УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

06.08.2024Справа № 910/9361/24

Господарський суд міста Київ у складі судді Коткова О.В., розглянувши заяву б/н від 29.07.2024 року "Про забезпечення позову" Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан"

у справі № 910/9361/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Октан»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Континенталь Трейд»

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2024 року до Господарського суду міста Києва через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Октан» (позивач) надійшла позовна заява б/н від 29.07.2024 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Континенталь Трейд» (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 3 900 571,17 грн., з них: основного боргу - 3 861 408,00 грн. (три мільйони вісімсот шістдесят одна тисяча чотириста вісім гривень) та неустойки - 39 163,17 грн. (тридцять дев`ять тисяч сто шістдесят три гривні 17 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу товарів № 323/03/2023 від 13.03.2023 року товар на суму 3 861 408,00 грн. позивачу не поставив. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення неустойку у розмірі 39 163,17 грн.

Разом з позовною заявою від Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан" надійшла заява б/н від 29.07.2024 року «Про забезпечення позову», в якій заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Континенталь Трейд» на суму 3 900 571,17 грн.

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що не застосування заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду в майбутньому (у випадку задоволення позовних вимог), оскільки поведінка відповідача свідчить про небажання виконувати взяті на себе за укладеним між сторонами 13.03.2023 року договором купівлі-продажу товарів № 323/03/2023 зобов`язання.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Октан» про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1 ст. 136 ГПК України).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України).

Позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача(ів) або пов`язаних з ним(и) інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача(ів) (заявника(ів)).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (за вимогами майнового характеру) або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (за вимогами немайнового характеру), що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 року у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 року у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 року у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 року у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 року у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 року у справі № 911/3208/21.

На переконання суду, про обставини з якими пов`язується вжиття певного виду забезпечення позову може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише припущення заявника не може бути беззаперечною обставиною для висновку про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, а отже і не може бути достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Саме по собі твердження позивача про те, що відповідач допустив неналежне виконання договірних зобов`язань не є обґрунтованим припущенням про те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову (у разі задоволення позовних вимог) рішення суду не можливо буде виконати, з огляду на те, що відповідач є юридичною особою, що зареєстрована за законодавством України, не перебуває в стані припинення, а отже продовжує здійснювати підприємницьку діяльність.

Жодних інших обґрунтувань щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, заява не містить.

Так само, заява не містить посилань на будь-які інші обставини, що з більшою вірогідністю свідчили б про те, що в майбутньому відповідач має намір ухилятись від виконання рішення суду (у разі задоволення позову).

По суті, подана позивачем заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Суд враховує, що під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 року у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 року у справі № 910/1200/20).

При цьому, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд також має дослідити обставини, викладені заявником (позивачем) щодо обставин, які стали підставою для спору.

Втім, суд зазначає, що позивачем (заявником) не доведено суду належними та допустимими доказами існування обставин, які є підставами для накладення арешту на грошові кошти відповідача. Зокрема, не доведено, що грошові кошти, наявні у відповідача, можуть зникнути, зменшитися за кількістю, так само як і не доведено, що відповідачем вчиняються будь-які дії, спрямовані на ухилення виконання рішення суду у даній справі (у випадку його задоволення).

В той же час, розпорядження своєю власністю (у тому числі грошовими коштами та іншим майном) є правом відповідача і безпосередньо не впливає на права та законні інтереси заявника.

Враховуючи вищевикладене, заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить жодних відомостей про вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду (у випадку задоволення відповідного позову), а доводи заявника зводяться до підстав виникнення спору (неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань), що підлягає встановленню судом під час розгляду справи по суті, а отже не може оцінюватися судом як достатні докази для того, щоб дійти обґрунтованого припущення, що відповідач, який продовжує здійснювати свою господарську діяльність буде ухилятися (або наразі має намір ухилятись) від виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено обґрунтувань та не доведено належними доказами того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи поновлення порушених й оспорюваних прав або інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан".

З огляду на вище викладене, суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 136, 137, 139, 140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви б/н від 29.07.2024 року "Про забезпечення позову" Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан" у справі № 910/9361/24 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали 06 серпня 2024 року.

Суддя О.В. Котков