ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"30" липня 2024 р. Справа№ 910/12443/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 30.07.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Житомирської обласної ради Українського фонду «Реабілітація інвалідів»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 (повний текст складено 03.04.2024)

у справі №910/12443/23 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Житомирської обласної ради Українського фонду «Реабілітація інвалідів»

до Житомирської обласної радої

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Житомирська обласна рада Українського фонду «Реабілітація інвалідів» (далі по тексту - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Житомирської обласної радої (далі по тексту - відповідач) про зобов`язання останньої передати зі свого балансу на баланс позивача вбудовано-прибудоване приміщення, загальною площею 257,9 кв.м. по вулиці Київській, будинок 74, місто Житомир.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації від 30.10.1997 №608, за яким встановлено прийняти до комунальної власності і передати на баланс позивача спірне майно.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 08.11.2023 задовольнив клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи та залучив до участі у справі №910/12443/23 Комунальне підприємство по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (далі по тексту - третя особа).

Господарський суд міста Києва рішенням від 15.02.2024 у справі №910/12443/23 у задоволені позову відмовив.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку недоведеність позивачем порушення відповідачем його прав.

Не погодившись із ухваленим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/112443/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги позивач посилається на помилковість висновку суду першої інстанції про недоведеність позивачем порушення його прав, оскільки права позивача порушені відмовою відповідача передати на баланс позивача спірне приміщення.

Позивач зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженому ним рішенні, встановленим обставинам справи, оскільки пункт 2 розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації від 30.10.1997 №608 щодо передачі приміщення в місячний термін стосується як позивача, так і відповідача, так як останній не здійснив приймання-передачу приміщень у місячний термін від Житомирської міської ради позивачу.

Щодо пояснень третьої особи, то, як вказує позивач, про акт від 17.05.2015 приймання-передачі частини нежитлового вбудовано-прибудованого приміщення в будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 74, загальною площею 257,9 кв.м. та акт про відмову представника позивача - Дубовик А.А. від підписання акта прийому-передачі йому стало відомо лише 12.12.2023 після отримання пояснень третьої особи, тоді як вказана особа не була присутня при складанні таких актів, не знала про дану подію, та не є тією особою, яка має право підписувати документи від імені позивача, а тому вказані акти, на переконання позивача, є нікчемними.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2024 апеляційну скаргу Житомирської обласної ради Українського фонду «Реабілітація інвалідів» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/12443/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 30.04.2024 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12443/23; відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Житомирської обласної ради Українського фонду «Реабілітація інвалідів» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/12443/23.

Матеріали справи №910/12443/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 09.05.2024.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.05.2024 апеляційну скаргу Житомирської обласної ради Українського фонду «Реабілітація інвалідів» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/12443/23 залишив без руху, надав скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Після усунення позивачем недоліків апеляційної скарги у встановлений судом апеляційної інстанції строк, Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 24.05.2024 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житомирської обласної ради Українського фонду «Реабілітація інвалідів» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/12443/23; розгляд апеляційної скарги призначив на 18.06.2024 на 12 год. 30 хв.

17.06.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який останнім здано на пошту 10.06.2024, отже в силу положень частини 7 статті 116 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) є таким, що поданий у встановлений судом апеляційної інстанції строк. В заперечення на апеляційну скаргу позивача відповідач посилається на правильність висновків суду першої інстанції, які викладені у оскарженому позивачем до суду апеляційної інстанції рішенні, оскільки позивачем так і не було прийнято на баланс спірне приміщення на підставі розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації від 30.10.1997 №608. Натомість відповідач, діючи як власник спірного приміщення на підставі приписів Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням від 14.11.2008 №670 закріпив спірне приміщення на праві господарського відання та передав на баланс третьої особи.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.06.2024 продовжив строк розгляду справи №910/12443/23; оголосив перерву у розгляді справи №910/12443/23 до 30.07.2024 до 12 год. 15 хв.

Третя особа своїх представників в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом надсилання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2024 у справі №910/12443/23 до його електронного кабінету.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

30.07.2024 у судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/12443/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні 30.07.2024 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/12443/23 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1992 №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», Закону України «Про обернення майна Компартії України та КПРС на державну власність», рішень облвиконкому від 20.11.1991 № 322 «Про організацію роботи по формуванню комунальної власності та її розмежуванню між адміністративно-територіальними одиницями області», від 23.12.1991 № 339 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» та на основі протоколів засідань обласної узгоджувальної комісії 22.02.1992 виконком обласної Ради народних депутатів прийнято рішення від № 30 «Про розмежування майна комунальної власності між власністю обласної Ради і власністю районних та міських, міст обласного підпорядкування Рад народних депутатів», пунктом 1 якого затверджено перелік майна комунальної власності обласної Ради народних депутатів (додаток № 1) та перелік майна комунальної власності районних і міських Рад народних депутатів (додаток № 2), яке їм передається у відповідності з цим рішенням (т. 1 а.с. 5-7).

Пунктом 2 названого рішення визначено обласним відділам, управлінням, об`єднанням, які здійснюють управління майном, переданим до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць області, здійснити до 15 квітня 1992 року передачу майна, що перебуває у їх віданні, до комунальної власності районів та міст згідно із затвердженим переліком. Виконкомам районних та міських, міст обласного підпорядкування народних депутатів прийняти пооб`єктно майно в свою комунальну власність. Приймання-передачу майна оформити актами передачі (додаток № 3), які представити до 20 квітня 1992 року комітету по економіці облвиконкому, органам статистики, податковим і фінансовим органам.

Згідно Додатку №2 до рішення виконкому обласної Ради народних депутатів від 22.02.1992 №30 до переліку майна комунальної власності районних і міських Рад народних депутатів увійшли, зокрема, Житомирський міськпобуткомбінат №1 та його структурні підрозділи, за винятком фотографії «Радуга» і централізованої фотолабораторії (т. 1 а.с. 8-9).

07.08.1997 Житомирською міською радою народних депутатів було прийнято рішення № 117 «Про передачу в обласну комунальну власність нежилих приміщень та державного комунального підприємства «Житомирфото» (т. 1 а.с. 10-11), пунктами 1, 1.2 якого визначено передати в обласну комунальну власність Державне комунальне підприємство «Житомирфото» з орендованими приміщеннями фотографій за адресами: вул. Київська, 74, вбудовано-прибудоване, загальною площею 196,8 кв.м, майдан Соборний, 4 вбудоване, загальною площею 97 кв.м, для подальшого створення на його основі робочих місць для працевлаштування інвалідів та надання послуг малозабезпеченим верствам населення.

26.09.1997 Житомирською міською радою народних депутатів було прийнято рішення № 134 «Про внесення змін в рішення міської ради від 07.08.97 № 117 «Про передачу в обласну комунальну власність нежилих приміщень та державного комунального підприємства «Житомирфото», пунктом 1 якого вирішено передати додатково в обласну комунальну власність частину виробничого приміщення державного комунального підприємства «Житомирфото» за адресою: вул. Київська, 74, загальною площею 56 кв.м, яке орендує обласна рада Українського Фонду «Реабілітація інвалідів».

Пунктом 2 вказаного рішення визначено внести зміни в рішення міської ради від 07.08.97 № 117, виклавши пункт 1.2 останнього в такій редакції: «Державне комунальне підприємство «Житомирфото» з орендованими приміщеннями фотографій за адресами: вул. Київська, 74, вбудовано-прибудоване, загальною площею 257 кв.м, майдан Соборний, 4 вбудоване, загальною площею 97 кв.м, для подальшого створення на його основі робочих місць для працевлаштування інвалідів та надання послуг малозабезпеченим верствам населення».

Враховуючи рішення Житомирської міської ради від 07.08.97 № 117, від 26.09.97 №134 про передачу до комунальної власності нежилих приміщень та державного комунального підприємства «Житомирфото», розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 30.10.1997 № 608 «Про передачу нежилих приміщень та державного комунального підприємства «Житомирфото» (т.1 а.с. 14) вирішено прийняти до комунальної власності області і передати на баланс обласної ради Українського Фонду «Реабілітація інвалідів» для створення робочих місць по працевлаштуванню інвалідів та надання послуг малозабезпеченим верствам населення, серед іншого, державне комунальне підприємство «Житомирфото» з приміщеннями фотографій за адресами: вул. Київська, 74, вбудовано-прибудоване, загальною площею 257 кв.м, майдан Соборний, 4, вбудоване, загальною площею 97 кв.м.

Прийом-передачу здійснити у місячний термін згідно з чинним законодавством (пункт 2 вказаного розпорядження).

Відповідач листом від 07.03.2023 №р-5-21/214 на звернення позивача від 10.02.2023 № 43 стосовно передачі на баланс вбудовано-прибудованого приміщення, розташованого за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 74, відмовив позивачу, з огляду на відсутність документів, які підтверджують передачу зазначеного приміщення у встановлений термін розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 30.10.1997 № 608 «Про передачу нежилих приміщень та державного комунального підприємства «Житомирфото» (т. 1 а.с. 15).

В подальшому, рішенням Житомирської обласної ради від 14.11.2008 №670 приміщення за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 74 закріплено на праві господарського відання, а також на балансі за третьою особою (т. 1 а.с. 170).

На виконання вказаного рішення по акту приймання-передачі від 17.08.2015 (рішенням сесії обласної ради від 08.09.2011 №314 «Про реорганізацію комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради» реорганізованого у комунальну установу) та рекомендації постійної комісії обласної ради з питань бюджету і комунальної власності від 30.07.2015 №58 третя особа здійснила приймання частини нежитлового вбудовано-прибудованого приміщення в будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 74, загальною площею 257,9 кв.м., що є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, на свій баланс (т. 1 а.с. 171).

Згідно акта від 17.08.2015 (т. 1 а.с. 172) представник позивача Дубовик А.А. відмовився від підписання акта приймання-передачі частини нежитлового вбудовано-прибудованого приміщення в будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 74 на баланс КУ по експлуатації адмінбудинків (т. 1 а.с. 172).

По акту приймання-передачі від 01.09.2015 (т.1 а.с. 137) третя особа передала, а позивач прийняв нежиле приміщення на першому поверсі (інв. №№12, 16, 17, 19 корисною площею 32,6 кв.м.) в будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 74, загальною площею 44,1 кв.м. (т. 1 а.с. 137).

Спір виник через відмову відповідача передати зі свого балансу на баланс позивача вбудовано-прибудоване приміщення, загальною площею 257,9 кв.м. по вулиці Київській, будинок 74, місто Житомир.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ГПК України).

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 525/505/16-ц).

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Цей підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (пункти 119, 120 постанови Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

Організація, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій станом на дату видання вказаного вище розпорядження визначалися Положенням про місцеву державну адміністрацію, затвердженим Указом Президента України від 14.04.1992 № 252/92 (із змінами) (далі по тексту - Положення).

Пунктом 1 Положення закріплювалося, що відповідно до Закону України «Про Представника Президента України» державна виконавча влада в областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах міст Києва і Севастополя здійснюється місцевими державними адміністраціями - обласними, Київською та Севастопольською міськими, районними, районними в містах Києві та Севастополі.

Місцева державна адміністрація є системою органів державної виконавчої влади, які утворюються відповідним Представником Президента України або входять до складу адміністрації за принципом подвійного підпорядкування.

Місцеві державні адміністрації підпорядковуються Президентові України, а також Кабінету Міністрів України з питань, що належать до його компетенції (пункт 2 Положення).

Обласні, Київська і Севастопольська міські, районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації становлять єдину систему державної виконавчої влади на місцях (пункт 3 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення главою місцевої державної адміністрації є Представник Президента України.

Пунктом 30 Положення унормовано, що глава місцевої державної адміністрації в межах повноважень та відповідно до законодавства одноосібно видає розпорядження. Додатки до розпоряджень підписує секретар місцевої державної адміністрації.

Розпорядження глави місцевої державної адміністрації, які стосуються прав та обов`язків громадян і мають загальний характер, доводяться до відома населення.

Розпорядження глави місцевої державної адміністрації, які суперечать законодавству, можуть бути скасовані Президентом України, а також главою вищестоящої місцевої державної адміністрації (пункт 31 Положення).

Пунктами 1, 2 розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 30.10.1997 № 608 «Про передачу нежилих приміщень та державного комунального підприємства «Житомирфото» визначалося прийняти до комунальної власності області і передати на баланс обласної ради Українського Фонду «Реабілітація інвалідів» для створення робочих місць по працевлаштуванню інвалідів та надання послуг малозабезпеченим верствам населення, у тому числі, державне комунальне підприємство «Житомирфото» з приміщенням фотографії за адресою: вул. Київська, 74, вбудовано-прибудоване, загальною площею 257 кв.м. Прийом-передачу об`єктів здійснити у місячний термін згідно з чинним законодавством.

Вказане розпорядження голови обласної державної адміністрації є актом ненормативного/індивідуального характеру, набрало чинності з моменту його прийняття і діяло протягом строку/терміну, встановленого для виконання.

Враховуючи невиконання розпорядження у межах відведеного строку, розпорядження вичерпало свою дію зі спливом останнього дня місячного строку, доказів його продовження матеріали даної справи не містять.

Доказів звернення позивача у встановлений у розпорядженні голови Житомирської обласної державної адміністрації від 30.10.1997 № 608 «Про передачу нежилих приміщень та державного комунального підприємства «Житомирфото» місячний термін матеріали даної справи не містять. Натомість позивач звернувся до суду із даними позовом зі спливом майже 27 років.

14.11.2008 Житомирською обласною радою було прийняте рішення № 670 «Про закріплення приміщень на балансі комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради», згідно з пунктом 1 якого вирішено закріпити на балансі комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради на праві господарського відання об`єкти, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, у тому числі, частину нежилого вбудовано-прибудованого приміщення будинку за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 74, загальною площею 257,9 кв.м.

Факт реалізації названого рішення Ради шляхом прийому - передачі спірного приміщення на баланс КУ по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради підтверджується актом приймання - передачі від 17.08.2015.

Доводи апелянта про те, що про акт від 17.05.2015 приймання-передачі частини нежитлового вбудовано-прибудованого приміщення в будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 74, загальною площею 257,9 кв.м. та акт про відмову представника позивача - Дубовик А.А. від підписання акта прийому-передачі йому стало відомо лише 12.12.2023 після отримання пояснень третьої особи, тоді як вказана особа не була присутня при складанні таких актів, не знала про дану подію, та не є тією особою, яка має право підписувати документи від імені позивача, а тому вказані акти, на переконання позивача, є нікчемними, не заслуговують на увагу, оскільки по акту приймання-передачі від 01.09.2015 третя особа передала, а позивач прийняв нежиле приміщення на першому поверсі (інв. №№12, 16, 17, 19 корисною площею 32,6 кв.м.) в будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 74, загальною площею 44,1 кв.м.

Відповідно до частин 4, 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції чинній на дату прийняття рішення від 14.11.2008 №670, районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції позивачем не доведено порушення відповідачем його прав, оскільки позивач не вчинив заходи щодо прийняття на баланс спірного приміщення у місячний термін.

Посилання позивача на те, що пункт 2 розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації від 30.10.1997 №608 щодо передачі приміщення в місячний термін стосується як позивача, так і відповідача, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, враховуючи вищевикладене у даній постанові, та не ставить у залежність виконання/невиконання розпорядження відповідачем з правом позивача здійснити приймання-передачу об`єктів у місячний термін, визначений у пункті 2 розпорядження Голови Житомирської обласної державної адміністрації від 30.10.1997 №608.

Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову та відмову у задоволенні заяви відповідача про сплив строку позовної давності.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/12443/23 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житомирської обласної ради Українського фонду «Реабілітація інвалідів» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/12443/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/12443/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за апеляційний перегляд покласти на Житомирську обласну раду Українського фонду «Реабілітація інвалідів».

4. Матеріали справи №910/12443/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 01.08.2024.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська