ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2024м. ХарківСправа № 643/460/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської місцевої прокуратури № 2 (61002, м. Харків, вул. Сумська, 76) в інтересах держави, в особі Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, )
до Державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича (62801, Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вул. Незалежності, 48) , ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 )
про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно
за участю учасників справи:

прокурора - Куян М.В.

другого відповідача - Ногіна О.М.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року Харківська місцева прокуратура № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В. та ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41188282 від 18.05.2018, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна № 101, а саме: нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 55,7м.кв змінив на нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 71,4м.кв, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 162.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказував на те, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом, а внаслідок прийняття оспорюваного рішення ОСОБА_1 незаконно набув права власності на зазначений реконструйований об`єкт.

Судовий збір прокурор просив покласти на відповідача.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.10.2021, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 13.02.2024, провадження у справі № 643/460/20 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.03.2024 справу № 643/460/20 за заявою прокурора про передачу справи за юрисдикцією, передано до Господарського суду Харківської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2024 для розгляду справи № 643/460/20 визначено суддю Лавренюк Т.А.

Ухвалою суду від 11.04.2024 справу № 643/460/20 прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою учасникам справи встановлено строки для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

Перший відповідач своїм правом, наданим відповідно до ст.165 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзив на позов не надав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Другий відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог прокурора заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів збільшення площі об`єкта за рахунок самочинного будівництва та наявності доказів відсутності таких дій другого відповідача не можливо дійти до висновків про протиправність дій державного виконавця при реєстрації права власності. Як вважає другий відповідач, державний реєстратор при вчиненні оспорюваної реєстраційної дії діяв виключно в межах повноважень та відповідно до приписів Порядку № 1127, а тому відсутні підстави для скасування державної реєстрації об`єкту нерухомого майна.

Також, оскільки предметом позову є одна позовна вимога - скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41188282 від 18.05.2018, на підставі якої здійснено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна № 101, яка стосується першого відповідача, а прокурором не заявлено жодної позовної вимоги до другого відповідача, останній вважає, що він є неналежним відповідачем у даній справі.

Крім того, другий відповідач вважає, що прокурор обрав неналежний спосіб захисту прав або інтересів позивача, оскільки у разі задоволення заявленої прокурором позовної вимоги, таке рішення суду не може бути виконано, у зв`язку з чим є правові підстави для відмови в задоволенні позову.

Прокурор у відповіді на відзив другого відповідача, не погоджуючись з наведеними у вказаному відзиві доводами посилається на те, що здійснення другим відповідачем реконструкції відповідної нежитлової будівлі в межах орендованої земельної ділянки та на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт № ХК 93 від 04.04.2016, за відсутності доказів самовільного зайняття земельної ділянки/самочинної реконструкції, вказує на те, що обраний прокурором спосіб захисту порушених інтересів держави в особі Харківської міської ради (скасування рішення про державну реєстрацію права власності, прийнятого за відсутності документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта реконструкції) у спірних правовідносинах є ефективним, оскільки згадані правовідносини не пов`язані з самовільним зайняттям земельної ділянки/самочинним будівництвом.

Щодо наведених у відзиві доводів про обрання прокурором неналежного відповідача прокурор зазначає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватно-правового характеру спору.

Також прокурор вважає, що ним обрано належний спосіб захисту, оскільки скасування судом рішення про державну реєстрацію прав, як підстава для подальшої державної реєстрації припинення зареєстрованого права, передбачено абз.2 ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З урахуванням наведеного, враховуючи відсутність на теперішній час достатніх підстав (доказів) вважати розпочату реконструкцію відповідного об`єкта нерухомого майна самочинною, єдиним ефективним способом захисту порушених інтересів держави в особі Харківської міської ради на теперішній час є позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію змін (збільшення загальної площі з 55,7 кв.м. до 71,4 кв.м.) відповідного об`єкта нерухомого майна.

Позивач (Харківська міська рада) відповіді на відзив другого відповідача не надав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 27.06.2024 без виходу до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 05.07.2024 об 11:00.

Протокольною ухвалою від 05.07.2024 розгляд справи по суті відкладено на 01.08.2024.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представники позивача та першого відповідача у призначене судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник другого відповідача проти позову заперечує, просить суд в його задоволенні відмовити.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд встановив наступне.

22.07.2005 між Харківською міською радою (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Спесивцевим Юрієм Віталійовичем (другий відповідач), на підставі рішення XXVII сесії Харківської міської ради IV скликання від 24.11.2004 № 191/04 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів" укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого другому відповідачу надано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови загальною площею 0,0565га, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 162 для будівництва торговельного комплексу до 01.12.2006 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та для експлуатації до 01.12.2029.

На орендованій за вказаним договором земельній ділянці другий відповідач збудував нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 55,7 кв.м, по вул. Академіка Павлова, 162 у м. Харкові. Вказану будівлю введено в експлуатацію відповідно до декларації про готовність об`єкту до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Харківській області 25.07.2013.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки за договором оренди від 22.07.2005 проведено у цьому Реєстрі за ОСОБА_1 08.07.2014 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що 15.06.2017 державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради (рішення про державну реєстрацію від 20.06.2017 за № 35769878) проведено за ОСОБА_1 державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу та реєстрацією об`єкта нерухомого майна) на нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 55,7 кв.м, по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії 14432850, виданого 11.12.2013 Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

18.05.2018 Державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В. (перший відповідач) прийнято рішення про державну реєстрацію № 41188282, на підставі якого внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна № 101, а саме нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 55,7 кв.м та змінив на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 71,4 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі даного рішення площа належної ОСОБА_1 нежитлової будівлі літ. "А-1", розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , була збільшена із 55,7 кв.м на 71,4 кв.м.

Як зазначає прокурор, надані власником державному реєстратору ОСОБА_2 документи не відповідали вимогам законодавства, а отже, не підлягало реєстрації право власності на нерухоме майно. Такими діями державного реєстратора порушено інтереси громади міста Харкова, представником якої є Харківська міська рада, оскільки своїм рішенням державний реєстратор фактично легалізував самочинну реконструкцію на території міста Харкова.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1-2 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Поряд з цим, за приписами ч.1-2 ст.20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

За ч. 1-2 ст.5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання; такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача; якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Розглядаючи справу суд має з`ясувати чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором, чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню; однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Однак, в будь-якому випадку, обраний позивачем спосіб захисту повинен бути ефективним.

Ефективність судового захисту передбачає те, що він повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

На підставі викладених правових положень слідує, що право позивача на заявлення конкретної позовної вимоги повинне узгоджуватися із правильністю, належністю та ефективністю обраного способу захисту порушених прав.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23).

Перевіривши предмет позову на відповідність зазначеним критеріям, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення через неефективність обраного прокурором способу захисту, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, змісту позовної заяви Харківська місцева прокуратура № 2 предметом позову визначила скасування рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41188282 від 18.05.2018, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна № 101, а саме: нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 55,7м.кв змінив на нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 71,4м.кв, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Отже, право або інтерес позивача порушуються не фактом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності на це майно, а фактом існування такого об`єкту нерухомості у тому разі, коли він створений с порушенням норм чинного законодавства і цим фактом може порушувати права інших осіб.

Тому належним способом захисту права або інтересу позивача є не просто скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а також припинення права другого відповідача на спірне майно та зобов`язання його привести об`єкт нерухомого майна у первісний стан, тощо. І у такому разі до предмету доказування та дослідження судом буде входити більше коло обставин та доказів і суд буде враховувати та надавати оцінку не лише факту законності або незаконності дій самого держаного реєстратора, оскільки в даному випадку порушуються питання втручання держави у право приватної власності фізичної особи.

У даній справі задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41188282 від 18.05.2018, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна № 101, а саме: нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 55,7м.кв змінив на нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 71,4м.кв, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 162, яке вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав держави та територіальної громади м. Харкова, оскільки лише скасування цього рішення не призведе до повернення нежитлової будівлі у первісний стан та загальна площа нежитлової будівлі від цього не зменшиться до 55,7кв.м, а залишиться фактично загальною площею 71,4кв.м, а отже, така вимога не є ефективним способом захисту права. Більш того, як вже було зазначено судом, задоволення позову у заявленому вигляді, з обранням саме такого способу захисту, зможе призвести до незаконного втручання держави у право приватної власності фізичної особи.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову через неефективність обраного прокурором способу захисту, який не здатний відновити право, про порушення якого стверджує позивач, а задоволення відповідного позову навпаки, буде лише породжувати правову невизначеність та порушувати стабільність суспільних відносин та господарського обороту, а також зможе призвести до незаконного втручання держави у право приватної власності фізичної особи.

Правовий висновок про те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові зроблений, зокрема, у постановах ВП ВС від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (п. 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 ( п. 52), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 ( п. 76).

Стосовно інших аргументів та доводів сторін суд вважає за необхідне відзначити, що відповідно до п. 23 Рішення ЄСПЛ "Проніна проти України" суд нагадує, що п.1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позову суд, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладає на прокурора.

Керуючись ст.ст.2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "02" серпня 2024 р.

Суддя Т.А. Лавренюк