РІШЕННЯ

м. Київ

30.07.2024Справа № 910/6377/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами справу №910/6377/24 за позовом Корпорації «ТСМ Груп» до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення грошових коштів

ОПИСОВА ЧАСТИНА

1. СУТЬ СПОРУ.

1.1. Позивач просить суд стягнути інфляційні втрати та 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати комплексу робіт за договором. Відповідач заперечив проти задоволення позову.

2. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

2.1. 21.02.2020 між ДП «НАЕК «Енергоатом», правонаступником якого є АТ «НАЕК «Енергоатом», як замовником, та Корпорацією «ТСМ Груп», як підрядником, укладено Договір №03/20 на виконання проектних робіт (далі Договір) за умовами якого підрядник зобов`язується за завданням замовника в дотриманням вимог законодавства виконати проектні роботи з теми: «ВП Южно-Українська АЕС . Реконструкція комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ділянок 22, 23 периметру з улаштуванням КПП. Розробка проектної документації» в цілому або за етапами в обсягах та у строки, що визначені у Календарному плані робіт згідно з Додатком №3 до вказаного Договору, замовник - прийняти виконані роботи та оплатити їх (п. 1.1. Договору).

2.2. У зв`язку з невиконанням замовником (відповідачем) умов Договору в частині оплати робіт Корпорація «ТСМ Груп» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» заборгованості за виконані роботи.

2.3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12 червня 2023 року первісний позов задоволено частково. З Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" стягнуто на користь Корпорації "ТСМ Груп" 971280,00 грн основного боргу, 177 882,24 грн пені, 63 742,42 грн 3 % річних, 400120,59 грн інфляційних втрат, 25 902,89 грн судового збору. Органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 в справі № 910/1692/23, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 25.01.2023 до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 % річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих процентів з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп". В задоволенні іншої частини первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено повністю. З Корпорації "ТСМ Груп" стягнуто на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 23 220,00 грн пені, 18 900,00 грн штрафу.

2.4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2023 змінено рішення Господарського суду міста Києва від 12 червня 2023 року, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції: "1. Первісний позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Ямська, 72, ідентифікаційний код 37034171) 971 280,00 грн (дев`ятсот сімдесят одну тисячу двісті вісімдесят гривень 00 коп.) основного боргу, 177 882,24 грн (сто сімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 24 коп.) пені, 63 742,42 грн (шістдесят три тисячі сімсот сорок дві гривні 42 коп.) 3 % річних, 400 120,59 грн (чотириста тисяч сто двадцять гривень 59 коп.) інфляційних втрат, 28 586,89 грн (двадцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят шість гривень 89 коп.) судового збору. 3. Органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 в справі № 910/1692/23, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати 3 % річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 25.01.2023 до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 % річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, а також стягнути вказану суму нарахованих процентів з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Ямська, 72, ідентифікаційний код 37034171). 3. В задоволенні іншої частини первісного позову відмовити. 4. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.»

2.5. Постановою Касаційного господарського суду Верховного суду від 10.01.2024 залишено без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2023 у справі №910/1692/23.

2.6. Тобто, в межах справи № 910/1692/23 суд встановив факт виконання позивачем робіт за Договором на користь відповідача, порушення АТ «НАЕК «Енергоатом» умов Договору в частині оплати робіт та суму невиконаного грошового зобов`язання у розмірі 1 971 280,00 грн та наявність підстав для нарахування на суму основної заборгованості інфляційних втрат і 3% річних. Розрахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до якого суд задовольнив частково вимоги позивача у вказаній вище справі, здійснювався за весь період прострочення і до 31.12.2022 та 24.01.2023 відповідно.

2.7. Відповідно до ч. 1 ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Отже, постанова Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2023 у справі №910/1692/23 набрала законної сили 19.10.2023.

2.8. Борг за даним судовим рішенням погашений відповідачем в рамках здійснення примусових виконавчих дій державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним Сергієм Володимировичем.

2.9. Погашення заборгованості відповідача було здійснено 26.03.2024 що вбачається з платіжної інструкції №238 від 26.03.2024 на суму 25 000, 00 грн, №282 від 26.03.2024 на суму 1 641 952, 04 грн, №254 від 26.03.2024 на суму 69 000, 00 грн.

2.10. На думку позивача, у нього наявні правові підстави для стягнення з відповідача 3% річних за період з 25.01.2023 по 25.03.2024 нарахованих на суму 971 280, 00 грн та інфляційних втрат за період з січня 2023 року по березень 2024 року, нарахованих на суму 971 280, 00 грн.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ПОЗИВАЧА.

3.1. Предметом даного позову є стягнення з відповідача 33 989, 57 грн 3% річних та 61 673, 90 грн інфляційних втрат.

3.2. Юридичними підставами позову є статті 526, 625 ЦК України.

3.3. Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача щодо своєчасного повернення суми основного боргу за Договором на виконання робіт.

4. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА.

4.1. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши, що:

1) Корпорацією «ТСМ ГРУП» в позові зазначено, що сума основного боргу в розмірі 971 280,00 грн. за рішенням суду № 910/1692/23 від 12.06.2023 було стягнуто виконавчою службою та перераховано позивачу 26.03.2024. В довідці № 02-45295 від 31.05.2024 зазначено про фактичний платіж за авізо № ДИР00000435 в загальному розмірі 971 280,00 грн. відбувся 25.03.2024 (копія додається). (Практична позиція Верховного Суду про день списання коштів передбачена постановою КГС Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 927/206/19);

2) в заперечення щодо нарахування 3% річних за період з 25.01.2023 по 25.03.2024 в розмірі 33 989,57 грн. відповідач повідомив, що в рішенні Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 у справі № 910/1692/23 було зазначено про порядок нарахування 3% річних органом ДВС;

3) 26.03.2024 в постанові ВП № 73391603 про стягнення виконавчого збору зазначено: «Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховано 3 % річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 25.01.2023 по 25.03.2024 за формулою: (СОБ*3*КДП)/ КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 % річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році. Сума нарахування на суму заборгованості, починаючи з 25.01.2023 по 25.03.2024, 3 % річних - становить 339, 90 грн.»;

4) враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 у справі № 910/1692/23 в якому було зазначено про порядок нарахування 3% річних - фактично виконано. Також державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховано 3 % річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 25.01.2023 по 25.03.2024;

5) втрата відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, покладання на Відповідача в умовах воєнного положення додаткового фінансового тягаря у вигляді спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу і необхідність в таких умовах підтримувати безпеку АЕС (Рівненської, Хмельницької, Південноукраїнської) є надзвичайними обставинами, які перешкодили Відповідачу своєчасно виконати свої зобов`язання.

5. ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

5.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами та встановлено сторонам строки на подання заяв по суті справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

6. ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

6.1. З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- Чи наявні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за заявлений позивачем період? Якщо так, то в якому розмірі?

- Чи підтверджені та доведені документально витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги? Якщо так, то в якому розмірі?

6.2. У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно позивач має довести наявність обставин, що дають ствердну відповідь на перше питання, друге та третє, а відповідач - навпаки.

7. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ВІДСУТНІСТЬ ПІДСТАВ ДЛЯ НАРАХУВАННЯ 3% РІЧНИХ ТА ПРО НАЯВНІСТЬ ПІДСТАВ ДЛЯ СТЯГНЕННЯ З ВІДПОВІДАЧА ІНФЛЯЦІЙНИХ ВТРАТ.

7.1. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

7.2. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

7.3. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

7.4. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

7.5. Статтею 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

7.6. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

7.7. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

7.8. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

7.9. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

7.10. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

7.11. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 було конкретизовано попередні висновки касаційного суду так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

7.12. У постанові від 12.07.2022 у справі № 909/1036/21 Верховний суд у складі Касаційного господарського суду зазначив, що пункт 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України текстуально відповідає пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України. Тому відповідні норми процесуального права мають застосовуватися судом однаково.

7.13. Отже, закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

7.14. З матеріалів справи вбачається, що судом в межах справи №910/1692/23 вирішено питання щодо нарахування 3% річних на суму боргу до моменту повної оплати основного боргу та безпосередньо визначено право позивача на отримання 3% річних до моменту повної оплати основного боргу (у даному випадку 25.03.2024). Постанова Північного апеляційного господарського суду, якою змінено рішення Господарського суду міста Києва від 12 червня 2023 року, та водночас викладено резолютивну частину рішення в редакції постанови - набрала законної сили від 19.10.2023.

7.15. У справі №910/6377/24 позивач звернувся з позовом до суду 24.05.2024.

7.16. Отже, провадження у даній справі в частині позовних вимог про стягнення 3% річних підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

7.17. Що стосується стягнення інфляційних втрат. Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

7.18. Ч. ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

7.19. Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

7.20. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

7.21. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

7.22. Виходячи із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

7.23. Встановлення законодавцем права кредитора на одержання коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зумовлене тим, що грошовим коштам притаманна властивість знецінюватись в більшій мірі ніж всім іншим видам майна (нерухомості, дорогоцінним металам, автомобілям тощо), що призводить до зниження їхньої купівельної спроможності, дисбалансу попиту і пропозиції.

7.24. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

7.25. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та % річних аж до повного виконання боржником грошового зобов`язання.

7.26. Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

7.27. Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

7.28. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат і вважає його арифметично правильним, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 61 673, 90 грн інфляційних втрат.

7.29. З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню.

8. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ПІДТВЕРДЖЕННЯ ТА ДОВЕДЕННЯ ВИТРАТ НА ПРАВОВУ ДОПОМОГУ ТА ЇХ РОЗМІР.

8.1. Позивач зазначає, що ним були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн, що відповідає попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат.

8.2. Суд погоджується з цим твердженням з огляду на наступне.

8.3. Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

8.4. Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

8.5. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

8.6. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

8.7. Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 ГПК України).

8.8. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

8.9. Так в якості доказів, що підтверджують надання правової допомоги до матеріалів справи додано: договір про надання професійної правничої допомоги від 05.08.2019, укладений між Адвокатським об`єднанням «Віннерлккс» та позивачем; ордер серії АЕ №1174276 від 17.01.2023, специфікацію №88 від 18.04.2024 (Додаток №89 до Договору про надання правової допомоги від 05.08.2019) та платіжну інструкцію №1352 від 18.04.2024 на суму 8 000, 00 грн.

8.10. Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

8.11. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

8.12. Суд зазначає, що розмір винагороди за надання професійної правничої допомоги визначений Додатку №89 від 18.04.2024 до Договору про надання правової допомоги і становить фіксований розмір - 12 000, 00 грн. Жодних змін в частині погодженого договором про надання професійної правничої допомоги розміру фіксованої вартості правничої допомоги сторонами не внесено, а отже розмір гонорару є визначеним.

8.13. Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання АО «Віннерлекс» професійної правничої допомоги позивачеві у справі №910/6368/24 на суму 12 000, 00 грн.

8.14. За висновками суду, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію розумності їхнього розміру, є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), підтверджується відповідними доказами. При цьому, твердження відповідача про те, що позивачем не додано до матеріалів справи докази понесення витрат на правову допомогу, а зокрема - акт, перелік складових послуг, розрахунок вартості складових, платіжні документи, суд відхиляє. Оскільки, ч. 8 ст. 129 ГПК України не містить вичерпного переліку документів, на підставі яких суд встановлю обсяг, вартість та факт надання адвокатом правової допомоги. При цьому, суд зауважує, що позивачем долучено до матеріалів позову первинні документи, які підтверджують факт оплати правової допомоги, у зв`язку з чим, твердження відповідача про ненадання платіжних документів суд також не бере до уваги. Інші твердження, викладені відповідачем у клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу взяті судом до уваги, однак не спростовують висновку про наявність правових підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

8.15. При цьому суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 ГПК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

8.16. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 5 157, 58 грн.

9. СУДОВІ ВИТРАТИ.

9.1. Відповідно до частини дев`ятої статті 129 ГПКУкраїни якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

9.2. З огляду на викладене, враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, то суд покладає судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення 33 989, 57 грн 3% річних.

2. Позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) на користь Корпорації «ТСМ Груп» (03150, м. Київ, вул. Ямська, 72, ) 61 673, 90 грн - інфляційних втрат, 5 157, 58 грн - витрат на професійну правничу допомогу та 2 422, 40 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено 30.07.2024.

Суддя Ігор Курдельчук