УХВАЛА

м. Київ

23.07.2024Справа № 910/2521/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Демидової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №910/2521/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс ойл"

до Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування"

про стягнення 5010231,35 грн

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс ойл" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" (далі - відповідач) про стягнення 5010231,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором на виконання робіт з буріння свердловин №6589-НГД від 17.11.2021 несвоєчасно розрахувався за виконанні роботи, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 5010231,35 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/2521/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 26.03.2024.

Судове засідання, призначене на 26.03.2024, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному, відтак ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2024, призначено підготовче засідання у справі на 07.05.2024 року.

19.04.2024 року через систему Електронний суд, що зареєстрований відділом діловодства суду 22.04.2024 року, надійшов відзив на позов, в якому відповідач зауважує на тому, що Господарський суд міста Києва ухвалюючи рішення у справі №910/14983/22 від 03.07.2023 про стягнення з ПрАТ «Нафтогазвидобування» на користь ТОВ «Сервіс Ойл» окрім іншого 20207010,43 гривень за актом виконаних робіт №6 від 10.03.2023 фактично вніс юридичну визначеність у спір між сторонами і саме з моменту ухвалення рішення суду можна стверджувати про погодження сторонами суми заборгованості, відтак граничним днем виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати робіт за актом виконаних робіт №6 було 17.04.2023 і з наступного дня це зобов`язання стало простроченим і з цієї дати слід нараховувати пеню, а не з 03 січня 2023 року як стверджує позивач. За розрахунком відповідача, арифметично вірним розміром пені за актом виконаних робі №6 від 10.03.2023 року, з урахуванням ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, є 4720136,10 грн. Втім, зауважує на тому, що навіть такий розмір пені є надмірним, так як становить майже 25% від суми основної заборгованості, у зв`язку з чим просить зменшити пеню до 1 гривні.

У судовому засіданні 07.05.2024 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про поновлення відповідачу строку на подання відзиву, встановлення учасникам справи процесуальних строків для подання заяв по суті справи та оголошення перерви у судовому засіданні до 11.06.2024 року.

08.05.2024 року через систему Електронний суд від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач погоджується з розрахунком відповідача в частині пені, у зв`язку з чим просить зменшити позовні вимоги до 4720136,10 грн.

14.05.2024 року через систему Електронний суд, що зареєстровані відділом діловодства суду 15.05.2024 року, надійшли додаткові пояснення в яких відповідач зауважує на тому, що в межах розгляду справи №910/14983/22 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 року, в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 року, відповідач, окрім основного боргу сплатив на користь позивача передбачені договором заходи відповідальності у вигляді пені та 3% річних та додатково вартість переоцінки робіт. Однак, не зважаючи на виконання відповідачем зобов`язань за договором №6589-НГД на виконання робіт з буріння свердловини від 17.11.2021 та сплати заходів відповідальності, встановлених договором та законом, ТОВ «Сервіс ойл» звернулося до Господарського суду міста Києва про стягнення з ПрАТ «Нафтогазвидобування» додатково коштів у розмірі 4720136,10 гривень в якості пені за актом №6 від 10.03.2023 року, що є предметом розгляду в межах даної справи.

16.05.2024 року через систему Електронний суд, що зареєстровані відділом діловодства суду 17.05.2024 року, надійшли додаткові пояснення в яких позивач наголошує, що зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Судове засідання, призначене на 11.06.2024, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. у відпустці, відтак ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2024 року призначено судове засідання у справі на 23.07.2024 року.

22.07.2024 року через систему Електронний суд від позивача надійшло клопотання про передачу даної справи на розгляд до Господарського суду Полтавської області для розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ «Сервіс ойл» №917/119/24, яка розглядається Господарським судом Полтавської області.

У судове засідання 23.07.2024 року представник позивача не з`явився, втім у поданій заяві просив проводити судове засідання за його відсутності. В свою чергу, відповідач також не з`явився у судове засідання, хоча про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про доставлення процесуального документу "ст.120 Ухвала про повідомлення і виклики" до електронного кабінету відповідача.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, враховуючи, що позивач просив судове засідання проводити за його відсутності, а відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, втім про причини своєї неявки не повідомив і не подав жодних клопотань, суд на місці постановив розгляд справи проводити за їх відсутності.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс ойл" про передачу справи за підсудністю суд дійшов такого висновку.

Приписи статті 125 Конституції України передбачають, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23 ГПК України), інстанційна юрисдикція (статті 24-26 ГПК України) та територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31 ГПК України).

Так, у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Стаття 30 Господарського процесуального кодексу України визначає порядок розгляду справ за виключною підсудністю, перелік категорій справ у якій розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключна підсудність - правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Виключна підсудність за змістом статті 30 ГПК України, визначає суд, яким має бути розглянуто справу.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.04.2022 року у справі №917/1212/21 та від 16.08.2019 у справі №916/142/19.

Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.04.2022 року у справі №917/1212/21 та від 15.05.2018 у справі №905/1566/17.

Виходячи із комплексного аналізу положень статей 30, 31 Господарського процесуального кодексу України, суди не можуть допускати випадків будь-яких спорів щодо підсудності, оскільки Господарським процесуальним кодексом України чітко визначено категорії спорів, які повинні розглядатися тільки за виключною підсудністю.

Так, частина 13 статті 30 Господарського процесуального кодексу України встановлює виключну підсудність справ, що передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, господарським судам за місцезнаходженням боржника.

При цьому, 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, пунктами 2, 4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого визначено, що з дня введення його в дію Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" втрачає чинність і подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частина 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За приписами частини другої вказаної статті, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавцем вкотре підкреслено, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №918/335/17, від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц, постановах Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №910/1065/21, від 09.06.2022 у справі №906/1041/19 (906/878/21), від 02.02.2021 у справі №925/1342/14, від 12.01.2021 у справі №334/5073/19, від 06.02.2020 у справі №910/1116/18.

Системний аналіз приписів Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі №908/3468/13, від 28.04.2021 у справі №428/2376/20 та від 24.05.2023 року у справі №908/1957/21(908/3544/21).

Відтак, норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №916/585/18(916/1051/20) та у постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 18.07.2023 у справі №908/129/22(908/1332/22) підтримано раніше викладений висновок про те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

При цьому, як наголошено у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного Господарського суду від 24.05.2023 року у справі №908/1957/21(908/3544/21) цей підхід є дієвим механізмом забезпечення реалізації принципу конкурсного імунітету, а також судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, за яким усі рішення чи дії, що можуть вплинути на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом за відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.07.2024 року у справі №917/119/24 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» (ідентифікаційний код 38516938), а Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл», в даній справі, заявило до Приватного акціонерного товариства «Нафтогазвидобування» вимоги майнового характеру.

За таких обставин, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент звернення позивача до суду, приймаючи до уваги правові висновки, які викладені в постановах Верховного Суду, суд дійшов висновку, що спір має вирішуватись господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

У відповідності до вимог статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (ч. 1 ст. 31 ГПК України).

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ГПК України).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданого позивачем клопотання, а тому матеріали справи №910/2521/24 підлягають передачі за виключною підсудністю до Господарського суду Полтавської області в межах справи №917/119/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл».

Керуючись приписами статей 20, 27, 30, 31, 202, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Матеріали справи №910/2521/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс ойл» до Приватного акціонерного товариства «Нафтогазвидобування» про стягнення 5010231,35 грн передати за підсудністю до Господарського суду Полтавської області (36000, м. Полтава, вул. Капітана Володимира Кісельова, буд. 1) в межах справи №917/119/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс ойл».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 01.08.2024.

Суддя Т.В. Васильченко