ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Справа № 915/1856/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Давченко Т.М.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу № 915/1856/23

за позовом Приватного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль

(; Каботажний спуск, 18, м. Миколаїв)

до Миколаївської міської ради

(; вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв)

про стягнення грошових коштів у сумі 3803,72 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватним акціонерним товариством Миколаївська теплоелектроцентраль (далі ? ПрАТ Миколаївська ТЕЦ) пред?явлено позов про стягнення з Миколаївської міської ради грошових коштів у сумі 3803,72 грн. заборгованості за теплову енергію, з посиланням на неналежне виконання Миколаївською міською радою, як власником нежитлового приміщення за адресою: м. Миколаїв, вул. Театральна, 45/1, своїх обов?язків за договором про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання та укладений позивачем зі співвласниками зазначеного вище будинку, а саме, обов?язків щодо оплати теплової енергії, спожитої у період з 09.11.2021 по 25.11.2021.

ПрАТ Миколаївська ТЕЦ також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування судових витрат.

Ухвалою від 18.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялися до електронного кабінету відповідача, яка доставлена 18.12.2023, що вбачається з довідок про доставку електронного листа.

26.12.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (документ сформований в системі «Електронний суд» 25.12.2023), в якому позов не визнав, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, посилаючись, зокрема, на те, що між сторонами були відсутні договірні відносини у спірний період та позивачем не доведено факт отримання відповідачем послуг постачання теплової енергії в нежитловому приміщенні за адресою: м. Миколаїв, вул. Театральна, 45/1 та взагалі не підтверджено наявності системи опалення.

26.12.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (документ сформований в системі «Електронний суд» 26.12.2023), в якій позивач зазначив, що нежитлове приміщення за адресою: м. Миколаїв, вул. Театральна, 45/1, площею 249,1 кв.м., знаходиться в системі житлового будинку з централізованою системою опалення, яка є єдиною з системою опалення будинку. Фактом підключення опалення в опалювальному сезоні 2021-2022 є рішення Миколаївської міської ради від 29.10.2021 № 1106 Про початок опалювального періоду у житловому фонді та інших об?єктах м. Миколаєва та наряд на підключення до централізованої системи опалення будинку. Статтею 24 Закону України Про теплопостачання передбачено основний обов?язок споживача теплової енергії щодо своєчасного укладення договору на постачання теплової енергії з теплопостачальною організацією. Вказав, що за весь час і до теперішнього часу жодного листа від відповідача на адресу позивача про відключення опалення у нежитловому приміщенні не надходило, підтверджуючих документів про відсутність в них опалення також не надавалося.

Інших документів по суті справи від сторін не надійшло.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розгляд справи здійснено поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Згідно із ч 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

З 01.11.2021 року між позивачем та власниками житлового будинку № 45 по вул. Театральна у м. Миколаєві було укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, копія якого є в матеріалах справи, нежитлові приміщення за адресою: м. Миколаїв, вул. Театральна, 45/1, площею 249,1 кв. м. на праві власності належать територіальній громаді Миколаївської міської ради.

Нежитлове приміщення за адресою: м. Миколаїв, вул. Театральна, 45/1, знаходиться на першому поверсі у складі житлового будинку по вул. Театральна, 45.

Вказане нежитлове приміщення Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради в різні періоди передавалось в оренду, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією договору про припинення договору оренди нежитлового приміщення від 27.12.2019, копією акту приймання-передавання комунального майна від 27.12.2019 по договору оренди №7700 від 23.12.2016.

За твердженням позивача, у період з 09.11.2021 по 25.11.2021 включно нежитлове приміщення за адресою: м. Миколаїв, вул. Театральна, 45/1 в оренду не передавалось.

Вказані обставини не спростовані відповідачем під час розгляду даної справи.

Згідно листа позивача № 10-01/459 від 12.03.2021, на адресу Управління комунального майна Миколаївської міської ради було направлено примірники договору про постачання теплової енергії в гарячій воді з додатками, для опалення нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Миколаїв, вул. Театральна, 45/1 та просило розглянути та підписати один примірник договору та повернути його позивачу.

У відповідь на лист позивача за № 10-01/459 від 12.03.2021, Управління комунального майна Миколаївської міської ради листом від 09.04.2021 за № 513/10/01/08/21 повідомило позивача про те, що згідно положення про Управління комунального майна Миколаївської міської ради, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 23.02.2017 №16/3, управління не веде господарську діяльність та не має повноважень на укладання договорів на утримання і купівлю теплової енергії, оскільки не є балансоутримувачем майна за адресою: м. Миколаїв, вул. Театральна, 45/1.

01.11.2021 розпочався опалювальний період 2021-2022 років у житловому фонді та інших об`єктах м. Миколаєва, який тривав до 29.03.2022 року.

Вказане підтверджується копією рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1106 від 29.10.2021 про початок опалювального сезону 2021-2022 у житловому фонді та інших об`єктах м. Миколаєва, копією рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 263 від 28.03.2022 про закінчення опалювального сезону 2021-2022.

Наказом ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» від 22.09.2021 № 473, копія якого міститься в матеріалах справи, затверджено розмір плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ».

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.10.2021 № 984 Про встановлення тарифів на транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» встановлено тарифи на транспортування та постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» за умовно-зміною частиною та умовно-постійною частиною тарифу.

09.11.2021 року з ТОВ «Перша Миколаївська управляюча компанія», балансоутримувачем житлового будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Театральна, 45, підписано наряд про початок опалювального сезону, що підтверджується копією наряду від 09.11.2021.

Позивач направляв відповідачу претензію від 09.11.2023 №1336-ю на суму 3803,72 грн., з розрахунком боргу, рахунком для оплати № 4910 за послугу з постачання теплової енергії надану в листопаді 2021 року (об`єкт тепло споживання №1: нежитлове приміщення по вул.Театральна, 45/1) та актом надання послуг № 4910 від 30.11.2021, що підтверджується копією претензії від 09.11.2023 №1336-ю та копіями додатків до неї (розрахунком боргу, рахунком для оплати № 4910, актом надання послуг № 4910 від 30.11.2021).

За твердженням позивача, в опалювальний період 2021-2022 років відповідачу постачалася теплова енергія для забезпечення тепловою енергією нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Театральна, 45/1. За період з 09.11.2021 по 25.11.2021 відповідачу поставлено теплової енергії на загальну суму 3803,72 грн. Відповідач заборгованість за поставлену теплову енергію не погасив, що і зумовило позивача звернутись до суду з позовом про стягнення боргу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов?язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки. Цивільні права та обов?язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі енергію) споживачеві (абоненту), який зобов?язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах (ч.ч. 1, 3 ст. 275 ГК України).

Власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Предметом спору у даній справі є основний борг по без договірному споживанню теплової енергії.

У відповідності до ст. 1 Закону України Про теплопостачання, в цьому Законі основні терміни вживаються в такому значенні:

- балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами;

- споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу (ч. 4 ст. 19 Закону України Про теплопостачання).

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 24 Закону України Про теплопостачання визначено, що основним обов?язком споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

У відповідності до п.п. 9 п. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі ? Правила), споживач теплової енергії фізична особа, яка є власником будівлі або суб?єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно п. 4 Правил, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Пунктом 14 Правил визначено, що споживач зобов?язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Отже, законодавством України передбачено, що постачання теплової енергії здійснюється за договором купівлі-продажу, обов?язок із своєчасного укладення якого покладено саме на споживача теплової енергії.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Тобто відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов?язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Так, позов про стягнення вартості теплової енергії підлягає задоволенню, якщо підтверджено, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17 та від 21.05.2019 у справі №922/4239/16.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини щодо постачання та споживання теплової енергії у нежитлових приміщеннях, розташованих за адресою: м. Миколаїв, вул. Театральна, 45/1, які належать відповідачу.

Як зазначено вище, факт теплопостачання підтверджено нарядом на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1. ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною ч. 2 ст. 193 ГК передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як встановлено судом, оплата за теплову енергію за період з 09.11.2021 по 25.11.2021 відповідачем не здійснена.

Згідно розрахунку суми боргу за надані послуги з постачання теплової енергії, вартість наданих послуг з постачання теплової енергії за період з 09.11.2021 по 25.11.2021 становить 3803,72 грн.

Кількість відпущеної теплової енергії, окрім розрахунку суми боргу, зазначена в акті та рахунку, які направлялися позивачем відповідачу.

З вказаного слідує, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 3803,72 грн. є обґрунтованою та законною.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань призвело до порушення прав позивача на своєчасне та повне отримання оплати.

Відповідачем не підтверджено, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язання.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 13 ГПК).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК).

Учасники справи, зокрема зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (1 та ч. 3 ст. 74 ГПК).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК).

У ст. 75 ГПК наведені підстави звільнення від доказування. До таких підстав, зокрема належать: визнання обставин учасниками справи; визнання судом обставин загальновідомими; встановлення обставин рішенням суду, що набрало законної сили, в господарській, цивільній або адміністративній справі, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч. 1 ст. 73 ГПК).

Ці дані, встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 ГПК).

Відповідно до ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що надані позивачем докази в їх сукупності є більш вірогідними на доведення заявленого позову та розміру заборгованості за теплову енергію, ніж надані відповідачем доводи на спростування наявності такої заборгованості.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 236, 237, 238, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Миколаївської міської ради через виконавчий комітет Миколаївської міської ради (м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20, код 04056612) на користь Приватного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль (м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18, ) грошові кошти у сумі 3803,72 грн., а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 2684,00 грн. (на р/р НОМЕР_1 в ПАТ «АБ Укргазбанк», МФО 320478).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Т.М.Давченко