № 541).

Також відзив вмотивовано тим, що позивачем не порушено правило об?єднання декількох вимог в межах одного позовного провадження, оскільки вимоги щодо зарахування на особистий рахунок позивача в електронній системі обліку пального бензин в кількості 5 000 л згідно з договором від 20.07.2021 № 240 та 30 858,71 л згідно з договором від 08.12.2021 № 483 є однорідними, пред?являються до одного й того ж відповідача та підтверджуються поданими доказами.

Позивач у відзиві вказує, що на вимогу процесуального законодавства відповідачем не надано жодного доказу, який підтверджував би створення позивачем «фінансових труднощів щодо можливості зберігати пальне впродовж майже трьох років і забезпечувати видачу товару у мережі АЗС «WOG», на що посилається відповідач в апеляційній скарзі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2024 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 у справі № 910/1389/23 на 24.07.2024.

У судове засідання, що відбулось 24.07.2024 з`явились представники позивача та відповідача, надали свої пояснення щодо суті спору та просили задовольнити вимоги викладені в їх процесуальних документах. Треті особи в судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується інформацією з системи «Електронний суд».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за результатами відкритих торгів між ТОВ «Афес Ресурс», як постачальником, та Державною установою «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України», як покупцем, укладено 2 (два) договори про закупівлю за державні кошти пального:

- Договір про закупівлю за державні кошти пального від 20.07.2021 №240 (далі - Договір №240) відповідно до якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю бензин А-95 в смарт-картках у кількості 100 000 л, а покупець прийняти товар та оплатити його вартість.

- Договір про закупівлю за державні кошти пального від 08.12.2021 №483 (далі Договір №483) відповідно до якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю бензин А-95 в смарт-картках у кількості 59 000 л, а покупець прийняти товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п. 1.2. Договорів постачальник зобов`язувався зарахувати у власній електронній системі обліку пального на особистий рахунок покупця поставлене йому пальне в обсязі та марки згідно з п. 1.1. Договору, передати покупцю смарт-карти на товар у кількості 80 шт., заправляти пальним транспортні засоби покупця шляхом використання смарт-карт у власній роздрібній мережі автозаправних станцій або автозаправних станцій партнерів постачальника у яких діють смарт-карти.

Згідно з п. 2.1 Договорів перехід права власності на товар (пальне) від постачальника покупцю відбувається в день зарахування обсягу товару (пального) на рахунок покупця в електронній системі обліку пального постачальника та отримання покупцем у постачальника усієї кількості смарт-карт, що підтверджується підписанням сторонами видаткової накладної на товар.

Пунктом 2.7. Договорів передбачено, що постачальник зобов`язується безоплатно зберігати поставлений покупцю товар (пальне) до моменту використання усього обсягу пального покупцем шляхом заправки його транспортних засобів у власній роздрібній мережі автозаправних станцій або автозаправних станцій партнерів постачальника, у яких діють смарт-карти (далі роздрібна мережа АЗС постачальника).

Відповідно до п. 2.8. Договорів заправка транспортних засобів покупця пальним, яке зберігається у постачальника, здійснюється шляхом використання смарт-карт в роздрібній мережі АЗС постачальника. Заправка транспортних засобів здійснюється при наявності визначеної та зарахованої кількості пального покупцем за допомогою доступу до особистого рахунку в електронній системі обліку пального в межах наявного і невикористаного ліміті, що знаходиться на зберіганні у постачальника.

Згідно з п. 2.9. Договорів заправка транспортних засобів покупця в роздрібній мережі АЗС постачальника здійснюється виключно у їх робочі години шляхом пред`явлення представника покупця смарт-картки. Заправка підтверджується касовим-фіскальним чеком АЗС.

Відповідно до п. 2.10. Договорів заправка транспортних засобів покупця здійснюється в роздрібній мережі АЗС постачальника, які зазначено у Додатку №2 до Договору, а саме АЗС WOG.

Відповідно до п. 3.1. та п. 3.2. Договору №240 загальна ціна договору становить 3 198 000, у т.ч. ПДВ 533 000, 00 грн. Вартість одного літра пального становить 31, 98 грн у т.ч. ПДВ 5, 33 грн.

Покупцем у повному обсязі виконано зобов`язання передбачені умовами Договору №240 та проведено повний розрахунок з постачальником в сумі 3 198 000, 00 грн за весь обсяг палива, визначеного умовами договору, а саме 100 000 л бензину А-95 в сармат-картках, а постачальником передано у власність покупцю бензин А-95 в смарт-картках, що підтверджується видатковими накладними:

- №516 від 27.07.2021 на суму 159 900, 00 грн;

- №666 від 19.08.2021 на суму 2 734 290, 00 грн;

- №656 від 31.08.2021 на суму 303 810, 00 грн.

Відповідно до п.3.1. та п. 3.2. Договору №483 загальна ціна Договору становить 1 964 700, 00 грн у т.ч. ПДВ 327 450, 00 грн. Вартість одного літра пального становить 33, 30 грн у т.ч. ПДВ 5, 55 грн.

Покупцем у повному обсязі виконано зобов`язання, передбачені умовами Договору №483, та проведено повний розрахунок в сумі 1 964 700, 00 грн за весь обсяг палива, визначеного умовами договору, а саме 59 000 л бензину А-95 в смарт-картках, а постачальником передано у власність покупця бензин А-95 в смарт-картках, що підтверджується видатковою накладною №1312 від 10.12.2021.

Починаючи з 13.10.2021 року під час заправки автомобілів на АЗС WOG в касово-розрахункових документах позивачем фіксувалась завищена ціна за один літр відпущеного пального на умовах Договорів.

Зокрема, за Договором №240 з розрахунку вартості одного літру пального 31, 98 грн різниця вартості становила: 13.12.2021 - 0, 59 грн; 23.10.2021 - 1, 22 грн; 04.11.2021 - 1, 42 грн; 16.11.2021 - 1, 20 грн; 24.11.2021 - 0, 17 грн; 13.01.2022 - 0, 94 грн; 25.01.2022 - 2,27 грн; 04.02.2022 - 3,86 грн; 15.02.2022 - 4,77 грн; 24.02.2022 - 4,96 грн; 04.03.2022 - 6,36 грн; 11.03.2022 - 15,02 грн; 18.03.2022 - 11,54 грн; 19.03.2022 - 10,02 грн; 22.03.2022 - 1,44 грн; 26.03.2022 - 1,55 грн ; 12.04.2022 - 3,22 грн; 13.04.2022 - 5,02 грн; 22.04.2022 - 7,02 грн;27.04.2022 - 10,02 грн; 04.05.2022 - 13,02 грн; 19.05.2022 - 19,02 грн; 01.06.2022 - 19,02 грн.

Водночас, за Договором від №483 з розрахунку вартості одного літру пального 33, 30 грн різниця вартості становила: 01.06.2022 - 17,70 грн; 30.07.2022 - 17,20 грн; 01.09.2022 - 17,70 грн; 21.11.2022 - 18,70 грн; 09.12.2022 - 19,70 грн; 17.12.2022 - 20,70 грн.

Згідно відомостей електронної системи обліку пального покупцем використано пального за період з жовтня 2021 по червень 2022 у кількості 92 381,85 л (Договір №240) та з період з червня 2022 - грудень 2022 у кількості 15 776, 30 л (Договір №483).

Що стосується Договору №240:

2 954 371, 55 грн - сума за використане пальне згідно з договором;

3 290281,35 грн - сума за використане пальне згідно з перерахуванням в мережі АЗС WOG партнера постачальника;

335 909, 80 грн - різниця у зв`язку із зміною ціни.

Що стосується Договору №483:

525 350,79 грн - сума за використане пальне згідно з договором;

800 869,92 грн - сума за використане пальне згідно з перерахуванням в мережі АЗС WOG партнера постачальника;

275 519, 13 грн - різниця у зв`язку із зміною ціни.

Враховуючи дані зведених відомостей на відпуск пального за періоди жовтень 2021 - грудень 2022 позивачем виявлено факт безпідставного перерахування в роздрібній мережі АЗС парнера постачальника вартості пального станом на 01.01.2023 на суму 335 909, 80 грн за Договором №240 та 275 519, 13 грн за Договором №483.

За твердженнями позивача, станом на 01.01.2023 у власній електронній системі обліку пального на особистому рахунку покупця залишилось 43 223, 70 грн за Договором №483.

Однак постачальник у власній електронній системі обліку пального на особистий рахунок покупця самостійно, без будь якого погодження з покупцем, здійснив перерахунок пального з обсягів та марки на залишок грошових коштів, і тим самим порушив умови Договору, передбачені п. 1.2. Наведене стало підставою для звернення позивача з розглядуваним позовом до суду про зарахування пального на особистий рахунок покупця, виходячи з погодженої сторонами вартості пального за один літр.

Також, як стверджує позивач, між ним та відповідачем здійснювалось листування, зокрема, на адресу постачальника було направлено претензію від 10.06.2022 №30/931, яку залишено без задоволення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як постачальник, безпідставно збільшив ціну за одиницю товару (пального), чим порушив умови Договорів про закупівлю пального та у власній електронній системі обліку пального на особистий рахунок позивача самостійно, без будь якого погодження з позивачем, здійснив перерахунок пального на залишок грошових коштів позивача.

Таким чином, предметом даного позову є зобов`язання ТОВ «АФЕС РЕСУРС» зарахувати на особистий рахунок Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» в електронній системі обліку пального, пальне А-95 бензин в кількості:

- 5 000 л згідно з договором від 20.07.2021 № 240 на особистий рахунок Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» в електронній системі обліку пального;

- 30 858,71 л згідно з договором від 08.12.2021 № 483 на особистий рахунок Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» в електронній системі обліку пального.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказував, що під час виконання Договору №483 від 08.12.2021 мали місце обставини, які суттєво вплинули на можливість виконання зобов`язань за договором (військова агресія рф проти України).

Відповідач у суді першої інстанції вказував, що укладаючи Договори відповідач розраховував на довгострокову співпрацю та виходило з існуючого рівня рентабельності, співвідношення закупівельних/гуртових цін до роздрібних, наявності розгалуженої мережі АЗС та нафтобаз для зберігання товарних залишків та їх швидкого поповнення, також був добре налагоджений ланцюжок постачання пального з білоруських заводів-виробників та через чорноморські порти.

Впродовж 2022 року значна частина АЗС перебуває/перебувала на території фактичних бойових дій, що спричинило зупинку їх роботи через пошкодження майна та розкрадання пального.

Також, відповідач заперечуючи проти позовних вимог у суді першої інстанції вказував на обставини військової агресії призвели до різкого зниження товарних залишків на АЗС та нафтобазах та відсутності можливості їх швидко поповнювати.

Пальне, придбане позивачем за Договором №483 перебувало на зберіганні на партнерських АЗС та нафтобазах і було законтрактовано товариством раніше по діючим на той момент цінам. У зв`язку зі знищенням партнерських нафтобаз та АЗС велика частина такого пального була втрачена, а тому виникла необхідність поповнювати ці запаси шляхом нових закупівель із закордону та організацію його доставки транспортом на АЗС.

Нові партії товару в постачальників були по новим ринковим цінам, що значно вищі від початкових.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, позивачем збільшено позовні вимоги, сума позову в еквіваленті до гривні становить 1 187 495, 04 грн, що підтверджується доплаченим судовим збором (платіжна інструкція від 04.03.2024 № 541).

В свою чергу, доводи скаржника щодо неправомірності збільшення позвоних вимог, відхиляються судом апеляційної інстанції, як необґрунтовані з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 3 ч. 1. ст. 42 та п.2 ч.2 ст. 46 ГПК України визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Верховний Суд по справі № 910/18389/20 підкреслив, що особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Верховний Суд зазначав, що необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не певною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

При цьому Верховний Суд дійшов висновку, що збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад у грошовому розмірі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 922/1249/17 та від 23.04.2019 у справі №911/1602/18.

Таким чином, за висновком суду апеляційної інстанції позивачем жодним чином не порушив процесуальне законодавство, скориставшись своїм правом на збільшення розміру позовних вимог.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо зарахування на особистий рахунок позивача в електронній системі обліку пального бензин в кількості 5 000 л згідно з договором від 20.07.2021 № 240 та ЗО 858,71 л згідно з договором від 08.12.2021 № 483 .

Статтею 173 ГПК України визначено правила об`єднання і роз`єднання позовів. В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; одного й того самого позивача до різних відповідачів; різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога позивача, як заінтересованої особи та зміст порушеного права і характер правопорушення, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. При цьому однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

При цьому об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 24.04.2023 у справі № 916/1522/22, від 04.04.2023 у справі № 911/1757/21, від 30.03.2023 у справі № 910/4501/22, від 19.12.2022 у справі № 921/318/22, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо порушення правил об`єднання позовних вимог, як необґрунтовані.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.ч. 3, 7 ст. 179 ГК України).

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч.ч. 1 та 2 ст. 193 ГК України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

20.07.2021 та 08.12.2021 між позивачем та відповідачем укладено Договори №240 та №483 про закупівлю за державні кошти пального. Договори укладені за результатами проведення публічної закупівлі.

Укладені між сторонами Договори є за своєю правовою природою договорами поставки до яких застосовуються загальні положення про договір купівлі-продажу.

Ціна Договору №240 від 20.07.2021 становить 3 198 000, 00 грн з ПДВ, а за один літр пального 31, 98 грн. Водночас, ціна Договору №483 від 08.12.2021 становить 1 964 700, 00 грн, а за один літр пального 33, 30 грн.

Пунктом 3.3. Договорів визначено, що ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін на підставах, визначених законодавством у сфері публічних закупівель.

Згідно з п. 11.1. Договорів істотні умови Договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, зокрема, зменшення обсягів закупівлі, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

У випадку коливання ціни на ринку в бік збільшення, постачальник має право письмово звернутись до покупця з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена.

В будь-якому випадку підвищення ціни за одиницю товару здійснюється з урахуванням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Будь-які зміни і доповнення до Договору, в тому числі щодо коригування його ціни, вважаються дійсними, якщо вони оформлені в письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками (пункти 11.5. Договорів).

Під час розгляду справи судом не встановлено наявність між сторонами погодженої в письмовому порядку згоди щодо збільшення вартості товару (пального) в порядку, визначеному розділом 11 Договорів та Законом України «Про публічні закупівлі».

Натомість, з долучених до матеріалів справи доказів, зокрема, касово-розрахункових документів, а також витягу з електронної системи обліку пального, вбачається, що постачальник (відповідач) здійснював поставку товару в автозаправних станціях партнерів у яких діють смарт-карти з перерахунком у бік збільшення вартості за одиницю пального.

Проте, за відсутності у визначеному законодавством порядку внесених змін до істотної умови Договорів такої як «Ціна» відповідач не мав права здійснювати відпуск пального більше аніж 31, 98 грн / 1 літр за Договором №240 від 20.07.2021 та 33, 30 грн / 1 літр за Договором №483 від 08.12.2021.

Відповідно до п. 1.2. Договорів постачальник зобов`язується зарахувати у власній електронній системі обліку пального на особистий рахунок покупця поставлене йому пальне в обсязі та марки згідно з п. 1.1. Договорів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку що відповідач збільшуючи в односторонньому порядку ціну на пальне порушив умови розділу 11 Договорів щодо порядку внесення змін до договорів, а тому в силу п. 1.2. Договорів у постачальника - ТОВ «Афес Груп» виник обов`язок зарахувати обсяг пального на особистий рахунок покупця на різницю збільшеної вартості пального та з урахуванням погодженої сторонами ціни Договорів за одиницю товару - 31, 98 грн/1 літр пального за Договором №240 та 33, 30 грн/1 літр пального за Договором №483.

З матеріалів справи вбачається, що за Договором №240 з розрахунку вартості одного літру пального 31, 98 грн різниця вартості становила: 13.12.2021 - 0, 59 грн; 23.10.2021 - 1, 22 грн; 04.11.2021 - 1, 42 грн; 16.11.2021 - 1, 20 грн; 24.11.2021 - 0, 17 грн; 13.01.2022 - 0, 94 грн; 25.01.2022 - 2,27 грн; 04.02.2022 - 3,86 грн; 15.02.2022 - 4,77 грн; 24.02.2022 - 4,96 грн; 04.03.2022 - 6,36 грн; 11.03.2022 - 15,02 грн; 18.03.2022 - 11,54 грн; 19.03.2022 - 10,02 грн; 22.03.2022 - 1,44 грн; 26.03.2022 - 1,55 грн ; 12.04.2022 - 3,22 грн; 13.04.2022 - 5,02 грн; 22.04.2022 - 7,02 грн;27.04.2022 - 10,02 грн; 04.05.2022 - 13,02 грн; 19.05.2022 - 19,02 грн; 01.06.2022 - 19,02 грн.

Водночас, за Договором від №483 з розрахунку вартості одного літру пального 33, 30 грн різниця вартості становила: 01.06.2022 - 17,70 грн; 30.07.2022 - 17,20 грн; 01.09.2022 - 17,70 грн; 21.11.2022 - 18,70 грн; 09.12.2022 - 19,70 грн; 17.12.2022 - 20,70 грн.

Наведені вище обставини підтверджуються розрахунково-касовими документами, а також відомостями із системи обліку пального, наявними у матеріалах справи.

Твердження відповідача про те, що нові партії товару в постачальників були закуплені по новим ринковим цінам, що значно вищі від початкових, судом відхиляються, адже наведене не нівелює обов`язку сторін дотримуватись законодавчо визначеної процедури внесення змін до істотної умови Договорів.

Посилання відповідача на висновок Волинської торгово-промислової палати від 25.04.2022 №19-22/01-3/44 суд першої інстанції правомірно відхиляє, оскільки, відповідно до статей 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.

Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини. Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі №910/17876/19.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язання за договором на період дії таких форс мажорних обставин.

У відповідності до умов Договорів погоджених сторонами належним доказом обставин непереборної сили та строку їх дії служать сертифікати які видаються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами. (п. 8.2. Договорів).

Між тим порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні"» та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 року за №40(3) (з наступними змінами).

Згідно з частиною 1 статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

За умовами пункту 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

У сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (пункт 6.12 Регламенту).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що висновок Волинської торгово-промислової палати від 25.04.2022 №19-22/01-3/44 не є сертифікатом у розумінні наведеного положення Закону.

Наданий відповідачем висновок не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин, з наданого відповідачем висновку не вбачається, що обставини форс-мажору вплинули на виконання зобов`язань саме за Договором №240 від 20.07.2021 та за Договором №483 від 08.12.2021.

В контексті викладеного суд першої інстанції вірно вказує, що укладаючи Договори, відповідач шляхом вільного волевиявлення зобов`язався продати позивачеві товар за цінами, визначеними саме у договорах, а збільшення вартості товару на ринку становить один із можливих ризиків підприємницької діяльності і не є незвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, а відтак відповідач мав врахувати ймовірне настання таких обставин при укладенні договорів.

Перевіривши розрахунками заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх правильність та обґрунтованість, а тому зарахуванню на особистий рахунок позивача в електронній системі обліку пального підлягає 5 000, 0 л пального за Договором від 20.07.2021 №240 та 30 858, 71 л пального згідно з Договором від 08.12.2021 №483.

В свою чергу, обґрунтованого та аргументованого контррозрахунку відповідач не надав.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" про зобов`язання ТОВ «АФЕС РЕСУРС» зарахувати на особистий рахунок Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» в електронній системі обліку пального, пальне А-95 бензин в кількості 5 000 л згідно з договором від 20.07.2021 № 240 на особистий рахунок Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» в електронній системі обліку пального та 30 858,71 л згідно з договором від 08.12.2021 № 483 на особистий рахунок Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» в електронній системі обліку пального.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 у справі № 910/1389/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АФЕС РЕСУРС" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 у справі № 910/1389/23 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 01.08.2024

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала