ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2024 р. Справа №909/299/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

суддів Кравчук Н.М.,

Скрипчук О.С.

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ теплоенерго", м. Івано-Франківськ

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.04.2024 (суддя Шкіндер П.А.)

у справі №909/299/24

за позовом: Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго", м. Івано-Франківськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ теплоенерго", м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості за договором в сумі 1 086 254 грн 95 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Фалдина В.В., Біян Б. Р.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

До Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськтеплоенерго" про стягнення 1086254,95 грн.

Рух справи в судах.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 30.04.2024 позов Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю Івано-Франківськ теплоенерго про стягнення 1 086 254,95грн. задоволено. Стягнуто з ТОВ Івано-Франківськ теплоенерго, м. Івано-Франківськ на користь ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго", м.Івано-Франківськ 1 086 254,95грн. заборгованості та 16 293,82грн. судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ Івано-Франківськ теплоенерго, м. Івано-Франківськ, звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, яка надійшла до суду 21.04.2024.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні акти взаємних розрахунків, які відносяться до договору № ТЕ-000084/21-104 від 01.03.2021 року, на думку апелянта, посилання на наявний акт взаємних розрахунків є хибним. Як вказує апелянт, наявний розрахунок вартості відшкодування втрат теплової енергії не має посилання на договір № ТЕ-000084/21-104 від 01.03.2021 року.

Відтак, апелянт просить скасувати рішення першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вказав, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

Згідно з ч. ч. 3, 11 ст. 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ч. 10 цієї статті та ч. 2 ст. 271 цього Кодексу і суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

У цій справі участь представників сторін в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась.

Виходячи зі ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України, своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи обов`язковою не визнавалась, матеріали справи є достатніми для перевірки правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позиція відповідача викладена у апеляційній скарзі, а також зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги на рішення, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника апелянта.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

Між державним міським підприємством Івано-Франківськтеплокомуненерго (далі - Позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю Івано- Франківськ теплоенерго (далі - Відповідач) 01 березня 2021 року укладено договір про транспортування теплової енергії № ТЕ - 000084/21-104 (далі -Договір). За своєю правовою суттю вказаний Договір - це договір про надання послуг.

Предметом Договору є надання відповідачем позивачу за плату послуги транспортування теплової енергії, що є власністю останнього, магістральними тепловими мережами, що використовуються Відповідачем.

Згідно з цим Договором Виконавець зобов`язується транспортувати теплову енергію, що є власністю Замовника магістральними тепловими мережами, цю використовуються Виконавцем (далі - Мереж: Виконавця), а Замовник зобов`язується оплатити вартість транспортування в порядку і на умовах визначених цим Договором. ( п.1.1 Договору)

Транспортування теплової енергії здійснюється Мережами Виконавця за цим Договором відповідно до технічних, економічних та інших вимог. ( п.2.1 Договору)

Транспортування теплової енергії відбувається від колекторів котельні, яка обліковується приладом комерційного обліку теплової енергії-(ОЕ-12ДА. зав. № 0284). встановленого в котельні на вул. Індустріальна, 34 до границь розмежування Мереж Виконавця з тепловими мережами Замовника, то зафіксовані Актами розмежування ділянок обслуговування та теплових мереж споживачів Замовника ( п.2.2 Договору)

Відповідно до п. 5.6 Договору розрахунки вартості відшкодування втрат теплової енергії Замовника, яка буде транспортуватися Мережами Виконавця, здійснюються на підставі тарифу на виробництво теплової енергії ТОВ Івано-Франківськ теплогенерація діючого на момент розрахунку та обсягу втрат теплової енергії, що визначається згідно Додатку № 1 до цього Договору, який с його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.5.9 Договору відшкодування втрат теплової енергії замовника в мережах виконавця проводиться виконавцем.

Відповідно од Додатку № 1 до Договору про транспортування теплової енергії № ТЕ - 000084/21-104 від 01.03.2021 р. обсяг протранспортованої теплової енергії Мережами Виконавця (Опротр . Гкал) визначається за формулою: Q протр. = (1-25,4/100) * Qвіпр.

де Qвіпр- обсяг відпущеної теплової енергії з котельні на вул Індустріальна, 34 (обсяг надходження теплової енергії в Мережі Виконання). Гкал. (визначається згідно показів обчислювача теплової енергії встановленого в котельні на вул. Індустріальна, 34);

25,4 % - відсоток втрат теплової енергії в Мережах Виконавця врахований в тарифі Виконавця на транспортування теплової енергії. Гкал.

Розрахунок обсягу втрат теплової енергії в мережах виконавця: обсяг втрат теплової енергії в мережах виконавця визначається за формулою: Q втрВ = 25.4 *Qвіпр./100.

Відповідно од Додатку №2 до Договору про транспортування теплової енергії № ТЕ - 000084/21-104 від 01.03.2021 р.

В березні 2021 року втрати теплової енергії позивача під час її транспортування відповідачем належними йому магістральними тепловими мережами на підставі Договору становили 3637,809 Гкал. Вартість відшкодування вказаних втрат теплової енергії становила 5 387 435,07 грн. Вказані обставини засвідчуються розрахунком вартості відшкодування втрат теплової енергії в магістральних теплових мережах, які використовуються в господарській діяльності ТОВ Івано-Франківськ теплоенерго, в березні 2021 року. Також позивач та відповідач 31.03.2021 підписали акт № ОУ-0000137, відповідно до якого вартість відшкодування втрат теплової енергії* за березень 2021 року складає 5 387 435,07 грн.

Позивач належним чином виконав свій договірний обов`язок по оплаті Відповідачу вартості послуги транспортування теплової енергії, яка була надана в березні 2021 року. Відповідач свого договірного обов`язку по сплаті Позивачу вартості відшкодування втрат теплової енергії, що мали місце в березні 2021 року, повністю не виконав. Зокрема, з загальної суми вартості відшкодування втрат теплової енергії в розмірі 5 387 435,07 грн. Відповідачем було сплачено 4 301 180, 12 грн. в період з 03.01.2023 по 08.01.2024, що засвідчують виписки з банківського рахунка позивача та платіжні інструкції.

Залишок заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті вартості відшкодування втрат теплової енергії, що мали місце в березні 2021 року, на дату подання вказаного позову становив 1 086 254,95 грн.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України ( далі-1 [К України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.І ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також з угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Нормами частин 1,2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України також встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодекс', інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ).

В березні 2021 року втрати теплової енергії позивача під час її транспортування відповідачем належними йому магістральними тепловими мережами на підставі Договору становили 3637,809 Гкал. Вартість відшкодування вказаних втрат теплової енергії становила 5 387 435,07 грн. Вказані обставини засвідчуються розрахунком вартості відшкодування втрат теплової енергії в магістральних теплових мережах, які використовуються в господарській діяльності ТОВ Івано-Франківськ теплоенерго, в березні 2021 року. Також позивач та відповідач 31.03.2021 підписали акт № ОУ-0000137, відповідно до якого вартість відшкодування втрат теплової енергії* за березень 2021 року складає 5 387 435,07 грн.

Позивач належним чином виконав свій договірний обов`язок по оплаті Відповідачу вартості послуги транспортування теплової енергії, яка була надана в березні 2021 року. Відповідач свого договірного обов`язку по сплаті Позивачу вартості відшкодування втрат теплової енергії, що мали місце в березні 2021 року, повністю не виконав. Зокрема, з загальної суми вартості відшкодування втрат теплової енергії в розмірі 5 387 435,07 грн. Відповідачем було сплачено 4 301 180, 12 грн. в період з 03.01.2023 по 08.01.2024, що засвідчують виписки з банківського рахунка позивача та платіжні інструкції.

Відповідач не виконав своє зобов`язання перед позивачем по відшкодування втрат теплової енергії, що мали місце в березні 2021 року, в сумі 1 086 254,95 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не здійснив оплату послуг на суму 1086254,95грн. Доказів протилежного апелянт суду не надав.

Крім того, позивач надав суду акт звірки розрахунків.

Акти звіряння взаєморозрахунків є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі на підтвердження певних обставин, зокрема на підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами, та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що в акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ теплоенерго" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.04.2024 у справі №909/299/24 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 05.08.2024

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Скрипчук О.С.