ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/945/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.,

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І,

секретар судового засідання: Іскендерова К.О.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури Коломійчук І.О.,

представники інших учасників не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2024, ухвалене суддею Степановою Л.В., м. Одеса, повний текст складено 29.01.2024

у справі № 916/945/23

за позовом: Керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств

до відповідачів:

1. ОСОБА_1 ;

2. ОСОБА_2 ;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Фермерського господарства «Кучурган Джерело»

про: звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Керівник Подільської окружної прокуратури Одеської області (далі прокурор) в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (далі Укрдержфонд) в особі Одеського відділення Укрдержфонду (далі Одеське відділення) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), в якому просив суд в рахунок погашення заборгованості Фермерського господарства «Кучурган-Джерело» (далі ФГ «Кучурган-Джерело») перед Укрдержфондом в особі його Одеського відділення за договором від 23.12.2010 №21 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству у сумі 100000 грн звернути стягнення на майно, а саме сільськогосподарську техніку: борону дискову БД-4,2, 2002 р.в., заводський № НОМЕР_1 , яка належить майновому поручителю ФГ «Кучурган-Джерело» ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_2 , виданого Котовською ІДТН в Одеській області 29.08.2005, та трактор колісний Т-50К, 1987 р.в., заводський № НОМЕР_3 , двигун ЯМЗ- 236 №254, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , який належить майновому поручителю ФГ «Кучурган-Джерело» ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_5 , виданого Котовською ІДТН в Одеській області 18.12.2003, шляхом його реалізації на прилюдних торгах в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Позов мотивований неналежним виконанням ФГ «Кучурган-Джерело» договору від 23.12.2010 №21 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству (далі договір) та рішення Господарського суду Одеської області від 24.04.2017 у справі №916/590/17, яким задоволено позов прокурора та стягнуто з ФГ «Кучурган-Джерело» заборгованість за вказаним договором.

Відповідачі заперечували проти задоволення позову, зокрема, з підстав спливу строків позовної давності.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.01.2024 у справі № 916/945/23 у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, проте відмовив у позові з підстав спливу строку позовної давності.

Суд зазначив, що прострочення виконання зобов`язання зі сплати останнього платежу згідно умов договору настало 02.12.2015 та, відповідно, із вказаної дати позивач, як заставодержатель, набув право стягнення заборгованості за рахунок звернення стягнення на предмет застави на всю суму наданої фінансової підтримки (допомоги), чого останнім зроблено не було.

Крім того, після постановлення 24.04.2017 Господарським судом Одеської області рішення у справі 916/590/17, а також приймаючи до уваги його довготривале невиконання боржником, уповноваженим органом, яким є Укрдержфонд, на протязі всього часу не вживалися заходи щодо звернення стягнення на заставне майно, в першу чергу на майно самого боржника, враховуючи неповернення ним на протязі більше 8 років наданої фінансової підтримки (допомоги) та невиконання протягом майже 6 років судового рішення, яке набрало законної чинності та є обов`язковим до виконання.

Ані прокурором, ані позивачем не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності.

При цьому суд зазначив, що положення ст. 50 Бюджетного кодексу України не поширюються на спірні правовідносини, оскільки вказана норма передбачає, що позовна давність не поширюється саме на вимоги кредитора до позичальника щодо погашення заборгованості за кредитними договорами, договорами позички та фінансової допомоги з бюджету на поворотній основі, кредитування по яким відбувалося з державного бюджету, разом з тим, стосовно не поширення позовної давності на вимоги щодо звернення стягнення на предмет застави у вказаній статті не зазначено.

Не погодившись з рішенням суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що кошти, що надавались для підтримки фермерських господарств, є бюджетними, а тому позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється.

Статтею 28 Закону України «Про заставу» також не передбачено такої підстави для припинення застави як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора за основним зобов`язанням.

Отже, враховуючи той факт, що договір застави укладено саме для забезпечення виконання бюджетного зобов`язання, а саме повернення коштів, отриманих за договором про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, строк позовної давності за вимогою про звернення стягнення на заставне майно) для погашення заборгованості перед бюджетом) не застосовується.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи № 916/945/23, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів з Господарського суду Одеської області.

01.03.2024 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, встановлено іншим учасникам справи строк до 22.03.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 справу № 916/945/23 призначено до розгляду на 30.04.2024 о 14:15 год.

У зв`язку з перебуванням судді учасника колегії Принцевської Н.М. у відпустці, судове засідання 30.04.2024 о 14:15 год не відбулось.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 вирішено розглянути апеляційну скаргу поза межами строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України, у розумний строк, повідомлено учасників справи № 916/945/23, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги відбудеться 28.05.2024 о 14:30 год.

В судове засідання 28.05.2024 з`явився прокурор, який надав пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 28.05.2024 оголошено перерву до 02.07.2024 о 14:00 год, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу.

У зв`язку з перебуванням з 01.06.2024 по 26.07.2024 суддів Діброви Г.І. (наказ голови суду від 06.06.2024 № 146-в) та з 24.06.2024 по 04.07.2024 ОСОБА_3 (наказ голови суду від 12.06.2024 № 150-в) у відпустці, розгляд 02.07.2024 о 14:00 год. апеляційної скарги не відбувся.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 повідомлено учасників справи № 916/945/23, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги відбудеться 30.07.2024 о 15:15 год.

У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Принцевської Н.М. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Діброви Г.І, Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2024 справу № 916/1457/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.

В судове засідання 30.07.2024 з`явився прокурор, який просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2024 у справі № 916/945/23, ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим колегія суддів, керуючись ч. 12 ст. 270 ГПК України, дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст.. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Як зазначив прокурор в позовній заяві, невиконання третьою особою своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного повернення фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, а також своїх зобов`язань за договором застави, порушує інтереси держави в особі Укрдержфонду та його Одеського відділення у зв`язку з несвоєчасним поверненням грошових коштів за користування фінансовою допомогою в повному обсязі. Невиконання зобов`язань відповідачами ставить під загрозу порушення майнових інтересів позивача, який від імені держави реалізує державну політику в аграрній сфері. Ненадходження коштів, наданих з метою підтримки фермерських господарств, до Державного бюджету України, безпосереднім чином зачіпає майнові інтереси держави та завдає матеріальні збитки, позбавляє можливості фінансувати відповідні державні програми. Також інтерес держави полягає у необхідності неухильного дотримання законності при використанні коштів державного бюджету.

Так, органом, уповноваженим здійснювати функції у спірних правовідносинах, є Укрдержфонд та його регіональні відділення, оскільки Розпорядженням Кабінету Міністрів України №83 від 27.06.1991 з метою забезпечення реалізації державної політики підтримки селянських (фермерських) господарств та створення фінансових умов для становлення та розвитку приватного фермерського сектору економіки в Україні утворено Український Фонд підтримки селянських (фермерських) господарств. Відповідно до п. З постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 №478 Український державний фонд підтримки селянських (фермерських) господарств перейменовано в Український державний фонд підтримки фермерських господарств (подібного висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 20.06.2024 у справі № 916/2404/23).

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави прокурором направлялись листи до Укрдержфонду та його Одеському відділенню про виявлені порушення щодо невиконання ФГ «Кучурган-Джерело» рішення суду та надання інформації про вжиті заходи щодо досудового врегулювання та заходи щодо звернення стягнення на предмет застави, в порядку передбаченим чинним законодавством.

Відповідно до наданої інформації, Укрдержфондом та його Одеським відділенням заходи щодо звернення стягнення на заставне майно не вживались (з огляду на відсутність можливості сплатити судовий збір), окрім направлення претензії майновим поручителям Лавренчуку О.В. та ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, Укрдержфонд та його Одеське відділення просили прокурора розглянути можливість здійснення представницьких повноважень, а саме звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що прокурором підтверджені підстави для представництва інтересів держави і дотримано передбачений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» порядок реалізації такого захисту.

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.10.2009 між Фондом підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення фонду та ФГ «Кучурган-Джерело» укладено договір № 21 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, відповідно до умов якого Одеське відділення Укрдержфонду зобов`язується надати фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі ФГ «Кучурган-Джерело» в сумі 100000 грн, а фермерське господарство зобов`язується використати її за цільовим призначенням і повернути фінансову підтримку (допомогу) у визначений даним договором строк.

Згідно з п. 3.2.1 договору фінансова підтримка надається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу зазначеної в договорі суми фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі на поточний рахунок фермерського господарства, відкритий у банківській установі.

Відповідно до п. 3.4.2 договору фермерське господарство зобов`язане повернути кошти фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі Одеському відділенню Укрдержфонду згідно з встановленим графіком: до 01.12.2015 у сумі 100000 грн.

На виконання п. 3.2.1 договору Одеське відділення Укрдержфонду перерахувало на рахунок ФГ «Кучурган-Джерело» фінансову підтримку у розмірі 100000 грн, про що свідчить платіжне доручення від 24.12.2010 №10, чим виконало свої зобов`язання по договору у повному обсязі.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором, 26.01.2011 між Одеським відділенням фонду (Заставодержателем) та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (Заставодавцями), які є майновими поручителями ФГ «Кучуган-Джерело» (Боржника), укладено договір застави транспортного засобу, за яким у випадку несплати у встановлений строк заборгованості за кредитним договором Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в порядку, передбаченому чинним законодавством України або цим договором.

Пунктом 2 договору застави визначено, що для своєчасного виконання зобов`язань за договором про надання фінансової підтримки (допомоги) Заставодавець заставив Заставодержателю належний йому на праві приватної власності:

а) Борону дискову БД-4,2, 2002 р.в., заводський № НОМЕР_1 , яка належить майновому поручителю ФГ «Кучурган-Джерело» ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_2 , виданого Котовською ІДТН в Одеській області 29.08.2005 (далі Борона дискова);

б) Трактор колісний Т-150К, 1987 р.в., заводський №393934, двигун ЯМЗ- 236 №254, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , який належить майновому поручителю ФГ «Кучурган-Джерело» ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_5 , виданого Котовською ІДТН в Одеській області 18.12.2003 (далі Трактор колісний).

Відповідно до п. 3 договору застави, заставна вартість предмета застави сторонами визначається: п. а) 58500 грн; п. б) 47700 грн.

Пунктом 4 договору застави визначено, що предмет застави залишається у володінні Заставодавця, який має право користуватись предметом застави відповідно до його призначення та повинен прийняти усі заходи для його збереження.

Відповідно до п. 16 договору застави у випадку несплати Заставодавцем заборгованості за кредитним договором Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в порядку, передбаченому чинним законодавством або цим договором.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.04.2017 у справі № 916/590/17, яке набрало законної сили 13.05.2017, задоволено позов прокурора та стягнуто з ФГ «Кучурган-Джерело» на користь Фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення заборгованість за договором про надання фінансової підтримки фермерському господарству № 21 від 23.12.2010 у сумі 100000 грн.

На виконання цього рішення судом першої інстанції видано відповідний наказ, який був направлений для примусового виконання до Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у зв`язку з чим державним виконавцем винесено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62570058 від 15.07.2020.

Відповідно до інформації Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.02.2023 № 6310/21.21-32 наказ Господарського суду Одеської області від 15.05.2017 у справі № 916/590/17 щодо стягнення заборгованості з ФГ «Кучурган-Джерело» перебуває на примусовому виконанні у вказаному відділі. Державним виконавцем при проведенні виконавчих дій не виявлено нерухомого, рухомого майна та коштів боржника, на які можливо звернути стягнення.

Згідно інформації, наданої ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області від 22.08.2022 за №4309/08/24-22, Трактор колісний зареєстровано за ОСОБА_1 , Борона дискова - за ОСОБА_2 .

Предметом позову у цій справі є вимоги прокурора в рахунок погашення заборгованості ФГ «Кучурган-Джерело» перед Фондом підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення за договором звернути стягнення предмет застави (на належні ОСОБА_1 Трактор колісний, ОСОБА_2 - Борону дискову) шляхом його реалізації на прилюдних торгах в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Аналогічні приписи містяться в статтях 572 та 574 ЦК України.

Порядок задоволення вимог встановлений ст. 20 Закону України «Про заставу», відповідно до якої заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов`язання застава зберігається в початковому обсязі. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Вказане кореспондується зі ст. 589 ЦК України.

За приписами ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

При цьому згідно зі ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3, 4 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв`язку з пред`явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах.

Згідно ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Статтею 21 Закону України «Про заставу» визначено, що реалізація заставленого майна здійснюється шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів).

Враховуючи викладене та те, що стягнута за рішеннями суду заборгованість за договором не була сплачена, позивач набув права звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, позовні вимоги в рахунок погашення заборгованості ФГ «Кучурган-Джерело» перед Фондом підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення за договором звернути стягнення предмет застави (на належні ОСОБА_1 Трактор колісний, Лавренчук Л.М. - Борону дискову) шляхом його реалізації на прилюдних торгах в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» є обгрунтованими та доведеними.

Щодо строку позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

За змістом цієї норми, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме: передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. При цьому норма ч. 3 ст. 267 ЦК України поширюється як на загальну, так і спеціальну позовну давність

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. При цьому суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 19.09.2018 у справі №906/373/17.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі Відкритого акціонерного товариства «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За умовами ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулися до суду з позовом.

Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Однак, правила про позовну давність відповідно до ст. 267 вказаного Кодексу мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками: 1) має юридичний склад; 2) позначає сплив строку; 3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов у матеріальному розумінні (право на задоволення позову); 4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи; 5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер, і деяких нематеріальних благ, передбачених законом; 6) застосовується лише за ініціативою сторони спору.

Водночас, у статті 268 ЦК України визначено перелік вимог, на які не поширюється позовна давність, а також передбачено, що законом можуть бути встановлені інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

01.01.2011 набрав чинності Бюджетний кодекс України, відповідно до ч. 1 ст. 50 якого у разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом. З моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять до держави (Автономної Республіки Крим, територіальної громади). Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється.

У разі якщо на момент набрання чинності Бюджетним кодексом України визначений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності у спірних правовідносинах не сплив, то приписи ст. 50 Бюджетного кодексу України поширюють свою дію на спірні правовідносини і, як наслідок, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 04.07.2018 у справі № 916/2871/17.

Як зазначалося вище, фінансова допомога на підставі договору надавалась фермерському господарству за рахунок бюджетних коштів, у зв`язку з чим заборгованість за цим договором виникла саме перед бюджетом. При цьому станом на 01.01.2011 (дата набрання чинності Бюджетним кодексом України) строк позовної давності для пред`явлення вимог за вказаним договором не сплинув, внаслідок чого в силу приписів ст. 50 Бюджетного кодексу України до відповідних позовних вимог щодо стягнення заборгованості позовна давність не застосовується.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що застава має похідний характер від основного зобов`язання та є дійсною до припинення останнього або до закінчення строку дії договору застави, враховуючи імперативні положення ст. 50 Бюджетного кодексу України щодо непоширення позовної давності на вимоги про стягнення заборгованості перед бюджетом, а також не припинення основного зобов`язання і не встановлення у договорі застави конкретного строку його дії, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до позовних вимог у даній справі наслідків спливу строку позовної давності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підстави для часткового скасування судового рішення визначені статтею 277 ГПК України, відповідно до якої такими підставами є 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2024 у справі № 916/945/23 скасувати.

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості Фермерського господарства «Кучурган-Джерело» перед Українським державним фондом підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств за договором від 23.12.2010 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству у сумі 100 000 грн звернути стягнення на майно, а саме сільськогосподарську техніку:

- борону дискову БД-4,2, 2002 р.в., заводський № 420, яка належить майновому поручителю Фермерського господарства «Кучурган-Джерело» ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_2 , виданого Котовською ІДТН в Одеській області 29.08.2005;

- трактор колісний Т-150К, 1987 р.в., заводський № 393934, двигун ЯМЗ- 236 №254, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , який належить майновому поручителю Фермерського господарства «Кучурган-Джерело» ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_5 , виданого Котовською ІДТН в Одеській області 18.12.2003

шляхом його реалізації на прилюдних торгах в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Одеської обласної прокуратури 1342 грн витрат по сплаті судового збору за подання позову та 2013 грн за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеської обласної прокуратури 1342 грн витрат по сплаті судового збору за подання позову та 2013 грн за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 31.07.2024.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

А.І. Ярош