ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/5693/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Іскендерова К.О.,

за участю представників учасників справи:

від Банку Прудка О.В.,

від ТОВ «ФК «Конверсія» - не з`явився,

від ТОВ «ФК «Фінансовий світ» - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк»

на рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2024, ухвалене суддею Сулімовською М.Б., м. Одеса, повний текст складено 20.05.2024

у справі № 916/5693/23

за позовом: Акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк»

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конверсія»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансовий світ»

про стягнення 168 128,12 доларів США,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року Акціонерне товариство «Перший Інвестиційний Банк» (далі Банк) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конверсія» (далі ТОВ «ФК «Конверсія») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансовий світ» (далі ТОВ «ФК «Фінансовий світ»), в якому просило суд стягнути з останніх в солідарному порядку 168128,12 доларів США, з яких:

- 165000 доларів США заборгованість за кредитом;

- 3128,12 доларів США заборгованість за нарахованими процентами.

Позов мотивований неналежним виконанням ТОВ «ФК «Конверсія» прийнятих на себе зобов`язань за укладеним з Банком кредитним договором від 22.07.2020 № 08/2011-КЮ (далі кредитний договір) в частині повного та своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, і оскільки за виконання цих зобов`язань поручилося ТОВ «ФК «Фінансовий світ», уклавши з Банком відповідний договір поруки від 28.04.2023 № 02/2311-ПЮ (далі договір поруки), Банк просив суд стягнути вказані суми з відповідачів солідарно.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.05.2024 у даній справі позов Банку задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів 165000 доларів США заборгованості за кредитним договором та 46025,83 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позову в частині стягнення процентів в розмірі 3128,12 доларів США відмовлено.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Відмовляючи у стягненні процентів, суд виходив з того, що з наданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що вони були нараховані позивачем вже після спливу визначеного договором строку кредитування - 20.08.2023.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у стягненні процентів, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що днем початку періоду прострочення по сплаті процентів є 22.08.2023, а отже, як вбачається з розрахунку заборгованості, Банком правомірно нараховані проценти у розмірі 655,42 доларів США.

Щодо нарахування Банком процентів за користування кредитом до 15.12.2023, скаржник зазначає, що кредитний договір та договір поруки діють до повного виконання сторонами зобов`язань. Судом не було встановлено, що вказані договори суперечать чинному законодавству. Сторони укладали їх, виходячи з принципу свободи договору. Отже у суду відсутні підстави для звільнення відповідачів від обов`язку виконати грошові зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів з Господарського суду Одеської області.

14.06.2024 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

14.06.2024 від ТОВ «ФК «Конверсія» також надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2024 у даній справі, в якій відповідач просив суд його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Банку відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 за апеляційною позивача на рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2024 у справі № 916/5693/23 відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам справи строк до 08.07.2024 для подання відзиву, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено справу № 916/5693/23 до розгляду на 30.07.2024 о 16:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Конверсія» залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України, як таку, що не відповідає вимогам п. 2 та 3 ч. 3 ст. 258 цього Кодексу (не надано доказів сплати судового збору та доказів надсилання копії скарги іншим учасникам справи), а також вимогам ч. 6 ст. 6 ГПК України (не надано доказів про наявність у скаржника електронного кабінету у системі «Електронний суд»), встановлено скаржнику 10-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

01.07.2024 від позивача надійшла заява (вх. № 2577/24) про участь його представника у судовому засіданні 30.07.2024 о 16:00 год. та в усіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

12.07.2024 від ТОВ «ФК «Конверсія» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову Банку.

У відзиві відповідач зазначає про необґрунтованість позову Банку (недоведеність виконання позивачем зобов`язань щодо перерахування грошових коштів, а також необґрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості). Водночас, відповідач вважає вірним висновок суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 заяву (вх. № 2577/24 від 01.07.2024) задоволено, надано можливість представнику позивача взяти участь у судовому засіданні 30.07.2024 о 16:00 год в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку «EasyCon».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Конверсія» повернуто на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України (скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом в ухвалі від 17.06.2024 про залишення апеляційної скарги без руху).

У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Принцевської Н.М. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Діброви Г.І, Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2024 справу прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.

В судове засідання 30.07.2024 з`явився представник позивача, який просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України).

Враховуючи приписи вказаної норми, а також доводи та вимоги апеляційної скарги позивача, колегія суддів у даному випадку переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2024 у справі № 916/5693/23 лише в частині відмови у задоволенні позову Банку про стягнення з відповідачів 3128,12 доларів США заборгованості за нарахованими процентами.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, 22.07.2020 між Банком та ТОВ «ФК «Конверсія» (Позичальник) укладено кредитний договір № 08/2011-КЮ, за умовами п.1.1 розділу 2 якого Банк надає позичальнику кредит в сумі 500000 доларів США на умовах, передбачених цим кредитним договором на поповнення обігових коштів та ведення статутної діяльності, а Позичальник зобов`язується своєчасно сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісію за кредитно-розрахункове обслуговування та в межах встановленого строку своєчасно здійснювати повернення визначених сум отриманих кредитних коштів (частин кредиту) з дотриманням визначеного графіку.

Згідно п. 2.1 кредитного договору за користування кредитом встановлюється плата у розмірі 6,5 % річних.

В подальшому між Банком та Позичальником укладені ряд договорів про внесення змін до кредитного договору, якими сторонами вносились зміни щодо суми кредиту, графіку повернення кредитних коштів та кінцевий термін повернення кредитних коштів.

Так, відповідно до п. 1 останнього договору про внесення змін до кредитного договору (від 27.04.2023 № 3) сторони домовились викласти, зокрема, пункти 1.1., 2.2., 3.4. кредитного договору в наступній редакції:

« 1.1. Банк надає позичальнику кредит у сумі 225000 доларів США на умовах, передбачених цим кредитним договором на поповнення обігових коштів та ведення статутної діяльності, а позичальник зобов`язується своєчасно сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісію за кредитно-розрахункове обслуговування та в межах встановленого строку своєчасно здійснювати повернення визначених сум отриманих кредитних коштів (частин кредиту) з дотриманням наступного графіку: у строк до 30.04.2023 року суму у розмірі 25000 доларів США; у строк до 20.05.2023 року суму у розмірі 35000 доларів США; у строк до 20.06.2023 року суму у розмірі 35000 доларів США; у строк до 20.07.2023 року суму у розмірі 35000 доларів США; у строк до 20.08.2023 року суму у розмірі 95000 доларів США, причому 20.08.2023 є граничним терміном виконання зобов`язань по поверненню визначеної частини кредиту.

2.2. Кінцевим терміном по поверненню кредитних коштів є 20.08.2023 включно. Наступний календарний день, що слідує за днем, який є кінцевим терміном для виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів, встановлений в абзаці першому цього пункту договору, вважається днем початку періоду прострочення по поверненню кредитних коштів з наслідками, передбаченими законодавством України та цим договором.

3.4. Проценти за користування кредитом сплачуються Позичальником щомісячно, відповідно до розрахунків Банку, у період з останнього робочого дня поточного місяця до десятого числа (включно) наступного місяця та в день настання кінцевого терміну повернення кредитних коштів 20.08.2023, а у разі дострокового повернення кредитних коштів в розмірі отриманого кредиту - в день фактичного повернення позичальником кредитних коштів. Наступний календарний день, що слідує за днем, визначеним як граничний термін виконання зобов`язань по сплаті процентів, визначений відповідно до цього пункту договору, вважається днем початку періоду прострочення по сплаті процентів з наслідками, передбаченими законодавством України та цим договором.».

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.04.2023 між Банком та ТОВ «ФК «Фінансовий світ» (Поручитель) укладено договір поруки №02/2311-ПЮ, за умовами п. 2.1 якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати в повному обсязі за виконання Боржником зобов`язань по кредитному договору за виконання зобов`язань, зокрема, по сплаті в строк, встановлений кредитним договором, нарахованих за користування кредитними коштами процентів за ставкою 6,5 % за виключенням випадків, встановлених в кредитному договорі.

Предметом позову у даній справі (в оскаржуваній частині) є вимога Банку стягнути солідарно з ТОВ «ФК «Конверсія» (Позичальника) ТОВ «ФК «Фінансовий світ» (Поручителя) 3128,12 доларів США заборгованості за нарахованими процентами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

При цьому, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно (в один і той же період) правомірною та неправомірною, тому регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. У зв`язку із цим за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

При цьому, вищенаведені висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, у якій досліджувалось питання різного підходу щодо визначення періоду нарахування процентів за користування кредитом, застосованого (підходу) у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 та від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17.

Так, у вказаній постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Крім того, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 висновок в частині твердження, що: «нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 уточнила таким: «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором» (пункт 141 постанови).

З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вкотре підтримала свою правову позицію у питанні нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування та не знайшла підстав для відступу від висновків Верховного Суду щодо застосування норм права щодо відсутності у кредитодавця права нараховувати передбачені договором проценти протягом усього фактичного строку користування кредитом.

Колегією суддів встановлено, що проценти у загальному розмірі 3128,12 доларів США нараховані Банком саме за користування кредитом. Це вбачається із сукупного аналізу умов договору та розрахунку заборгованості. Нарахування процентів на підставі ст. 625 ЦК України позивачем в межах цієї справи не здійснювалось.

Як вже зазначалось, відповідно до договору від 27.04.2023 № 3 про внесення змін до кредитного договору кінцевим терміном по поверненню кредитних коштів є 20.08.2023 включно. Проценти за користування кредитом сплачуються Позичальником щомісячно, відповідно до розрахунків Банку, у період з останнього робочого дня поточного місяця до десятого числа (включно) наступного місяця та в день настання кінцевого терміну повернення кредитних коштів 20.08.2023, а у разі дострокового повернення кредитних коштів в розмірі отриманого кредиту - в день фактичного повернення позичальником кредитних коштів. Наступний календарний день, що слідує за днем, визначеним як граничний термін виконання зобов`язань по сплаті процентів, визначений відповідно до цього пункту договору, вважається днем початку періоду прострочення по сплаті процентів з наслідками, передбаченими законодавством України та цим договором.

Тобто сторонами узгоджено строк кредитування до 20.08.2023, відповідно і проценти за користування кредитом мають нараховуватись виключно по 20.08.2023.

Згідно наявного в матеріалах цієї справи розрахунку заборгованості (а.с.7-20 т.2) станом на 20.08.2023 нараховані проценти складали 0,00 доларів США.

В подальшому, згідно вказаного розрахунку, нарахування процентів почалось з 22.08.2023 (нараховано 655,42 доларів США) та наростаючим підсумком закінчилось 14.12.2024 (станом на 14.12.2024 заборгованість склала в загальному розмірі 3128,12 доларів США).

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність нарахування Банком процентів за користування кредитними коштами за період з 22.08.2023 по 14.12.2023, оскільки фактично це відбулось поза межами строку кредитування.

Крім того, станом на 20.08.2023 за боржником обліковувалась заборгованість за кредитним договором лише у розмірі 70000 доларів США, в той час як з наданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що нарахування процентів (3128,12 доларів США) здійснювалось позивачем не тільки на суму 70000 доларів США, а й додатково на 95000 доларів США, які згідно вказаного розрахунку, були надані Позичальнику 22.08.2023, тобто поза межами визначеного договором строку кредитування.

Водночас, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів за користування кредитом за період з 01.08.2023 по 20.08.2023 (по день кінцевого терміну кредитування).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку та зазначалось вище, в період з 01.08.2023 по 20.08.2023 Позичальник користувався кредитом у розмірі 70000 доларів США, отже за вказаний період Позичальник повинен був сплачувати проценти.

Сума процентів за користування кредитом за серпень 2023 року (а саме з 01.08.2023 по 20.08.2023) становить 252,78 доларів США із розрахунку: 70000 (сума кредиту) х 6,5 % (процентна ставка згідно п. 2.1 кредитного договору) х 20 (кількість днів користування кредитом) / 360 (погоджена сторонами кількість днів у році згідно п. 3.2. кредитного договору).

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів не приймає, оскільки вони фактично зводяться до незгоди із прийнятим судом першої інстанції рішенням в частині задоволення позовних вимог. Проте, як вже було зазначено вище, в силу приписів ст. 269 ГПК України дана справа переглядається виключно в межах доводів та вимог за апеляційною скаргою, у відповідності до яких позивач висловив свою незгоду з оскаржуваним рішенням лише в частині відмови у стягненні процентів.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підстави для часткового скасування судового рішення визначені статтею 277 ГПК України, відповідно до якої такими підставами є 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, частково скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом в період з 01.08.2023 по 20.08.2023 у сумі 252,78 доларів США, ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення позову.

В решті рішення суду (в частині задоволення позову про стягнення 165000 доларів США заборгованості за кредитом та відмови у позові в частині стягнення 2875,34 доларів США) залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2024 у справі № 916/5693/23 скасувати частково.

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конверсія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансовий світ» на користь Акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» 165252,78 доларів США.

У задоволенні решти позову в частині стягнення процентів в розмірі 2875,34 доларів США відмовити.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конверсія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансовий світ» на користь Акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» 92192,20 грн витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конверсія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансовий світ» на користь Акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» 216,90 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 31.07.2024.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

А.І. Ярош