ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"29" липня 2024 р. м. Київ

Справа № 10/066-10

За позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «В.В.К.-Груп»

про стягнення 114 807,44грн

Суддя Ейвазова А.Р.

За участю представників від:

позивача не з`явилися;

відповідача не з`явилися;

заявника (ТОВ «Консалт Солюшенс») - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.05.2010 задоволено повністю позов Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» (далі ПАТ Банк «Контракт», стягувач, первісний кредитор) та стягнуто на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «В.В.К.- Груп» (далі ТОВ «В.В.К.-Груп», боржник) 66238,84грн в рахунок відшкодування предмету лізингу, 40 200,00грн винагороди лізингодавця, 5222,27грн пені за прострочення оплати відшкодування предмету лізингу, 3 146,33грн пені за прострочення оплати винагороди лізингодавця, а також судові витрати: 1149,00грн державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с.1-6).

На виконання рішення суду 17.06.2010 видано наказ (а.с.7).

19.07.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» (далі ТОВ «Консалт Солюшенс», заявник, новий кредитор) надійшла заява про заміну стягувача у виконавчому документі наказі №10/0600-10, виданому17.06.2010 Господарським судом Київської області на виконання відповідного рішення, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу його дублікату.

Вказана заява мотивована тим, що 27.03.2020 між ПАТ Банк «Контракт» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір про відступлення права вимоги №GL6N616864, відповідно до умов якого стягувач відступив новому кредитору належні стягувачу права вимоги, у т.ч. до боржника ТОВ «В.В.К.-Груп», а новий кредитор набув права вимоги до відповідної особи. Заявник - ТОВ «Консалт Солюшенс» вказує, що при прийнятті документів за актом приймання-передачі документів від 12.02.2020 ним встановлено відсутність оригіналу наказу від 17.06.2010, виданого на виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2010 у цій справі, та установлено, що такий наказ не перебуває на виконанні та повернутий на адресу ПАТ Банк «Контракт», однак, стягувачем фактично не отриманий (а.с.8-14).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2024 вказана заява передана на розгляд судді Ейвазовій А.Р. (а.с.34).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.07.2024 відповідну заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.07.2024 о 17:00 (а.с.39-40).

Відповідна ухвала доставлена до електронних кабінетів стягувача ПАТ Банк «Контракт» та заявника - ТОВ «Консалт Солюшенс» 22.07.2024 о 16:35, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.42-43).

В силу п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Ухвала суду, за змістом п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.

Таким чином, відповідна ухвала вважається врученою стягувачу та заявнику 22.07.2024.

Боржнику копія ухвали від 22.07.2024 направлена рекомендованим поштовим відправленням №829, яке направлено за адресою, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як станом на 22.07.2024 (а.с.36), так і станом на 29.07.2024.

Боржник, який є юридичною особою, в порушення вимог ч.6 ст.6 ГПК України, не зареєстрував свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі).

29.07.2024 представники заявника, боржника та стягувача в судове засідання не з`явились. Стягувач та боржник про причини неявки своїх представників суд не повідомили; клопотань про відкладення розгляду заяви не подавали.

29.07.2024 через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «Консалт Солюшенс» надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Дослідивши матеріали поданої заяви та матеріли справи 10/066-10, суд вважає подану заяву такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

27.03.2020 між заявником - ТОВ «Консалт Солюшенс» (новий кредитор) та стягувачем ПАТ Банк «Контракт» (далі банк) укладено договір №GL6N616864 про відступлення прав вимоги (далі договір) (а.с.17-19).

Так, відповідно до п.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, фізичних осіб, юридичних осіб, зазначених у додатку № 1, додатку № 2, додатку № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки, договорами іпотеки, договорами застави, договорами фінансового лізингу, договорам про надання авалю, договорами факторингу, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1, додатку № 2, додатку № 3 до цього договору; новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Як визначено п.2 договору, новий кредитор набуває усі права кредитора за договорами в день укладення договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів відповідного до п.4 договору.

Так, п.4 договору його сторони передбачили, що за відступлення права вимоги новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 495711,91грн.

Платіжним дорученням №68 від 24.03.2020 заявником ТОВ «Консалт Солюшенс» перераховано стягувачу (старому кредитору) ПАТ Банк «Контракт» 530625грн (а.с.23), як передбачено протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-02-1300003-b від 05.03.2020, за весь лот (а.с.16).

З п.30 реєстру договорів, який є додатком №1 до договору, вбачається, що новому кредитору банком відступлено належні права вимоги банку стягувача у справі, які виникли на підставі договору фінансового лізингу транспортного засобу №063/2008 від 16.07.2008 з додатками та додатковими угодами, за яким боржником є ТОВ «В.В.К.-Груп» на суму 86 374,26грн.

Відповідно до акту приймання-передачі документів від 12.02.2020, банком передано заявнику - ТОВ «Консалт Солюшенс» кредитну справу ТОВ «В.В,К.-Груп», а саме: договір фінансового лізингу транспортного засобу №063/2008 від 16.07.2008 з додатками та додатковими угодами.

При цьому, у даній справі судом розглядались вимоги банку до боржника ТОВ «В.В.К.-Груп», які заявлені саме на підставі відповідного договору фінансового лізингу транспортного засобу №063/2008 від 16.07.2008.

Посилаючись на відповідні обставини, заявник ТОВ «Консалт Солюшенс» просить замінити стягувача у справі ПАТ Банк «Контракт», вказуючи, що до нього перейшло право вимоги до боржника ТОВ «В.В.К.-Груп» оплати боргу за відповідним договором.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В силу ч.1 ст.52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

На стадії виконання судового рішення заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі ст.334 ГПК України, а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником; заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. При цьому, як установлено ч.5 такої статті, положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Однак, не зважаючи на відступлення на підставі вказаного договору стягувачем у даній справі заявнику - ТОВ «Консалт Союшенс» права вимагати виконання зобов`язань боржником ТОВ «В.В,К,-Груп» за договором фінансового лізингу транспортного засобу №063/2008 від 16.07.2008, підстав для заміни стягувача у виконавчому документі у даному випадку не має, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Як визначено ст.115 ГПК України (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням у даній справі), рішення господарського суду, що набрало законної сили, є обов`язковим на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

В силу ст.116 ГПК України ( в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням у даній справі), виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Як визначено відповідною нормою, наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання рішенням у даній справі законної сили та видачі наказу на примусове його виконання, далі Закон №606-ХІV), виконавчі листи та інші судові документи могли бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

При цьому, як установлено п.1 ч.2 ст.21 Закону №606-ХІV у відповідній редакції, строк для виконання рішення господарського суду встановлювався з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Отже, наказ, виданий на примусове виконання рішення суду у даній справі міг бути пред`явлений до виконання стягувачем ПАТ Банк «Контракт» протягом 3 років з дня набрання відповідним рішенням законної сили.

Згідно п.а ч.1 ст.22 Закону №606-XIV у відповідній редакції, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явленням виконавчого документа до виконання. Поряд з цим, ч.2 такої статті визначено, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється; час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Наказ, який виданий на виконання рішення у даній справі пред`явлено до виконання, про що свідчить відповідь Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.07.2024 за вих.№36479/3.2-24/вх.39801/3-24, отже, строк пред`явлення його до виконання перервано.

Так, з вказаної відповіді вбачається, що на примусовому виконанні органу виконавчої служби перебувало виконавче провадження №20203577, що відкрито постановою державного виконавця від 09.07.2010 з виконання наказу, виданого на виконання рішення у даній справі. 30.12.2010 державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Частиною 5 ст.40 Закону №606-XIV (в редакції, чинній на момент прийняття постанови від 30.12.2010) визначено, що повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.

Доводи ТОВ «Консалт Солюшенс» в частині того, що оскільки постанова державного виконавця на адресу стягувача не надходила, перебіг строків на пред`явлення виконавчого документу не починався хибні.

Так, як визначено ч.3 ст.22 Законом №606-ХIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви

встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, перебіг нового строку пред`явлення виконавчого документу до виконання починається саме з дня його повернення, а не отримання стягувачем, як помилково вважає заявник.

Отже, з моменту прийняття постанови від 30.12.2010 про повернення виконавчого документу розпочав перебіг новий строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання, тривалість якого визначена п.в ч.1 ст.21 Законом №606-ХIV в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа, - три роки.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що стягувач ПАТ Банк «Контракт» протягом нового трьохрічного строку для пред`явлення наказу до виконання, перебіг якого почався 30.12.2010 пред`являв відповідний наказ до виконання, що свідчить про те, що строк пред`явлення такого виконавчого документу до виконання закінчився ще 30.12.2013.

Посилання відповідача на те, що відповідний виконавчий документ до стягувача не надходив після прийняття постанови від 30.12.2010 суд вважає не доведеним.

Так, у підтвердження відповідної обставини заявник посилається на лист Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.07.2024 №364793.2-24/вх.39801/3-24 (а.с.26), який не свідчить про те, що виконавчий документа та постанова від 30.12.2010 стягувачу не направлені. Фактично у такому документі вказано, що надати більш детальну інформацію про відправку не виявляється можливим у зв`язку із знищенням реєстрів відправки рекомендованої кореспонденції за закінченням терміну зберігання, а також самого виконавчого провадження.

Лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2024 №094-60-7/24 (а.с.27) також не свідчить про те, що стягувач не отримував виконавчий документ та постанову. Зокрема, у листі вказано, що на адресу для листування Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та/або ПАТ Банк «Контракт» (м. Київ, вул. Січових Стрільйців, 17) відповідний виконавчий документ не надходив. Однак, у такому листі не зазначено який період часу перевірявся, окрім того, станом на 30.12.2010 сам стягувач знаходився за іншою адресою, аніж вказана у такому листі. При цьому, з урахуванням строку зберігання документів, суд сумнівається у наявності можливості у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб перевірити надходження таких документів саме з 30.12.2010,

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як визначено ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ч.ч.1-4 ст.13 ГПК України: судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, суд не вважає доведеною ту обставину, що виконавчий документ не був отриманий стягувачем після його повернення, а на втрату виконавчого документу стягувачем заявник не посилається.

З урахуванням того, що не надано доказів переривання відповідного нового строку, що розпочався 30.12.2010, для пред`явлення наказу, виданого на примусове виконання рішення суду у справі №10/033-10, такий строк закінчився ще 30.12.2023.

Частиною 1 ст.329 ГПК України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Вказана процесуальна норма пов`язує можливість відновлення процесуального строку з наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Отже, особа, яка звертається з поновленням пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, зобов`язана обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку та надати докази, що підтверджують наявність відповідних обставин.

Установлений Законом строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання покликаний забезпечити рівність процесуального становища сторін, адже боржник не може необмежений час знаходитися під загрозою процедур примусового виконання судового рішення.

Водночас, норми Господарського процесуального кодексу України не пов`язують право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто, у кожному випадку, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, підлягають оцінці доводи, що наведені на обґрунтування заяви про його поновлення, та представлені на їх підтвердження докази, у тому числі обставин, які об`єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на пред`явлення наказу до виконання протягом законодавчо встановленого строку.

Єдиною та необхідною підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску (аналогічний висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №1519/2-4707/11).

Заявник ТОВ «Консалт Солюшенс», вимагаючи поновити пропущений строк для пред`явлення наказу, виданого на виконання рішення у справі, окрім вищенаведених обставин (не направлення та не отримання наказу стягувачем та те, що відповідний строк не розпочав перебіг, оскільки постанова від 30.12.2010 та виконавчий документ не отримані), посилався на те, що стягувач не отримавши поштову кореспонденцію від органів ДВС, жодним чином не міг отримати інформацію про стан виконавчого провадження із джерел у вільному доступі та дізнатись, що виконавче провадження закінчено, а наказ повернуто, оскільки ще не було впроваджено Автоматизовану систему виконавчого провадження, та вважав, що здійснюються виконавчі дії на підставі такого наказу.

Разом з тим, відповідні обставини суд не може вважати поважними, оскільки стягувач, що не спростовано шляхом надання доказів суду, тривалий час не цікавився виконанням відповідного рішення на підставі виданого наказу більше 10 років.

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, на завершальній стадії такого провадження виконанні судового рішення має з розумним інтервалом часу цікавитись ходом виконання рішення суду, добросовісно користуватися належними їй правами.

При цьому суд враховує, що як відповідно до ст.12 Закону №606-ХIV, так і

згідно ст.19 Закону України від 02.06.2016 «Про виконавче провадження», стягувач як сторона виконавчого провадження наділений широким колом повноважень щодо контролю за виконанням рішення, в тому числі, має право: ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

З матеріалів справи фактично вбачається, що стягувач - ПАТ Банк «Контракт» як сторона виконавчого провадження не використав свої права, надані йому Законом України «Про виконавче провадження», у тому числі, на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця тощо.

Поряд з тим, з наданих доказів судом не встановлено, що якість певні обставини перешкоджали стягувачу ПАТ Банк «Контракт» протягом тривалого періоду часу близько 10 років ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, звернутись до органу ДВС щодо надання інформації про виконавче провадження. При цьому, старий кредитор відповідає перед новим кредитором в силу ч.1 ст.519 ЦК України за недійсність переданої йому вимоги, а відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Також, слід зазначити, що отримавши право вимоги ще у лютому 2020 року, заявник теж зволікав та почав збирати інформацію щодо виконання наказу, виданого на виконання рішення у даній справі, лише у 2024 році. Так, новий кредитор - заявник звернувся з заявою про поновлення пропущеного строку через 4 роки після передачі відповідного права, і більше ніж через одинадцять років після закінчення строку для пред`явлення наказу до виконання.

Інших доказів в підтвердження поважних причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання заявником не надано.

Заміна осіб у зобов`язанні не тягне за собою зміни строків пред`явлення до виконання виконавчих документів.

За таких обставин суд вважає, що підстави для поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання відсутні.

Як визначено пп.19.4 п.19 Перехідних положень ГПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, із змісту відповідної норми вбачається, що обов`язковою умовою для видачі дубліката наказу є звернення до суду з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або у випадку його поновлення судом.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви (аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 2-836/11).

У зв`язку із тим, що ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до суду з заявою про видачу дубліката наказу, строк пред`явлення якого до виконання закінчився, а у задоволенні заяви про його поновлення відмовлено, підстав для задоволення поданої заяви про поновлення відповідного строку не має.

Враховуючи, що строк пред`явлення наказу до виконання закінчився, відсутні і підстави для заміни сторони у виконавчому документі.

На підставі вищевикладеного, керуючись пп.19.4 п.19 Перехідних положень, ст.ст. 233-235, 329, 334 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

1. Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» про заміну стягувача у виконавчому документі наказі Господарського суду Київської області від 17.06.2010 №10/066-10, виданому Господарським судом Київської області на виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2010, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу його дублікату (вх.№5570 від 19.07.2024).

2. Ухвалу направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів в порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова