ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2024 р. Справа№ 910/19465/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінської О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 31.07.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного агентства резерву України

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024

у справі № 910/19465/23(суддя -Удалова О.Г.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Державного агентства резерву України

про стягнення 598 575, 69 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (надалі - позивач, АТ "Українська залізниця") звернулось до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Державного агентства резерву України (надалі - відповідач) про стягнення 598 575,69 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного агентства резерву України на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 598 575, 69 грн основного боргу, 7 182, 91 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 07.05.2024 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Державне агентство резерву України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 910/19465/23, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 910/19465/23 та відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Регіональної філії "Одеська залізниця") до Державного агентства резерву України про стягнення витрат за відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 1, 2, 3 квартали 2023 року на суму 598 575, 69 грн в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що судом не було застосовано Порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, пункти 2.8, 4.4 договору від 29.04.2003 № ОД/НР-03-670-НЮ, які фактично виключають можливість сплати витрат за відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву без погодженого кошторису на відповідний рік.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що позивачем порушені прийняті на себе зобов`язання щодо кількісного збереження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву переданих на зберігання, що взагалі виключає підстави для відшкодування витрат за відповідальне зберігання.

Скаржник вказує, що судом першої інстанції, не встановлено на підставі належних, достатніх та достовірних доказів того, чи дійсно позивачем понесені витрати, чи понесені останні саме із зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а не є поточними витратами іншого характеру.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2024, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/19465/23 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

30.05.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи 910/19465/23.

03.06.2024 (згідно дати звернення до канцелярії суду) від Державного агентства резерву України до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 910/19465/23 на суму 10 774, 36 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №238 від 27.05.2024.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка входила до складу суду, у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2024, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді Яковлєв М.Л., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 прийнято справу № 910/19465/23 до провадження за апеляційною скаргою Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді Яковлєв М.Л., Тищенко О.В. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 910/19465/23. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 910/19465/23 у судовому засіданні 03.07.2024.

Суддя Тищенко О.В. з 10.06.2024 по 28.06.2024 перебувала у відпустці.

17.06.2024 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема, відзив вмотивовано тим, що неузгодження відповідачем планових витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2023 рік не є підставою для невиконання грошових зобов`язань відповідачем з оплати фактичних витрат позивача на зберігання матеріальних цінностей у 1-3 кварталах 2023 року.

Позивач обґрунтовує відзив тим, що до позовної заяви додана копія листа від 14.09.2023 №Н/ННФ-002/133 та документів, що підтверджують витрати за 1 квартал 2023 року, де наведений опис розрахунку заробітної плати працівників з нарахуваннями, у яковому зазначено, що: «…фактична площа зберігання у січні - лютому 2023 року 1020 м.кв., фактична площа зберігання у березні 2023 року 895,4 м.кв.». Так само, наведений опис розрахунку амортизаційних нарахувань за березень 2023 року, у якому також застосована фактична площа зберігання у березні 2023 року - 895,4 м.кв., відповідач безпідставно посилається на неврахування позивачем зміни площі зберігання у наслідок проведеного відпуску матеріальних цінностей під час розрахунку витрат.

Позивач вказує у відзиві, що його позовні вимоги про стягнення фактичних витрат на зберігання матеріальних цінностей не містять витрат, понесених на зберігання МЦМР на базі зберігання по ст. Галаганівка виробничого підрозділу служби колії «Херсонська дистанція колії» у 1 кварталі 2023 року, до позовних вимог про стягнення фактичних витрат на зберігання матеріальних цінностей включені витрати, понесені у 2-3 кварталах 2023 року на зберігання МЦМР на базі зберігання по ст. Галаганівка виробничого підрозділу служби колії «Херсонська дистанція колії»

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 заяву представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" адвоката Ротара Ігоря Валерійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Розгляд апеляційної скарги Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 910/19465/23 призначено в режимі відеоконференції на раніше визначену дату 03.07.2024.

03.07.2024 у судовому засіданні колегією суддів оголошено перерву у розгляді до 09.07.2024.

09.07.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебування судді Тищенко О.В. 09.07.2024 у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2024 призначено до розгляду у режимі відеоконференції справу №910/19465/23 за апеляційною скаргою Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 на 31.07.2024

У судове засідання, що відбулось 31.07.2024 з`явились представники позивача та відповідача, надали свої пояснення щодо суті спору та просили задовольнити вимоги викладені в їх процесуальних документах.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29.04.2003 між Одеською залізницею (Зберігач) та Державним комітетом з державного матеріального резерву (Комітет) було укладено Договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-НЮ, предметом якого є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву без користування ними Зберігачем здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках Зберігача.

На виконання Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" проведено реорганізацію Державного комітету України з державного матеріального резерву шляхом перетворення у Державне агентство резерву України (далі - Відповідач), яке є правонаступником Державного комітету України з державного матеріального резерву.

Отже, відповідач у даній справі є правонаступником зберігача за укладеним між учасниками справи договором.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та п. 2 статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015 № 735 (в редакції постанови КМУ від 18.01.2017 № 52), правонаступником всіх прав та обов`язків Державного підприємства "Одеська залізниця" є ПАТ "Українська залізниця".

27.11.2018 проведено державну реєстрацію "Статуту акціонерного товариства "Українська залізниця" у новій редакції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання діяльності акціонерного товариства "Українська залізниця" від 30.10.2018 № 938, у наслідок чого найменування Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" змінене на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

З урахуванням зазначеного, позовна заява подається від імені Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Позивач), як правонаступника ДП "Одеська залізниця" згідно з укладеним між учасниками справи договором № ОД/НР-03-670-НЮ від 29.04.2003.

Відповідно до п.1.2 Договору Комітет передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1.

Передбачені цим Договором форми актів затверджуються Комітетом.

Згідно з п. 2.1 Договору зберігач зобов`язаний забезпечити належне зберігання цінностей і вести бухгалтерський облік на позабалансовому рахунку зберігача.

Пунктом 2.8 Договору встановлено, що зберігач щороку разом з річним звітом форми № 12 зобов`язаний подавати зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно з Порядком відшкодування залізницям України витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 17 січня 2003 року, який погоджений Держкомрезервом України і Укрзалізницею, а також плани зміни та оновлення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на рік, що планується.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що комітет зобов`язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Відповідно до пунктів 3.2 - 3.4 Договору Комітет зобов`язаний: оплачувати зберігачу вартість робіт із закладення (поставки) цінностей за узгодженими регульованими або договірними оптово-відпускними цінами, що діють на час закладення (поставки); контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність та якісний стан; повертати зберігачу погоджений (або із зауваженнями) кошторис витрат на зберігання цінностей протягом 30 днів з моменту його отримання.

Згідно з п. 4.1 Договору відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно з щорічно погодженого Комітетом зведеного кошторису витрат Зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву.

Зберігач надає Комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою (п.4.3 Договору).

У п. 4.4 Договору передбачено, що відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) Зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву Комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат відповідно до п. 4.3 цього договору, не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву (п. 7.3 Договору).

Крім того, додатковою угодою від 10.09.2010 сторони погодили річний кошторис на відшкодування витрат зберігача в межах кошторису на 2010 рік в сумі 643224,00 грн, в т.ч. ПДВ, а також погодили, що умови даної додаткової угоди застосовуються до відносин сторін, які виникли до моменту її підписання і діють з 01.01.2010 до 31.12.2010.

07.10.2011 до Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670/НЮ від 29.04.2003 сторонами було підписано додаткову угоду № 1, згідно з якою визначено, що стороною за договором є Державне агентство резерву України, яке відповідно до п. 5 Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" є правонаступником Державного комітету України з державного матеріального резерву.

Вказаною додатковою угодою № 1 від 07.10.2011 сторони погодили річний кошторис на відшкодування витрат зберігача в межах кошторису на 2011 рік в сумі 627 568,00 грн, в т.ч. ПДВ, а також погодили, що умови даної додаткової угоди застосовуються до відносин сторін, які виникли до моменту її підписання і діють з 01.01.2011 до 31.12.2011.

У подальшому сторонами не укладались додаткові угоди до договору № ОД/НР-03-670/НЮ від 29.04.2003 з погодженням кошторису витрат зберігача на утримання матеріальних цінностей.

Як вбачається з наданої позивачем відповіді відповідача № Н-1042/012 від 28.06.2023, останнім не погоджено позивачу кошторис витрат на 2023 рік на суму 834 141,60 грн запропонований листами регіональної філії "Одеська залізниця" від 16.05.2023 № НР-16/118 та від 23.05.2023 № НР-16/125, а також не підписано акти за 1 квартал 2023 рік.

Так, причиною для непогодження кошторису відповідач вказав, що до витрат на заробітну плату включені заохочувальні та компенсаційні витрати, також у листі відповідача вказано, що позивачем не підтверджено включення до кошторису певних приміщень та не надано доказів на підтвердження того, що такі приміщення використовуються для зберігання цінностей державного матеріального резерву.

Враховуючи викладене, відповідачем повернуто кошторис на 2023 рік для доопрацювання.

Листом від 06.09.2023 № ПЗЕ-002/127 регіональною філією "Одеська залізниця" надано відповідь на зауваження відповідача щодо непогодження кошторису на 2023 рік.

Крім того, листом від 02.11.2023 № Н/ННФ-002/232 регіональною філією "Одеська залізниця" надіслано відповідачу звітні документи про витрати на зберігання розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 3 квартал 2023 року, що підтверджується реєстром для приймання відправлень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем належним чином не виконувались зобов`язання за договором № ОД/НР-03-670-НЮ від 29.04.2003 в частині оплати послуг зі зберігання.

Розглянувши апеляційну скаргу Державного агентства резерву України, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, згідно з приписами ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ст. 946 ЦК України).

Статтею 947 ЦК України унормовано, що витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв матеріальних цінностей є недоторканим і може використовуватись лише за рішенням Кабінету Міністрів України.

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву є зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Статтею 4 названого Закону передбачено, що державний резерв створює Кабінет Міністрів України. Організація формування, зберігання і обслуговування державного резерву, соціальний розвиток забезпечуються уповноваженим на це центральним органом виконавчої влади, який здійснює управління державним резервом, підприємствами, установами і організаціями, що входять до єдиної системи державного резерву України.

Управління державним резервом здійснює Державне агентство резерву України, яке, як було зазначено вище, є правонаступником Державного комітету України з державного матеріального резерву.

Відповідно до п.п. 4, 5 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997, на підприємствах, в установах і організаціях, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, розміщення матеріальних цінностей забезпечується Держрезервом, виходячи з критеріїв економічної доцільності, наявності у цих зберігачів, необхідних для зберігання продукції умов, доцільності територіального розташування зберігачів тощо.

Поставка і закладення матеріальних цінностей до державного резерву здійснюється відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України номенклатури і норм їх накопичення у державному резерві та мобілізаційних завдань у порядку створення, поповнення, освіження, заміни запасів матеріальних цінностей державного резерву та повернення тимчасово позичених матеріальних цінностей.

Фінансування витрат підприємств, установ і організацій, пов`язаних з обслуговуванням і зберіганням, списання збитків від уцінки і природних втрат матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, одержаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про державний матеріальний резерв").

Отже, Закон України "Про державний матеріальний резерв" передбачає фінансування (відшкодування) витрат підприємств, установ і організацій, пов`язаних зі здійсненням відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву, за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 року № 532 (далі - Порядок № 532), таке відшкодування здійснюється на підставі договору, укладеного між Держрезервом України і відповідальним зберігачем за встановленою формою, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку № 532 сума витрат, що підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем. Сума витрат, що підлягає відшкодуванню, залежно від номенклатури матеріальних цінностей державного резерву визначається з урахуванням: умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; середнього розміру суми витрат; розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.

Додатком № 2 до Порядку № 532 є кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву, до статей витрат за яким віднесені основні та додаткові витрати. Так, основні витрати включають: витрати по заробітній платі працівників з нарахуваннями, вартості електричної енергії, вартості паливних матеріалів (на опалення) та амортизації основних виробничих фондів, задіяних у процесі зберігання. До додаткових витрат відносяться: консерванти та лакофарбові матеріали, дороблення та консервація, навантажувально-розвантажувальні роботи, інші витрати (розшифрування).

Отже, за особою, яка здійснює відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, законодавчо закріплене право на відшкодування понесених у зв`язку з зазначеною діяльністю витрат.

Як вже було зазначено, відповідно до п. 2.1 укладеного між сторонами Договору зберігач забезпечує належне зберігання цінностей і веде облік на позабалансовому рахунку зберігача.

У п. 2.8. Договору передбачено, що Зберігач зобов`язаний щороку разом з річним звітом форми № 12 подавати зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно "Порядку відшкодування залізницями України витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву".

Комітет зобов`язаний повертати Зберігачу погоджений або з зауваженнями кошторис витрат на зберігання цінностей протягом 30 днів з моменту його отримання (п. 3.4. Договору).

У свою чергу, згідно з п. 3.1. Договору Комітет зобов`язався відшкодувати Зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Відповідно до п. 4.1. Договору відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно з щорічно погодженим Комітетом зведеним кошторисом витрат Зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву.

Згідно з п. 4.2. Договору кошторис витрат на утримання цінностей повинен бути розшифрований по всім статтям витрат, а також містити пояснювальну записку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово надсилав на адресу відповідача кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2023 рік та документи, які відображають розмір витрат на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2023 рік.

Проте, відповідачем вказаний кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2023 рік, як того вимагають умови Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-НЮ від 29.04.2003 та норми чинного законодавства України, погоджено не було.

Водночас, згідно з п. 4.3 Договору Зберігач надає Комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив відповідачу звіт про витрати на зберігання за 1-3 квартали 2023 року, відповідно до якого вартість фактично витрачених за вказаний період коштів - 598 575,70 грн, з яких за 1 квартал 2023 року - 181 026,86 грн, за 2 квартал 2023 року - 181 348,99 грн, за 3 квартал 2023 року - 236 199,84 грн, а також надано підтверджуючи документи та пояснення до таких витрат, зокрема, лист № Н/НЗЕ-002/127 від 06.09.2023 з додатками.

Довод скаржника щодо не погодження кошторису витрат, складеного позивачем на 2023 рік судом апеляційної інстанції відхиляється, як необґрунтований, оскільки відповідно до умов п. 4.4 саме у відповідача наявний обов`язок повертати позивачу, як зберігачу погоджений або з зауваженнями кошторис витрат.

Матеріали справи містять детальні розрахунки заробітної плати працівникам, розрахунки заробітної плати кожного працівника за кожен місяць та табелі використання робочого часу працівників, додані до матеріалів справи (додатки до листів від 14.09.2023 №Н/ННФ-002/133, від 20.09.2023 № Н/ННФ-002/146 та від 02.11.2023 № Н/ННФ-002/232), є належними доказами, що підтверджують нарахування заробітної плати та віднесення її до витрат

Щодо доводів відповідача про ненадання платіжних відомостей на виплату заробітної плати, оскільки в платіжних відомостях на виплату заробітної плати обліковується лише сума заробітної плати, що належить до виплати, без зазначення загальної суми заробітної плати з розшифровкою за видами та без розмірів і підстави відрахувань із заробітної плати, судом першої інстанції правомірно відхилено, з огляду на наступне.

Копії посадових інструкцій працівників (майстра ОСОБА_1 та сторожів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), які задіяні в обслуговуванні та зберіганні МЦМР, посадові інструкції, витяг з колективного договору, Порядок про преміювання, витяг із штатного розпису, графіки змінності сторожів надані Відповідачу листом від 06.09.2023 №Н/НЗЕ-002/127 (копія листа з описом додається) разом з комплектом документів, які направлялися для узгодження кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" на 2023 рік;

Щодо неврахування позивачем, за твердженням відповідача, проведеного відпуску матеріальних цінностей під час розрахунку витрат позивач вказав на те, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про розбронювання і відпуск матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в особливий період" від 19.09.2007 № 751-р Позивачем 18.01.2023 був складений акт форми 1мр № НР-1/НХ про відпуск МЦМР.

У зв`язку з активізацією військових дій в межах території розташування отримувача МЦМР (виробничого підрозділу служби колії "Каховська дистанція колії" ПЧ-16) стало неможливо організувати отримання МЦМР та проведення робіт з відновлення колій, про що стало відомо лише після оформлення акту.

До позовної заяви додана копія листа від 14.09.2023 №Н/ННФ-002/133 та документів, що підтверджують витрати за 1 квартал 2023 року (файл з копією). На стор. 37-38 файлу наведений опис розрахунку заробітної плати працівників з нарахуваннями, в яковому зазначено, що: "…фактична площа зберігання у січні-лютому 2023 року 1 020 м. кв., фактична площа зберігання у березні 2023 року - 895,4 м. кв.". Так само, на стор. 77 файлу наведений опис розрахунку амортизаційних нарахувань за березень 2023 року, в якому також застосована фактична площа зберігання у березні 2023 року - 895,4 м. кв.

На виконання листа відповідача від 27.03.2023 № 800/4 на базі зберігання по ст. Галаганівка виробничого підрозділу служби колії "Херсонська дистанція колії" проведена позачергова інвентаризація розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які залишились після деокупації. За результатами інвентаризації була виявлена нестача, яка виникла внаслідок розкрадання матеріальних цінностей під час окупації. Звітні документи були надані відповідачу листом від 27.07.2023 № НР/м167дск. Також, листом від 11.09.2023 № 1 (копія додається) позивач звернувся до Херсонського відділу національної поліції України з проханням порушити кримінальне провадження та розпочати досудове розслідування.

В свою чергу, позовні вимоги про стягнення фактичних витрат на зберігання матеріальних цінностей у 1-3 кварталах 2023 року, заявлені у даній справі, не містять витрат, понесених на зберігання МЦМР на базі зберігання по ст. Галаганівка виробничого підрозділу служби колії "Херсонська дистанція колії", отже, заперечення відповідача у вказаній частині є необґрунтованими.

Крім того, під час розгляду даної справи позивачем шляхом надання доказів спростовані твердження відповідача про безпідставне включення до кошторису складових понесених позивачем фактичних витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Наявними матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем взятого на себе зобов`язання за Договором № ОД/НР-03-670-НЮ від 29.04.2003 щодо здійснення відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву у 1-3 кварталах 2023 року, в силу чого у відповідача виникло грошове зобов`язання щодо відшкодування (оплати) понесених позивачем витрат за зберігання цінностей мобілізаційного резерву.

Строк виконання відповідачем вказаного грошового зобов`язання у розумінні ст. 530 ЦК України та умов Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-НЮ від 29.04.2003 є таким, що настав, однак, доказів виконання зобов`язань відповідачем до матеріалів справи не надано.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог Державного агентства резерву України на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості у розмірі 598 575,70 грн

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 910/19465/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 910/19465/23 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 07.08.2024

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв