ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2024м. ДніпроСправа № 904/2657/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (м. Жовті Води, Дніпропетровська область)

про стягнення заборгованості за договором про закупівлю послуг № 141/19/29ВО від 19.02.2024 у загальному розмірі 249 096 грн. 31 коп.

ВСТАНОВИВ:

Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач) заборгованість за договором про закупівлю послуг № 141/19/29ВО від 19.02.2024 у загальному розмірі 249 096 грн. 31 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 236 100 грн. 26 коп. - основний борг;

- 9 538 грн. 34 коп. - пеня;

- 2 093 грн. 26 коп. - інфляційні втрати;

- 1 364 грн. 45 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю послуг № 141/19/29ВО від 19.02.2024 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані позивачем у період з лютого по квітень 2024 року послуги з проведення спеціальних робіт та робіт з профілактики обладнання для Інгульської, Смолінської та Новокостянтинівської шахт ДП "СхідГЗК", внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 236 100 грн. 26 коп. За порушення виконання зобов`язання, на підставі пункту 5.3 договору, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 11.03.2024 по 17.06.2024 в сумі 9 538 грн. 34 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період прострочення з березня по травень 2024 року у сумі 2 093 грн. 26 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 11.03.2024 по 17.06.2024 у сумі 1 364 грн. 45 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір.

Ухвалою суду від 21.06.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Так, ухвала суду від 21.06.2024 була направлена учасникам справи засобами електронного зв`язку, а саме:

- позивачу в його Електронний кабінет в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи;

- відповідачу в його Електронний кабінет в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

Слід відзначити, що відповідно до пункту 42 вказаного Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення) засобами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету. У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі. В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

Відповідно до пункту 17 розділу ІІІ Положення особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Так, судом було з`ясовано, що відповідач має зареєстрований Електронний кабінет в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, у зв`язку з чим ухвала суду від 21.06.2024 була надіслана судом в Електронний кабінет відповідача, на підтвердження чого до матеріалів справи було долучено Довідку про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвала суду від 21.06.2024 була доставлена до Електронного кабінету відповідача - 24.06.2024 о 09:50 (а.с.71).

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 21.06.2024 вважається врученою відповідачу 24.06.2024, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа в Електронний кабінет відповідача в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (а.с.71).

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема, ухвалу господарського суду від 21.06.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119907724) надіслано судом 21.06.2024, зареєстровано в реєстрі 22.06.2024 та оприлюднено 24.06.2024, тобто завчасно; отже у позивача та відповідача були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, а також поданими у ній заявами по суті справи, а також реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела - у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Так, ухвалою суду від 21.06.2024, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи встановлену судом вище дату отримання ухвали суду відповідачем (24.06.2024), граничним строком для подання відзиву на позовну заяву було 09.07.2024.

Слід наголосити, що у зв`язку з запровадженням на території України з 24.02.2022 (в період строку для надання відзиву на позовну заяву) воєнного стану, господарським судом був наданий додатковий час для надання можливості сторонам, зокрема відповідачу, реалізувати свої права під час розгляду даної справи судом та висловлення своєї правової позиції щодо позовних вимог позивача. У даному випадку додатково наданий майже один місяць господарський суд вважає достатнім та розумним строком для вчинення необхідних процесуальних дій за існуючих обставин воєнного стану та ситуації у Дніпропетровській області (місцезнаходження відповідача та суду), а отже, вважає за доцільне здійснити розгляд даної справи за наявними матеріалами.

Слід також наголосити, що відповідних змін до законів України щодо автоматичного продовження чи зупинення процесуального строку на вчинення тих чи інших дій не внесено.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Отже, станом на 05.08.2024 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права позивача на розумність строків розгляду справи судом (на своєчасне вирішення спору судом), що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2024, не скористався правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Тобто, у статті 248 Господарського процесуального кодексу України законодавець визначив межі розумного строку для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, а саме: не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Крім того, згідно з частинами 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Слід відзначити, що розгляд даної справи по суті розпочався 21.07.2024, а строк розгляду даної справи закінчується 20.08.2024, отже у даному випадку судому було надано сторонам достатній строк для висловлення їх правових позицій та подання доказів по справі.

Відповідно до частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг, факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати, наявність підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у заявлених до стягнення сумах.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 19.02.2024 між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - замовник, відповідач) та Державним воєнізованим гірничорятувальним (аварійно-рятувальним) загоном Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - виконавець, позивач) укладено договір про закупівлю послуг № 141/19/29ВО (далі договір, а.с.6-8), відповідно до умов пункту 1.1. якого виконавець зобов`язується надати послуги, зазначені у пункті 1.2. договору, а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

У пункті 9.1. договору сторони домовились, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2024, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Вказаний договір підписаний позивачем та відповідачем та скріплений печатками обох підприємств.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У пунктах 1.2., 1.3. договору сторони погодили, що виконавець зобов`язується надати в порядку та на умовах договору послуги пожежних і рятувальних служб, код ДК: 021:2015-7525 (Послуги з проведення спеціальних робіт та робіт з профілактики обладнання для Інгульської, Смолінської та Новокостянтинівської шахт ДП "СхідГЗК"), визначені у додатку № 2, який є невід`ємною частиною договору. Послуги надаються підрозділами виконавця на об`єктах замовника за його викликом згідно з вимогами законодавства України: стаття 134 Кодексу цивільного захисту України, галузевих правил безпеки.

Відповідно до пункту 2.1. договору виконавець надає на об`єктах замовника за його викликом або заявкою послуги відповідно до Переліку послуг з проведення спеціальних робіт та робіт з профілактики обладнання з використанням спеціальних засобів захисту та оснащення на шахтах ДП "СхідГЗК" та їх вартість (додаток № 2, який є невід`ємною частиною договору).

Так, у розділі 11 договору визначені додатки до договору, а саме, згідно з пунктом 11.1. договору невід`ємною частиною договору є:

- додаток № 1 - Протокол позгодження договірної ціни (пункт 11.1.1. договору);

- додаток № 2 - Перелік послуг з проведення спеціальних робіт та робіт з профілактики обладнання з використанням спеціальних засобів захисту та оснащення на шахтах ДП "СхідГЗК" та їх вартість (пункт 11.1.2. договору).

Відповідно до Протоколу позгодження договірної ціни (додаток № 1 до договору №141/19/29ВО від 19.02.2024) сторони підписали даний протокол погодження договірної ціни на Послуги пожежних і рятувальних служб, код ДК: 021:2015-7525 (Послуги з проведення спеціальних робіт та робіт з профілактики обладнання для Інгульської, Смолінської та Новокостянтинівської шахт ДП "СхідГЗК") про те, що вартість послуг складає: 1 371 848 грн. 40 коп. без ПДВ, ПДВ - 20% - 274 369 грн. 68 коп., загальна сума з ПДВ - 1 646 218 грн. 08 коп. Дійсний протокол є підставою для проведення розрахунків сторонами (а.с. 8 на звороті).

Як убачається з матеріалів справи, у період з лютого по квітень 2024 року на виконання умов договору позивачем були надані відповідачу послуги, загальна вартість яких склала 236 100 грн. 26 коп., на підтвердження чого позивачем та відповідачем були складені та підписані відповідні Акти здавання-приймання платних послуг, а саме:

- Акт здавання-приймання платних послуг № 182 від 28.02.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 6 333 грн. 30 коп. (а.с. 14);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 183 від 28.02.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 6 185 грн. 51 коп. (а.с. 15);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 184 від 28.02.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 7 158 грн. 11 коп. (а.с. 16);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 204 від 12.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 5 416 грн. 67 коп. (а.с. 17);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 205 від 12.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 5 492 грн. 78 коп. (а.с. 18);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 206 від 12.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 6 697 грн. 66 коп. (а.с. 19);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 207 від 12.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 6 997 грн. 85 коп. (а.с. 20);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 211 від 12.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 4 954 грн. 09 коп. (а.с. 21);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 212 від 12.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 4 954 грн. 09 коп. (а.с. 22);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 309 від 27.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 7 077 грн. 06 коп. (а.с. 23);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 310 від 27.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 6 860 грн. 63 коп. (а.с. 24);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 311 від 27.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 37 367 грн. 80 коп. (а.с. 25);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 312 від 27.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 37 740 грн. 82 коп. (а.с. 26);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 313 від 27.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 6 900 грн. 05 коп. (а.с. 62);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 314 від 27.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 5 078 грн. 27 коп. (а.с. 27);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 315 від 27.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 4 622 грн. 64 коп. (а.с. 28);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 316 від 27.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 5 849 грн. 76 коп. (а.с. 29);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 317 від 27.03.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 37 166 грн. 30 коп. (а.с. 30);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 501 від 30.04.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 5 897 грн. 41 коп. (а.с. 31);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 502 від 30.04.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 6 756 грн. 88 коп. (а.с. 32);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 503 від 30.04.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 5 980 грн. 78 коп. (а.с. 33);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 518 від 30.04.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 4 160 грн. 03 коп. (а.с. 34);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 519 від 30.04.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 4 798 грн. 56 коп. (а.с. 35);

- Акт здавання-приймання платних послуг № 520 від 30.04.2024 за договором №141/19/29ВО від 19.02.2024 на суму 5 653 грн. 21 коп. (а.с. 36).

Вказані Акти підписані позивачем та відповідачем та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень, отже підписанням Актів сторони підтвердили, що сторони зауважень та претензій стосовно виконання умов договору одна до одної не мають.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання замовником акту надання послуг, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів, строку, вартості та якості наданих послуг.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов`язань за ним.

Також у матеріалах справи наявні рахунки на оплату наданих за вказаними актами послуг (а.с.37-60).

Суд не досліджує питання фактичного отримання вказаних рахунків на оплату, з огляду на таке:

- за своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а в даному випадку такі реквізити містилися, зокрема у договорі та всіх Актах здавання-приймання платних послуг від 28.02.2024, 12.03.2024, 27.03.2024 та від 30.04.2024;

- ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє боржника від обов`язку з оплати поставленого товару.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі №922/1831/15 від 09.07.2020, у справі № 908/771/19 від 18.02.2020, у справі № 910/1558/19 від 13.02.2020, у справі ; 910/14282/18 від 17.07.2019, у справі № 918/537/18 від 02.07.2019, у справі № 910/19702/17 від 20.12.2018, у справі № 910/21406/17 від 10.10.2018, у справі №910/22589/17 від 05.09.2018, у справі № 905/915/17 від 13.07.2018.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послугу відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цієї послуги.

Звертаючись із позовом до суду, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю послуг № 141/19/29ВО від 19.02.2024 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані позивачем у період з лютого по квітень 2024 року послуги з проведення спеціальних робіт та робіт з профілактики обладнання для Інгульської, Смолінської та Новокостянтинівської шахт ДП "СхідГЗК", внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 236 100 грн. 26 коп. За порушення виконання зобов`язання, на підставі пункту 5.3 договору, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 11.03.2024 по 17.06.2024 в сумі 9 538 грн. 34 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період прострочення з березня по травень 2024 року у сумі 2 093 грн. 26 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 11.03.2024 по 17.06.2024 у сумі 1 364 грн. 45 коп. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, у розділі 4 договору сторонами були визначені умови щодо оплати платних послуг, зокрема:

- орієнтована вартість платних послуг визначена Протоколом погодження договірної ціни (додаток № 1, який є невід`ємною частиною договору) та становить - 1 371 484 грн. 40 коп. без ПДВ, ПДВ 20% - 274 369 грн. 68 коп., загальна сума з ПДВ - 1 646 218 грн. 08 коп. (пункт 4.1. договору);

- оплата праці працівників виконавця за надані платні послуги здійснюється згідно з чинним законодавством України (пункт 4.4. договору).

- підставою для оплати наданих послуг є акт здавання-приймання наданих послуг та наданого виконавцем рахунку. Акт здавання-приймання платних послуг підписується сторонами (пункт 4.5. договору);

- вартість платних послуг визначається по фактичним витратам на їх виконання (пункт 4.6. договору).

У пункті 3.2. договору сторони погодили, що оплата за надання послуг проводиться протягом 10-ти календарних днів після підписання сторонами акта здавання-приймання платних послуг.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи умови пункту 3.2. договору, судом встановлено, що граничним строком оплати наданих у період з лютого по квітень 2024 року послуг на загальну суму 236 100 грн. 26 коп. є 11.03.2024, 22.03.2024, 08.04.2024 та 10.05.2024, відповідно, а саме:

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 19 676 грн. 92 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 28.02.2024, враховуючи вимоги частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, - є 11.03.2024;

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 34 513 грн. 14 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 12.03.2024, - є 22.03.2024;

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 148 663 грн. 33 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 27.03.2024, враховуючи вимоги частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, - є 08.04.2024;

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 33 246 грн. 87 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 30.04.2024, - є 10.05.2024.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як установлено судом вище, строк оплати наданих у період з лютого по квітень 2024 року послуг на загальну суму 236 100 грн. 26 коп. є таким, що настав.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження оплати наданих позивачем у період з лютого по квітень 2024 року послуг на суму 236 100 грн. 26 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 236 100 грн. 26 коп. є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 236 100 грн. 26 коп.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 Цивільного кодексу України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що за порушення терміну оплати замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Сплата пені не звільняє винну сторону від виконання обов`язків за договором.

Суд відзначає, що сторонами в договорі не був погоджений інший строк нарахування пені.

За порушення виконання зобов`язання, на підставі пункту 5.3 договору, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 11.03.2024 по 17.06.2024 в сумі 9 538 грн. 34 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (а.с.12-13), та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначені суми заборгованості, але періоди прострочення визначені позивачем невірно, а саме: позивач здійснює нарахування пені, починаючи з 11.03.2024, 22.03.2024, 08.04.2024 та 10.05.2024, відповідно, але вказані дати є граничними строками оплати, а прострочення у відповідача виникло лише 12.03.2024, 23.03.2024, 09.04.2024 та 11.05.2024, відповідно, отже саме з вказаних дат підлягає нарахуванню пеня.

Враховуючи вказані обставини, розрахунок пені, здійснений позивачем (а.с.12-13) визнається судом необґрунтованими та такими, що не відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Отже, враховуючи вказане вище, а також визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок пені, господарський суд встановив таке:

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 19 676 грн. 92 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 28.02.2024, враховуючи вимоги частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, - є 11.03.2024; послуги є неоплаченими відповідачем, отже пеня підлягає нарахуванню в період з 12.03.2024 по 17.06.2024 та в цей період складає 1 470 грн. 39 коп.;

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 34 513 грн. 14 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 12.03.2024, - є 22.03.2024; послуги є неоплаченими відповідачем, отже пеня підлягає нарахуванню в період з 23.03.2024 по 17.06.2024 та в цей період складає 2 275 грн. 42 коп.;

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 148 663 грн. 33 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 27.03.2024, враховуючи вимоги частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, - є 08.04.2024; послуги є неоплаченими відповідачем, отже пеня підлягає нарахуванню в період з 09.04.2024 по 17.06.2024 та в цей період складає 7 798 грн. 73 коп., але позивач здійснив нарахування в період з 26.04.2024 по 17.06.2024 та заявив до стягнення пеню у вказаному періоді в сумі 5 706 грн. 23 коп., що не перевищує суму, розраховану судом, отже саме такий розмір пені підлягає стягненню з відповідача;

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 33 246 грн. 87 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 30.04.2024, - є 10.05.2024; послуги є неоплаченими відповідачем, отже пеня підлягає нарахуванню в період з 11.05.2024 по 17.06.2024 та в цей період складає 928 грн. 37 коп., але позивач здійснив нарахування в період з 14.06.2024 по 17.06.2024 та заявив до стягнення пеню у вказаному періоді в сумі 71 грн. 05 коп., що не перевищує суму, розраховану судом, отже саме такий розмір пені підлягає стягненню з відповідача.

З приводу вказаних обставин суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи вказане, а також те, що позивачем розраховано та заявлено до стягнення пеню, розмір якої є менший ніж розрахований судом, суд, у відповідності до положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що саме такий її розмір підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, пеня, що підлягає стягненню з відповідача, за розрахунком суду, з урахуванням положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, складає 9 523 грн. 09 коп.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 9 523 грн. 09 коп.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період прострочення з березня по травень 2024 року у сумі 2 093 грн. 26 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем (а.с. 11), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди нарахування інфляційних втрат, але арифметично розрахунок проведено невірно.

Враховуючи вказане, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем (а.с.11), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Здійснюючи власний розрахунок інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Отже, враховуючи вказане вище, а також визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, господарський суд встановив таке:

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 19 676 грн. 92 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 28.02.2024, враховуючи вимоги частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, - є 11.03.2024; послуги є неоплаченими відповідачем, отже інфляційні втрати підлягають нарахуванню в період з березня по травень 2024 року та в цей період складають 256 грн. 82 коп.;

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 34 513 грн. 14 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 12.03.2024, - є 22.03.2024; послуги є неоплаченими відповідачем, отже інфляційні втрати підлягають нарахуванню в період з квітня по травень 2024 року та в цей період складають 276 грн. 52 коп.;

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 148 663 грн. 33 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 27.03.2024, враховуючи вимоги частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, - є 08.04.2024; послуги є неоплаченими відповідачем, отже інфляційні втрати підлягають нарахуванню в період з квітня по травень 2024 року та в цей період складають 1 191 грн. 09 коп.;

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 33 246 грн. 87 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 30.04.2024, - є 10.05.2024; послуги є неоплаченими відповідачем, отже інфляційні втрати підлягають нарахуванню у травні 2024 року та в цей період складають 199 грн. 48 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 1 923 грн. 91 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 11.03.2024 по 17.06.2024 у сумі 1 364 грн. 45 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем (а.с. 11-12), та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначені суми заборгованості, але періоди прострочення визначені позивачем невірно, а саме: позивач здійснює нарахування 3% річних, починаючи з 11.03.2024, 22.03.2024, 08.04.2024 та 10.05.2024, відповідно, але вказані дати є граничними строками оплати, а прострочення у відповідача виникло лише 12.03.2024, 23.03.2024, 09.04.2024 та 11.05.2024, відповідно, отже саме з вказаних дат підлягають нарахуванню 3% річних.

Враховуючи вказані обставини, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем (а.с.11-12) визнається судом необґрунтованими та такими, що не відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Отже, враховуючи вказане вище, а також визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних, господарський суд встановив таке:

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 19 676 грн. 92 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 28.02.2024, враховуючи вимоги частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, - є 11.03.2024; послуги є неоплаченими відповідачем, отже 3% річних підлягають нарахуванню в період з 12.03.2024 по 17.06.2024 та в цей період складають 158 грн. 06 коп.;

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 34 513 грн. 14 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 12.03.2024, - є 22.03.2024; послуги є неоплаченими відповідачем, отже 3% річних підлягають нарахуванню в період з 23.03.2024 по 17.06.2024 та в цей період складають 246 грн. 12 коп.;

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 148 663 грн. 33 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 27.03.2024, враховуючи вимоги частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, - є 08.04.2024; послуги є неоплаченими відповідачем, отже 3% річних підлягають нарахуванню в період з 09.04.2024 по 17.06.2024 та в цей період складають 852 грн. 99 коп.;

- граничним строком оплати послуг на загальну суму 33 246 грн. 87 коп., переданих за Актами здавання-приймання платних послуг від 30.04.2024, - є 10.05.2024; послуги є неоплаченими відповідачем, отже 3% річних підлягають нарахуванню в період з 11.05.2024 по 17.06.2024 та в цей період складають 103 грн. 56 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 1 360 грн. 73 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає таке.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У той же час, згідно із частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовну заяву у даній справі було подано до суду через систему "Електронний суд", судовий збір, який підлягав сплаті позивачем, становить 2 422 грн. 40 коп.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд відзначає, що, у зв`язку з внесенням позивачем судового збору у більшому розмірі, частина судового збору (605 грн. 60 коп.) підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в порядку, передбаченому пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" (після надходження відповідного клопотання за ухвалою суду).

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2 420 грн. 57 коп. частина витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості за договором про закупівлю послуг № 141/19/29ВО від 19.02.2024 у загальному розмірі 249 096 грн. 31 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (вулиця Горького, будинок 2, м. Жовті Води, Дніпропетровська область, 52210; ідентифікаційний код 14309787) на користь Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (вулиця Кобилянського, будинок 223 А, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50002; ідентифікаційний код 33873405) - 236 100 грн. 26 коп. - основного боргу, 9 523 грн. 09 коп. - пені, 1 923 грн. 91 коп. - інфляційних втрат, 1 360 грн. 73 коп. - 3% річних та 2 420 грн. 57 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 05.08.2024.

Суддя Ю.В. Фещенко