УХВАЛА

30 липня 2024 року

м. Київ

cправа № 918/778/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

Кондратової І.Д.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

на рішення Господарського суду Рівненської області

(суддя - Марач В.В.)

від 16.04.2024

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Павлюк І.Ю., судді - Грязнов В.В., Розізнана І.В.)

від 18.06.2024

у справі за позовом Виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненського обласного центру зайнятості

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 230 657,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. У серпні 2023 року Виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненського обласного центру зайнятості звернувся в Господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" в якому просив:

- визнати недійсними додаткові угоди № 1 від 05.03.2021, № 2 від 20.08.2021, № 3 від 08.09.2021, № 4 від 22.09.2021, № 5 від 30.09.2021, № 6 від 01.10.2021, № 7 від 03.11.2021, № 8 від 04.11.2021, № 9 від 25.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 16334-ВЦ/5 від 12.01.2021, укладеного між Рівненським обласним центром зайнятості та ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (далі - договір);

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на користь Рівненського обласного центру зайнятості кошти у розмірі 230 657,00 грн.

2. Позов обґрунтовано тим, що внаслідок укладення додаткових угод № 1-9 до договору відбулось збільшення ціни за одиницю товару на 100%, такі додаткові угоди укладені всупереч вимогам Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, а надмірно сплачені кошти - стягненню з відповідача на користь Рівненського обласного центру зайнятості на підставі частини першої статті 670 Цивільного кодексу України.

3. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16.04.2024, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2024, позов задоволено повністю.

4. Суд першої інстанції дійшов висновків, з якими погодився суд апеляційної інстанції, що додаткова угода № 1 укладена безпідставно, з порушенням статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", адже фактично коливання ціни електроенергії на ринку, порівняно з ціною встановленою у договорі відбулося в сторону зменшення, тому підлягає визнанню судом недійсною, а тому й наступні додаткові угоди також підлягають визнанню недійсними, адже їхнє укладення призвело до перевищення допустимої межі збільшення ціни за одиницю товару (10%), що визначена цим Законом. Суд зазначив, що перемога у закупівлі, джерелом фінансування якої є кошти місцевого бюджету та укладення договору про закупівлю електричної енергії з ціною за 1 кВт* год електричної енергії 2,00 грн та її подальше підвищення шляхом укладення оспорюваних додаткових угод (без відповідного коливання ціни на ринку), що призвело до загального збільшення ціни удвічі, є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку відповідача, тому отримана відповідачем оплата у сумі 230 657,00 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому суд вказав, що Рівненський обласний центр зайнятості є неприбутковою державною установою, а фінансування закупівлі UА-2021-01-04-002842-с здійснювалось за рахунок бюджетних коштів, останнім заходи реагування за вказаним фактом не вживались, а тому відповідно до статті 53 ГПК України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру", дані обставини стали підставою для захисту інтересів держави в особі Рівненського обласного центру зайнятості шляхом звернення прокурора до суду з цим позовом.

5. 11.07.2024 відповідач надіслав до Верховного Суду через систему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

6. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

7. Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

9. Так, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

10. У касаційній скарзі скаржник визначив, що підставами касаційного оскарження судових рішень є наявність випадків, передбачених пунктами 1, 2 та 3 частини другої статті 287 ГПК України.

11. Водночас у касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми статті 86 ГПК України, оскільки не дослідили та не надали належної оцінки ключовим доказам наявних в матеріалах справи, а також порушили вимоги статті 7 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, приймаючи лише доводи та докази прокурора на користь якого ухвалені рішення, ігноруючи ключові докази наявні в матеріалах справи, однак в цій частині скаржник не визначив підстави/підстав касаційного оскарження судових рішень, що є підставою для залишення касаційної скарги без руху для надання можливості скаржнику уточнити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга в зазначеній частині.

12. Верховний Суд звертає увагу, що у разі оскарження судового рішення з підстав не дослідження доказів у справі, то підставою касаційного оскарження судового рішення є пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України.

13. У такому разі касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення, а також обґрунтування як це порушення унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

14. Аргументи щодо не дослідження судами доказів у справі мають узгоджуватися з межами розгляду справи судом касаційної інстанції, що визначені у статті 300 ГПК України, а вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні узгоджуватися з визначеними скаржником підставами касаційного оскарження судових рішень.

15. Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

16. Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

17. Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.04.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2024 у справі № 918/778/23 залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пункті 11 цієї ухвали;

- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, надіслати іншому учаснику справи, надавши суду докази з урахуванням положень статті 42 ГПК України.

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова