ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/511/24

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Звєрєвої С.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: Кувшин І.Р., адвокат, дов. від 10.06.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Контакт-1"

про стягнення 302 985, 31 грн

Процесуальні дії по справі.

Господарський суд Житомирської області ухвалою суду від 14.05.2024 відкрив провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Контакт-1" про стягнення 302985,31грн за правилами загального позовного провадження, перше підготовче засідання призначив на 11.06.2024 о 10:00.

Суд ухвалою від 11.06.2024 відклав підготовче засідання на 24.06.2024 о 11:00.

Відповідно до ухвали суду від 24.06.2024 Суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 15.07.2024 о 11:00.

Суд ухвалами від 15.07.2024, 22.07.2024 оголошував перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті на 30.07.2024 о 10:00.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 30.07.2024 Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду про часткове задоволення позову в частині позовних вимог та про закриття провадження у справі у відповідній частині.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт" звернулося з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Контакт-1" про стягнення 302 985, 31 грн, з яких: 215 201, 20 грн основного боргу, 41 594, 16 грн пені, 46 189, 95 грн 30% річних (далі за текстом - Позивач, Відповідач).

В обґрунтування підстав поданого позову Позивач посилається на те, що згідно умов Договору поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції №08-29МД-33Р від 02.02.2023 поставив Відповідачу товар за видатковими накладними на загальну кількість 392 220, 06 грн та який отримано Відповідачем.

У позовній заяві Позивач доводить, що крайню дату виконання грошових зобов`язань сторони встановили в доповненнях до Договору та визначили 30.09.2023.

У позові Позивач зазначає, що Відповідач свої зобов`язання по сплаті коштів за отриманий товар виконав частково, заборгованість за поставлений товар складає 215 201, 20 грн, додатково за порушення Відповідачем строку оплати нарахована пеня на суму 41 594, 16 грн та 30% річних на суму 46 189, 95 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву погоджується із сумою основного боргу в розмірі 215 201, 20 грн, натомість не погоджується із вимогами Позивача в частині стягнення пені на суму 41 594, 16 грн та 46 189, 95 грн 30% річних, просить суд зменшити розмір пені до 10% до суми 4 159, 42 грн та зменшити розмір 30% річних до суми 3% річних 4 618, 00 грн, посилаючись, зокрема, на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.03.2021 у справі №902/538/18, в якій вказано, що виходячи із принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

У відзиві Відповідач доводить, що основними видами його діяльності є: 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 01.41 - розведення великої рогатої худоби молочних порід, 01.46 - розведення свиней, 01.47 - розведення свійської птиці, а отриманий за договором товар використано для виробничих потреб та за який здійснено часткову оплату.

Відповідач у відзиві стверджує, що з огляду на всі фактичні обставини справи та важливість збереження його господарської діяльності, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, укладення в господарській діяльності чи завдання Позивачу збитків саме в результаті порушення Відповідачем умов договору поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції за №08-29МД-33Р від 02.02.2023, відсутність в діях Відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, оплату частини суми основного боргу, період прострочення який є незначним, причини неналежного виконання зобов`язання Відповідачем до сьогоднішнього дня (введення воєнного стану на території України з 24.02.2022 зумовило зниженням інтенсивності роботи Товариства та зменшення прибутків), на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, враховуючи принцип збалансованості майнових інтересів обох сторін, слід прийти до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені до 10% на суму 4 159, 42 грн.

Відповідач у відзиві доводить, що заявлені до стягнення 30% річних є неспівмірними з наслідками невиконання боржником зобов`язання.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що штрафні санкції за невиконання умов Договору поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції №08-29МД-ЗЗР від 02.02.2023 були нараховані на дату звернення із позовом до суду, а саме на 10.05.2024. З метою недопущення непропорційності фінансового навантаження підприємства Відповідача, Позивач не скористався умовами п. 6.2. вказаного договору.

Позивач щодо підстав зменшення судом штрафних санкцій, вказує на умови п. 12.2. договору, де зазначено, що покупець гарантує продавцю, що є фінансово спроможним, щоб виконати свої зобов`язання по Договору.

Позивач звертає увагу, що згідно фінансової звітності, яка розміщена на офіційних джерелах, відповідач мав дохід за 2022 рік - 1 069 300, 00 грн, за 2023- 2 529 700, 00 грн, тому з даної інформації не підтверджується зменшення прибутку Відповідача. Звертає увагу на те, що Відповідач орендує 44 земельні ділянки з яких отримує дохід.

Позивач у відповіді на відзив вказує на те, що Відповідач не вживав жодних заходів щодо належного виконання своїх обов`язків, навпаки, намагався уникнути їх виконання, затягував з оплатою.

Нарахування Відповідачу штрафних санкцій за договором є компенсацією підприємству Позивача тих непередбачуваних витрат, які сталися через порушення Відповідачем своїх обов`язків. Зменшення розміру штрафних санкцій на 90% нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його прав на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання коштів за надані ним послуги.

Відповідач у запереченні на відповідь на відзив доводить, що дохід у розмірі 2 529 700, 00 грн є загальним доходом Товариства, що відображається у податковій звітності, разом з тим, чистий прибуток Відповідача склав лише 191 600 грн при наявності зобов`язань у розмірі 2 070 500 грн. Щодо оренди 44 земельних ділянок вказує, що будь-яких доказів на отримання такого доходу, не надано.

Відповідач стверджує, що специфіка його господарської діяльності є сезонною та залежить від погодних умов і інших факторів щодо вирощення та збуту врожаю, з урахуванням кон`юнктури ринку, тобто сукупності умов, які характеризують співвідношення попиту і пропозиції на певні товари й послуги, а також конкуренцією між учасниками ринку.

26.06.2024 Відповідач у заяві про долучення доказів просить суд долучити докази на підтвердження частини погашення суми боргу, згідно платіжних інструкцій №42 від 17.06.2024 на суму 6 106, 56 грн та №45 від 24.06.2024 на суму 7 900, 00 грн.

Відповідач у поясненні від 22.07.2024 вказав об`єктивні обставини, які унеможливлювали вчасно виконати умови договору, зокрема: наявність зобов`язань невиконаних Товариством на кінець 2023 року у розмірі 2 070 500, 00 грн; специфіка господарської діяльності; введення воєнного стану в Україні.

Відповідач 25.07.2024 в доповнення до пояснень від 22.07.2024 надав докази на підтвердження боргових зобов`язань.

25.07.2024 Позивач надіслав заперечення в якому до мотивів, наведених у відповіді на відзив, зокрема, зазначає про те, що Відповідач не звертався до банківських установ з метою отримання кредиту для виконання своїх зобов`язань. Позивач вказує, що турбується про збереження своєї ділової репутації, в результаті чого повинен своєчасно та повністю виконувати свої договірні зобов`язання, залучив оборотні кошти через отримання кредитного ресурсу в установах банку, за користування якого передбачена сплата банківського відсотку в розмірі 19 % річних, що складає 1,6% в місяць.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

1. 02.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт" (як продавець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Контакт-1" (як покупець, Відповідач) був укладений Договір №08-29МД-ЗЗР поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції (далі - Договір №08-29МД-ЗЗР), відповідно до якого продавець зобов`язався здійснити постачання товарів безпосередньо пов`язаних з технологічними процесами виробництва сільськогосподарської продукції, Покупцю/виробникові такої сільськогосподарської продукції, а саме: насіння, засоби захисту рослин, добрива (далі товар), який покупець зобов`язався прийняти та оплатити, відповідно до п. 1.2. цього Договору на умовах, що вказуються сторонами в Доповненнях.

Загальна кількість товару, "Еквівалент ціни Товару", "Погоджений курс", асортимент, ціна, строки поставки, оплата та умови оплати товару, що постачається за даним Договором визначаються сторонами на кожну окрему партію товару у Доповненнях до нього (п. 1.2. Договору №08-29МД-ЗЗР).

Ціна товару, що постачається продавцем вказується сторонами в Доповненнях до даного Договору і визначається сторонами як "тверда ціна" та "попередня ціна" (п. 3.1. Договору №08-29МД-ЗЗР).

Покупець зобов`язується оплатити прийнятий ним Товар в безготівковому порядку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, в строки встановлені в Доповненнях до цього Договору. Сторони за окремим Доповненням до цього Договору можуть вибрати іншу форму оплати за переданий товар (п. 4.1. Договору №08-29МД-ЗЗР).

У разі прийняття покупцем товару, що не вказаний у Доповненнях до цього Договору, покупець тим самим надає свою згоду, щодо ціни, кількості та асортименту прийнятого ним товару зазначеної в видатковій накладній (п. 4.2. Договору №08-29МД-ЗЗР).

Покупець оплачує товар, що був прийнятий ним, згідно п. 2.5. даного Договору, в строк, що указано в останньому Доповненні до цього Договору (п. 4.3. Договору №08-29МД-ЗЗР).

Сторони несуть наступну відповідальність, зокрема, за порушення строків оплати переданого товару покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 11.2. Договору №08-29МД-ЗЗР).

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, продавець може вимагати від покупця, а останній зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 30% річних від простроченої суми (п. 11.4. Договору №08-29МД-ЗЗР).

2. 02.02.2023 сторони уклали Доповнення №1/п до договору, згідно якого погодили товар, кількість, ціну. Покупець зобов`язався сплатити за отриманий товар шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця до 08 лютого 2023 в сумі 25 299, 99 грн, що становить 100% вартості товару (а.с. 14).

3. 24.04.2023 сторони уклали Доповнення №2/тк до договору, згідно якого погодили товар, кількість, ціну. Покупець зобов`язався сплатити за отриманий ним товар в такому порядку: покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 30 вересня 2023 в сумі 219 391, 20 грн, що становить 100% вартості товару (а.с. 15).

4. 24.04.2023 сторони уклали Доповнення №3/п до договору, згідно якого погодили товар, кількість, ціну. Покупець зобов`язався сплатити за отриманий товар кошти шляхом сплати на розрахунковий рахунок продавця до 01 травня 2023 в сумі 27 922, 32 грн, що становить 100% вартості товару (а.с. 16).

5. 23.06.2023 сторони уклали Доповнення №4/п до договору, згідно якого погодили товар, кількість, ціну. Покупець зобов`язався сплатити за отриманий ним товар в такому порядку: покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок продавця до 30 червня 2023 в сумі 119 606, 56 грн, що становить 100% вартості товару (а.с. 17).

6. Факт належного виконання Позивачем свого зобов`язання по поставці товару підтверджується видатковими накладними: №8/03-000005 від 02.03.2023 на суму 25 299, 98 грн, №8/04-000112 від 25.04.2023 на суму 219 391, 20 грн, №8/04-000113 від 25.04.2023 на суму 27 922, 32 грн та №8/06-000143 від 23.06.2023 на суму 119 606, 56 грн за якими відпущено Відповідачу товар на загальну суму 392 220, 06 грн.

7. Відповідач свої зобов`язання по сплаті коштів за відпущений товар виконав частково на загальну суму 177 018, 86 грн, залишок боргу на суму 215 201, 20 грн залишився несплаченим.

8. Позивач звернувся з позовом до суду про примусове стягнення заборгованості на суму 215 201,20 грн.

Додатково Позивач нарахував Відповідачу пеню на суму 41 594, 16 грн та 30% річних на суму 46 189, 95 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

1. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (стаття 16 ЦК України).

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 2 ст. 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

2. Укладений між сторонами Договір №08-29МД-ЗЗР поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції від 02.02.2023 за своєю правовою природою є договором поставки, що регулюється параграфом 3 підрозділу 1 розділу ІІІ ЦК України.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 ГК України).

Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору постачальник приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від постачальника її передачі.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст. 265 ГК України).

Порядок та строки оплати товару у відносинах поставки врегульовують загальні норми ст.ст. 692 та 693 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що Позивач за видатковими накладними №8/03-000005 від 02.03.2023 на суму 25 299, 98 грн, №8/04-000112 від 25.04.2023 на суму 219 391, 20 грн, №8/04-000113 від 25.04.2023 на суму 27 922, 32 грн та №8/06-000143 від 23.06.2023 на суму 119 606, 56 грн відпустив Відповідачу товар на загальну суму 392 220, 06 грн.

Згідно частини 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оскільки наявні в матеріалах справи видаткові накладні містить відомості про відповідні господарські операції, то вони є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Обов`язковим реквізитом первинного документа є підпис уповноваженої особи, який може бути скріплений печаткою, проте таке скріплення печаткою є необов`язковим.

Тобто, підпис уповноваженої особи на первинних документах є обов`язковим реквізитом, який надає документу чинності, створює відповідні права і обов`язки особам, які його підписали, підтверджують правдивість та реальність господарської операції.

З видаткових накладних, складених сторонами в межах Договору №08-29МД-ЗЗР вбачається, що останні містять підписи уповноважених осіб Позивача та Відповідача та відтиски печаток підприємств.

Відповідно вказані документи підтверджують факт здійснення господарської операції, відповідають вимогам первинних документів бухгалтерського обліку, згідно Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

В свою чергу, Відповідач свої зобов`язання по сплаті коштів за відпущений товар виконав частково на загальну суму 177 018, 86 грн, залишок боргу на суму 215 201, 20 грн залишився несплаченим.

3. За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Учасник господарських відносин, що порушив майнові права іншого суб`єкта, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи пред`явлення ним претензії чи звернення до суду (ст. 222 ГК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Судом встановлено, що станом на дату звернення з позовом до суду існувала заборгованість на суму 215 201, 20 грн.

В ході судового розгляду спору Відповідач частково погасив основний борг у розмірі 14 006, 56 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України в цій частині суд закриває провадження у справі.

З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення 201 194, 64 грн основного боргу.

4. Щодо позовної вимоги про стягнення пені на суму 41 594, 16 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України).

Розмір пені, що стягується в судовому порядку, обмежений ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) (правові позиції ВС/КГС у постановах від 28.01.20р. у справі № 910/17753/18, від 20.08.20 р. у справі 902/959/19; від 10.09.20р. у справі №916/1777/19).

У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України (правові позиції ВС/КГС у постановах від 20.08.20р. у справі №902/959/19, від 09.03.21р. у справі №924/441/20).

При цьому умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст.232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.06.19р. у справі №910/23911/16, від 22.08.19р. у справі №914/508/17, від 12.03.20р. у справі №907/65/18).

Судом встановлено, що сторони у п. 11.2. Договору №08-29МД-ЗЗР погодили пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

У п. 11.3. вказаного договору визначено, що сторони погодилися не застосовувати скорочені строки позовної давності до нарахування штрафних санкцій (пені), а застосовується загальний строк позовної давності.

Таким чином, сторони у Договорі №08-29МД-ЗЗР відступили від загального правила, передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 наведено висновок, за змістом якого, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, у тому числі зроблений розрахунок заявлених до стягнення сум, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи, на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок.

Судом встановлено, що Позивач початок прострочення виконання грошового зобов`язання Відповідача розпочав з 01.10.2023, нарахована пеня за період з 01.10.2023 до 28.03.2024, що складає 180 днів прострочки, розмір пені складає 41 594, 16 грн.

Суд перевірив розрахунок пені на загальну суму 41 594, 16 грн грн, дійшов висновку, що останній є арифметично правильним, за наслідками якої встановив обґрунтованість позовної вимоги про стягнення пені.

5. Щодо позовної вимоги про стягнення 30% річних 46 189, 95 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що у п. 11.4. Договору №08-29МД-ЗЗР сторони визначили умову про стягнення 30% річних від простроченої суми заборгованості.

Суд констатує, що згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова ВП ВС від 08.11.2019 №127/15672/16-ц).

Позивач нарахував 30% річних за період з 01.10.2023 до 09.05.2024.

Суд перевірив розрахунок 30% річних на суму 46 189, 95 грн, дійшов висновку, що останній є арифметично правильним, за наслідками якого встановлено його обґрунтованість.

6. Щодо зменшення розміру пені та 30% річних.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

При цьому за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Законодавець надав суду можливість зменшувати штрафні санкції, який, у свою чергу, має керуватися при вирішенні такого питання не лише принципом свободи договору, що полягає у можливості узгодити сторонами правочину різноманітні штрафні санкції, так і принципом справедливості, добросовісності та розумності (постанова Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 922/4121/20).

Так, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 28.09.2022 у справі №916/2302/21.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Водночас, зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК України та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

У постановах від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Так, у постанові від 23.03.2021 р. у справі №921/580/19 Верховний Суд дотримується позиції про те, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності в законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.02.22р. у справі №927/436/21 , від 01.02.23р. у справі №914/3203/21 та інші).

При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі №902/538/18).

Застосоване у частині третій статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Так, згідно із статтею 233 ГК України здійснюючи право на зменшення розміру санкцій суд приймає до уваги:

- ступінь виконання зобов`язання боржником,

- майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні,

- інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд, вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені, бере до уваги такі обставини:

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру Позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі;

- відсутність підстав вважати, що порушення зобов`язання Відповідачем потягло за собою значні збитки для Позивача.

Крім того, Суд враховує правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Правовий висновок, що неустойка не може бути непомірним тягарем боржникові і джерелом отримання додаткових прибутків кредиторові підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відповідно до постанови від 08.04.2020 у справі №924/570/19.

Разом з тим, при зменшенні розміру відсотків річних, судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 625 ЦК України, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, згідно з якими суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Суд враховує, що видами економічної діяльності Відповідача, серед іншого, є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення свиней; розведення свійської птиці, інше.

Як зазначалося раніше, предметом Договору №08-29МД-ЗЗР є товари, безпосередньо пов`язаних з технологічними процесами виробництва сільськогосподарської продукції, а саме: насіння, засоби захисту рослин, добрива.

Назви товару, їх кількість, ціни сторони узгодили у видаткових накладних №8/03-000005 від 02.03.2023 на суму 25 299, 98 грн, №8/04-000112 від 25.04.2023 на суму 219 391, 20 грн, №8/04-000113 від 25.04.2023 на суму 27 922, 32 грн та №8/06-000143 від 23.06.2023 на суму 119 606, 56 грн.

Зазначене свідчить про те, що придбаний Відповідачем товар використовувався виключно для забезпечення виробництва сільськогосподарської продукції, яка є основним видом його діяльності.

Суд також звертається до правової позиції, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 про те, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Крім того, Суд враховує, що Відповідач визнає зобов`язання по сплаті боргу, частково сплатив кошти за поставлений товар як в досудовому порядку, так і в ході судового провадження.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували ймовірність завдання чи наявність реальних збитків у Позивача через неналежне виконання Відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи баланс інтересів сторін, суд ухвалює зменшити розмір пені на 50% з обґрунтованої суми 41 594,16 грн до 20 797, 08 грн та розмір 30% штрафу на 50% з обґрунтованої суми 46 189, 95 грн до 23 094, 98 грн.

У стягненні пені в сумі 20797,08грн та 30% річних в сумі 23094,98 грн слід відмовити.

7. Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи.

Судом за наслідками вирішення спору надано оцінку доказів у справі з урахуванням принципів належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.130 ГПК України та ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи наведені норми законодавства та визнання відповідачем позову в частині основного боргу у розмірі 215 201, 20 грн, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за позовну вимогу у вказаному розмірі, тобто 1614, 00 грн судового збору.

Решта судового збору, сплаченого при поданні позову, зважаючи на задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 14006,56 грн.

3. Зменшити розмір пені на 50% з обґрунтованої суми 41594,16грн до 20797,08грн та розмір 30% річних на 50% з обґрунтованої суми 46189,95грн до 23094,98грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Контакт-1" (12533, Житомирська область, Коростишівський район, с. Кропивня, вул. Перемоги, 51, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт" (28034, Кіровоградська область, Олександрійський район, селище міського типу Приютівка, вул. Межева, буд. 2/1, ): 201194,64грн основного боргу, 20797,08грн пені, 23094,98грн 30% річних, 2930,76грн судового збору. Видати наказ.

5. У стягненні пені в сумі 20797,08грн та 30% річних в сумі 23094,98грн відмовити.

6. Повернути ТОВ науково-виробнича фірма "Агросвіт" з Державного бюджету України 50% судового збору в сумі 1614,00грн ухвалою суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 01.08.24

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам через (Ел. суд)