РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2024Справа № 910/5597/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Просат»

про стягнення 85 391,16 грн,

Представник сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСАТ» про стягнення 85 391,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов договору № 3368/405м-13 на виконання робіт, пов`язаних з розглядом заявочних документів, присвоєнням радіочастот, підготовкою висновків щодо ЕМС РЕЗ, оформленням дозволів на експлуатацію РЕЗ та проведення робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ), згідно з виданими дозволами, а також виявлення та усунення дії джерел радіозавад роботі РЕЗ Замовника від 01.08.2013, в частині здійснення розрахунків за виконані протягом жовтня 2023 року - березня 2024 року роботи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання). Визначено сторонам строки для подання до суду заяв по суті спору (відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень), а також додаткових письмових доказів, заяв, клопотань та пояснень.

Суд зазначає, що ухвала від 13.05.2024 надсилалась відповідачу поштовим відправленням № 128, однак конверт повернувся на адресу суду не врученим із зазначенням причин: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, з огляду на підставу повернення до суду конверту з ухвалою, надісланою відповідачу, суд доходить висновку, що ухвала про відкриття провадження у справі вважається йому врученою.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відтак, відповідач мав право та не був позбавлений можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

01.08.2013 між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСАТ» (замовник) укладено договір № 3368/405м-13 на виконання робіт, пов`язаних з розглядом заявочних документів, присвоєнням радіочастот, підготовкою висновків щодо ЕМС РЕЗ, оформленням дозволів на експлуатацію РЕЗ та проведення робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ), згідно з виданими дозволами, а також виявлення та усунення дії джерел радіозавад роботі РЕЗ Замовника (далі за текстом - Договір).

Предметом даного Договору згідно його п. 1.1. є проведення виконавцем робіт, пов`язаних з розглядом заявочних документів, присвоєнням радіочастот, підготовкою висновків, оформленням дозволів та експлуатацію РЕЗ замовника.

Додатком № 1 до Договору закріплено перелік РЕЗ (РО), що підлягають радіочастотному моніторингу із визначеністю періодичності радіочастотного моніторингу та оплати за місяць.

Згідно пунктів 3.8 та 3.11 Договору виконання всіх робіт, які вказані у Договорі підтверджуються відповідними Актами виконаних робіт, підписаними обома Сторонами, які Виконавець надсилає Замовнику після надання висновку щодо ЕМС та / або дозволу на експлуатацію.

Виконавець після закінчення проведення робіт оформлює рахунок за проведену роботу та разом з актами виконаних робіт надсилає на адресу замовника (п. 3.12 Договору).

Пунктом 3.13 Договору визначено, що розрахунки між виконавцем та замовником за роботи, пов`язані з радіочастотним моніторингом та забезпечення ЕМС РЕЗ проводяться шляхом перерахування суми, що виставлена в платіжному документі на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що Договір укладений на період в 1 календарний рік, набирає чинності з 01.08.2013.

Пунктом 6.2 Договору передбачено його автоматичну пролонгацію, якщо жодною із сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії не буде надіслано іншій стороні письмового повідомлення про намір припинити дію Договору.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує, що ним своєчасно та у повному обсязі виконано свої зобов`язання за Договором перед відповідачем, що підтверджується актами виконаних робіт за жовтень 2023 року - березень 2024 року на загальну суму 85 391,16 грн, які направлялись відповідачу, однак з невідомих причин не були ним підписані, будь-яких зауважень, недоліків у виконаних роботах не зазначено та в порушення умов Договору станом на момент звернення позивача до суду вказана заборгованість відповідачем не сплачена. Вказані обставини стали підставою для звернення із даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є змішаним договором виконання робіт (підряду).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Частиною 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

На підтвердження виникнення у відповідача заборгованості у розмірі 85 391,16 грн за Договором, позивач надав в матеріали справи Акти про виконання робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпечення електромагнітної сумісності (ЕМС) РЕЗ (РО): за жовтень 2023 року - № 23-13330 від 31.10.2023; за листопад 2023 року - № 23-14711 від 30.11.2023; за грудень 2023 року - № 23-15684 від 29.12.2023; за січень 2024 року - № 23-1037 від 31.01.2024; за лютий 2024 року - № 23-1938 від 29.02.2024; за березень 2024 № 23-3025 від 29.03.2024.

Також Позивачем до матеріалів справи надано відповідні рахунки на оплату № 1330 від 30.10.2023, № 14711 від 30.11.2023, № 15684 від 28.12.2023, № 1037 від 30.01.2024, № 1938 від 28.02.2024, № 3025 від 28.03.2024.

З матеріалів справи вбачається, що акти та рахунки за спірний період направлено відповідачу поштовими повідомленням, що залучені до матеріалів справи, однак не отримані відповідачем.

При цьому суд вказує, що позивачем виконано свій обов`язок з надіслання актів та рахунків за спірний період на належну адресу замовника, а неотримання останнім поштового повідомлення є виключно суб`єктивною поведінкою сторони.

Відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 18.03.2019 по справі № 911/3142/19, якою визначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, на підставі встановлених судом вище обставин, враховуючи те, що позивачем направлялися на адресу відповідача акти та рахунки за Договором, а також з огляду на відсутність вмотивованої відмови від підписання Актів та підстав для не оплати виконаної позивачем роботи суд дійшов висновку, що роботи за Договором надані позивачем належним чином, що відповідно свідчить про виникнення у відповідача обов`язку з їх оплати.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Матеріали справи не містять доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також доказів про належне виконання умов Договору.

Із урахуванням викладеного вище, враховуючи відсутність доказів на спростування заявлених вимог суд дійшов висновку щодо порушення відповідачем умов Договору в частині оплати виконаних позивачем робіт, а відтак і необхідності стягнення з відповідача існуючої заборгованості та наявності підстав для задоволення позову.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на встановлені судом обставини на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Просат» (просп. Перемоги (Берестейський), буд. 89-А, м. Київ, 03115; ідентифікаційний код 33689783) на користь Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (просп. Перемоги (Берестейський), буд. 151 м. Київ, 03179; ідентифікаційний код 01181765) заборгованість в розмірі 85 391 грн. 16 коп. та судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 31.07.2024.

Суддя Т.Ю. Трофименко