ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/222/24

Господарський суд Житомирської області у складі

судді Лозинської І. В.,

секретар судового засідання: Вишневська А. В.

за участю представників сторін:

- від позивача: Булат Н.О. - адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1263883 від 27.02.2024 (в режимі відеоконференції)

- від відповідача: Костюкович В.М. - довіреність №01-153-1223 від 19.12.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "104.ЮА"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз"

про стягнення 683841,89 грн

В засіданні суду оголошено вступну та резолютивну частини рішення господарського суду та повідомлено дату складення повного рішення відповідно до ст. 238 ГПК України.

Позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 683841,89 грн, з яких 562215,00 грн основного боргу, 103447,56 грн пені, 9789,84 грн 3% річних, 8389,49 грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за договором №35А100-20166-21 від 01.09.2021.

Ухвалою від 01.03.2024 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 29.03.2024 о 11:00 (а. с. 23).

15.03.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками із запереченнями проти позову (а. с. 26 - 43).

29.03.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив з додатками із підтриманням позовних вимог (а. с. 49 - 55).

25.04.2024 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення з доказами звернення абонента по особовому рахунку № (а. с. 67 - 70).

25.04.2024 до суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив з додатками (а. с. 71 - 91).

Ухвалою від 26.04.2024 господарський суд продовжив підготовче провадження у справі по 29.05.2024, відклав підготовче засідання на 21.05.2024 о 09:30; витребував у сторін додаткові пояснення щодо виконання договірних відносин (а. с. 97).

20.05.2024 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі з доказами їх направлення відповідачу (а. с. 98 - 100).

Ухвалою від 21.05.2024 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив засідання суду для розгляду справи по суті (а. с. 103).

Ухвалою від 23.07.2024 господарський суд відклав розгляд справи по суті на 25.07.2024 о 15:00 (а. с. 143).

Представник позивача в засіданні суду в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в засіданні суду проти позову заперечив у зв`язку з невизнанням наявності основного боргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

01.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "104.ЮА" (сторона-1, позивач) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Житомргаз" (сторона-2, відповідач) укладено договір № 35А100-20166-21 (далі - договір) (а. с. 7-9) за п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених договором, сторона-1 надає стороні-2 право строкового платного користування програмними продуктами в тому числі оновлення, додатки, доповнення та/або розширення функціоналу, консультаційні послуги по їх використанню (далі - послуги), а сторона-2 зобов`язується сплатити за надані права та послуги обумовлену договором суму.

За п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди №1/35А100-20166-21 від 01.06.2022) за надання передбачених договором послуг замовник щомісячно сплачує виконавцю:

У 2021 році сторона-2 щомісячно сплачує стороні-1:

- за право користування програмними продуктами, зазначеними в п. 1.2 договору, кошти в сумі 356950,00 грн, без ПДВ.

- за надані послуги, які зазначені в п. 1.3 договору, кошти в сумі 36300, 00 грн, в тому числі, ПДВ 6050, 00 грн.

У 2022 році сторона-2 щомісячно сплачує стороні-1:

- за право користування програмними продуктами, зазначеними в п. 1.2 договору, кошти в сумі 392645,00 грн, без ПДВ.

- за надані послуги, які зазначені в п. 1.3 договору, кошти в сумі 39930,00 грн, в тому числі ПДВ 6655, 00 грн.

У 2023 році сторона-2 щомісячно сплачує стороні-1:

- за право користування програмними продуктами, зазначеними в п. 1.2 договору, кошти в сумі 431910,00 грн, без ПДВ;

- за надані послуги, які зазначені в п. 1.3 договору, кошти в сумі 43923,00 грн, в тому числі, ПДВ 7320,00 грн.

У 2024 році сторона-2 щомісячно сплачує стороні-1:

- за право користування програмними продуктами, зазначеними в п. 1.2 договору, кошти в сумі 475101,00 грн, без ПДВ.

- за надані послуги, які зазначені в п. 1.3 договору, кошти в сумі 48318,00 грн, в тому числі, ПДВ 8053,00 грн.

Строк проведення розрахунків - до 25 числа місяця, що передує місяцю надання послуг та користування програмними продуктами (а. с. 10).

За підсумками звітного місяця сторона-1 складає акт приймання-передачі, який до 7 числа місяця наступного за звітним, надає стороні-2 (п. 3.2 договору).

За умовами п. 3.3 договору сторона-2 протягом п`яти робочих днів з дня отримання акту підписує його та повертає один примірник акту або мотивовану відмову від його підписання на адресу сторони-1.

У випадку ненадання у зазначений строк стороні-1 підписаного акту або мотивованої відмови, послуги вважаються наданими належним чином і такими, що підлягають оплаті стороною-2.

Сторони домовились, що обмін актами приймання-передачі послуг відбувається за допомогою програмного забезпечення "М.Е.Doc", при цьому документи в електронному вигляді скріплюються електронним цифровим підписом кожної із сторін (п.3.5 договору).

Сторона 2 зобов`язана, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати надані послуги (п. 4.3 договору).

Договір набирає чинності з 01.09.2021 та діє до 31.12.2024 (п. 8.1 договору).

Відповідно до п. 8.5 договору, він вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено в самій додатковій угоді/цьому договорі або чинним законодавством України.

28.03.2023 між ТОВ "104.ЮА" та АТ "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" укладено додаткову угоду №3/35А100-20166-21 до договору, згідно з якою сторони домовились викласти п. 4.2 договору у такій редакції:

"4.2. Сторона-1 має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за цим договором; достроково розірвати цей договір з повідомленням сторони-2 про розірвання договору за 5 календарних днів до дати розірвання (п. 1).

Сторони вирішили викласти п. 8.2 договору у такій редакції:

"8.2. Договір може бути розірваний в односторонньому порядку: стороною-1 шляхом письмового попередження сторони-2 за 5 календарних днів до дати розірвання, стороною-2 шляхом письмового попередження сторони-1 за один місяць до дати розірвання» (п. 2).

Решта умов договору залишаються незмінними і обов`язковими для виконання сторонами (п. 3)."

На виконання умов договору у серпні 2023 року позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму 562215,00, з урахуванням ПДВ, про що свідчить акт надання послуг №РКЦ73000626 від 31.08.2023 (а. с. 12)

Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач не здійснив оплату за отримані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 562215,00 грн.

Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 562215, 00 грн боргу, 8389,49 грн інфляційних втрат, 9789,84 грн 3 % річних та 103447,56 грн пені.

2. Щодо заперечень відповідача.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись, зокрема, на те, що послуги за договором у період з 01.08.2023 по 31.08.2023 фактично не надавалися, акт від 31.08.2023 №РКЦ73000626 відповідачем не підписано.

Разом з тим суд зауважує, що умовами договору (в редакції додаткової угоди від 01.06.2022 №1/35А100-20166-21) визначено, що замовник щомісячно, до 25 числа місяця, що передує місяцю надання послуг, сплачує вартість послуг в розмірі визначеному п.3.1 даного договору.

У пункті 3.1 договору сторонами погоджено розмір плати за надані за договором послуги, яку замовник щомісячно сплачує виконавцю. Так, у 2023 розмір щомісячної оплати складає 562215,00 грн.

Отже, строк та розмір оплати за надані за договором послуги визначено сторонами в договорі та не прив`язано до дати отримання та підписання актів надання послуг.

Позивачем нараховано плату за надані послуги у серпні 2023 року, що складає 562215,00 грн.

Вказане підтверджується актом надання послуг від 31.08.2023 №РКЦ73000626, який відповідно до умов договору, позивачем було направлено відповідачу через систему M.E.Doc".

Даний акт вважається підписаним сторонами відповідно до умов п. 3.3 договору.

Доказів спростування того, що у період з 01.08.2023 по 31.08.2023 послуги за договором позивачем не надавалися, відповідачем не надано, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд не приймає аргументи відповідача, відхиляє, як такі, що спростовані матеріалами справи.

Крім того, відповідач заперечуючи проти позову, вказує, що договір №35А100-20166-21 від 01.09.2021 є розірваним з 31.07.2023, так як 29.06.2023 АТ "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" своїм листом з проектом додаткової угоди за вих №01юр-17-0623 від 29.06.2023 повідомив позивача про розірвання договору з 31.07.2023, тому вимога позивача про сплату вартості послуг за серпень 2023 року є неправомірною.

У зв`язку з цим слід зазначити, що за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 Господарського кодексу України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором (аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 №916/1684/18).

Враховуючи положення ч. ч. 1, 2 ст. 598 Цивільного кодексу України, у зазначеній нормі наведено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. А відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до п.8.2 договору (в редакції додаткової угоди №3/35А100-20166-21 від 28.03.2023) договір може бути розірваний в односторонньому порядку: стороною-1 шляхом письмового попередження сторони-2 за 5 календарних днів до дати розірвання, стороною-2 шляхом письмового попередження сторони-1 за один місяць до дати розірвання.

За умовами п. 8.5 договору, він вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено в самій додатковій угоді/цьому договорі або чинним законодавством України.

На підтвердження направлення письмового повідомлення позивача про дострокове розірвання договору, відповідач надав копію договору №25/14 про надання послуг від 03.11.2014, адвокатський запит від 15.07.2024 до ФОП Мазуркевича В.Л. про витребування кур`єрської накладної щодо відправки та вручення листа від 29.06.2023 №01юр-17-0623 на адресу на адресу ТОВ "104.ЮА" (вул. Князів Острозьких, 32/2, м. Київ), відповідь на запит від 19.07.2024 з повідомленням про відсутність запитуваної кур`єрської накладної за терміном давності та вручення останньої шляхом доставлення до поштової скриньки за проханням одержувача (а. с. 135 -137).

Суд зазначає, що доводи відповідача про направлення листа від 29.06.2023 №01юр-17-0623 не знайшли свого підтвердження, оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази скерування на адресу ТОВ "104.ЮА" такого відправлення (розрахункові документи, чеки, накладні, тощо).

Одночасно, суд звертає увагу, що відповідач не був позбавлений права звернутися до суду за захистом свого порушеного права з вимогою про розірвання договору в судовому порядку. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

З огляду на те, що строк дії договору не закінчився, інші обставини припинення договору не встановлено, спір щодо розірвання договору на вирішення суду не передавався, суд дійшов висновку, що наразі позивач має право вимагати сплати коштів за надані послуги у серпні 2023 року.

3. Норми права, які застосував Господарський суд Житомирської області.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майново - господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1-3 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

4. Щодо вимоги позивача про стягнення основного боргу у сумі 562215,00 грн.

За п. 3.1 договору (з урахуванням положень додаткової угоди №1/35А100-20166-21 від 01.06.2022) вартість послуг, що надаються за договором, у 2023 році складає:

- за право користування програмними продуктами, зазначеними в п. 1.2 договору - 431910,00 без ПДВ грн;

- за надані послуги, які зазначені в п. 1.3 договору - 43923,00грн, в т.ч. ПДВ 7320,00 грн.

Строк проведення розрахунків - до 25 числа місяця, що передує місяцю надання послуг та користування програмними продуктами.

Як вбачається, оплата відповідачем за надані за договором послуги за серпень 2023 року відповідачем не проведена.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що оплата відповідачем за послуги, надані у серпні 2023 року, не проводилася, сума заборгованості за надані послуги складає 562215,00грн (акт від 31.08.2023 №РКЦ73000626).

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідачем не надано.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, до уваги господарським судом не приймаються як такі, що спростовані матеріалами справи.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 562215,00 грн основного боргу є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

5. Щодо обґрунтованості позову в частині стягнення з відповідача 103447,56 грн пені.

За п. 5.2 сторони дійшли згоди, що у разі порушення стороною-2 строків оплати, визначених розділом 3 цього договору, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України також зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України та статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (зі змінами) платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За поданим позивачем розрахунком, відповідачу нараховано пеню за період з 25.07.2023 по 24.01.2024 (а. с. 6 - на звороті).

Перевіривши розрахунок позивача щодо штрафу і пені у правовому порталі України "Ліга Закон" - "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій" суд прийшов до висновку про його правильність.

Однак, приймаючи рішення в цій частині позову, суд врахував також таке.

Приписами ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідно до аналізу даних норм, таке право суд реалізує, як за клопотанням сторони, так і за власною ініціативою.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Матеріали справи не містять обґрунтування та доказів понесення позивачем збитків, у зв`язку із вказаним простроченням в оплаті.

Суд також взяв до уваги, що позивач у листі від 26.07.2023 №360-Сл-47-0723, адресованому відповідачу, зазначив, що строк розрахунків за договором - до 25 числа місяця, що передує місяцю надання послуг та користування програмними продуктами, що АТ "Житомиргаз" до 25.07.2023 має сплатити аванс за серпень 2023 року у розмірі 562215,00 грн за договором; також даному листі позивач зазначив, що у разі несплати вказаного боргу, надання послуг у серпні 2023 року буде обмежено, а при наявності заборгованості за вказаним договором станом на 31.08.2023, договір буде вважатися розірваним, а надання послуг за договором буде припинено починаючи з 01.09.2023 (а. с. 34).

В подальшому, позивач листом №360-Сл-65-0823 від 28.08.2023 повідомив відповідача про існуючу заборгованість за договорами, зокрема, про те, що станом на 28.08.2023 за відповідачем обліковується заборгованість за договором №35А100-20166-21 від 01.09.2021 у розмірі 562215,00 грн за період серпня 2023 року та обов`язок щодо сплати авансу за вересень 2023 року у сумі 562 215,00 грн до 25.08.2023; вказаним листом позивач також повідомив, що у разі несплати вказаної заборгованості - надання послуг у вересні 2023 року буде обмежено. Також у листі вказано, що при наявності заборгованості за вказаним договором станом на 30.09.2023, договір буде вважатися розірваним, а надання послуг за договором буде припинено починаючи з 01.10.2023 (а. с. 33).

На думку суду, дії позивача, який листом від 26.07.2023 повідомив відповідача про обмеження надання послуг у серпні 2023 року, а в подальшому продовжував надавати послуги, суперечать його попередній поведінці (повідомленню про припинення надання послуг) та свідчать про ведення господарської діяльності на власний ризик.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності обставини справи та надані докази, приймаючи до уваги значний розмір неустойки, складну економічну ситуацію у державі, зважаючи на відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 10344,76 грн, що складає 10% від заявленої суми.

6. Щодо обґрунтованості позову в частині стягнення з відповідача 9789,84 грн 3% річних, 8389,49 грн інфляційних втрат.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

Як вбачається з наданого розрахунку інфляційні втрати за період серпня 2023 - січня 2024 становлять 8389,49 грн (а. с. 6).

Суд погоджується з таким розрахунком інфляційних та вважає їх розмір обгрунтованим.

Крім того, за поданим позивачем розрахунком, відповідачу нараховано 9789,84грн 3% річних за період з 25.07.2023 до 31.12.2023 (а. с. 6).

Суд, перевіривши розрахунок 3%, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору, за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 25.07.2023 по 31.12.2024 у розмірі 9789,84грн вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком позивача в частині визначення початку перебігу прострочення відповідача, оскільки обов`язок по оплаті настав 25.07.2023 відповідно до ст.253 ЦК України, а тому прострочення розпочалось з 26.07.2023.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за загальний період прострочки з 26.07.2023 по 31.12.2024 у розмірі 9743,63 грн. У стягненні 46,21 грн 3% річних слід відмовити.

7. Щодо сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат врегульовано ст. 129 ГПК України, за п. 2 ч. 1 якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача у розмірі 10256,94 грн.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені до 90%.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" (10002, Житомирська область, м. Житомир, вул. Фещенка - Чопівського, буд. 35; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "104.ЮА" (03134, м. Київ, пр. Корольова Академіка, буд. 1; ):

- 562215,00 грн основного боргу;

- 10344,76 грн пені;

- 9743,63 грн 3% річних;

- 8389,49 грн інфляційних втрат;

- 10256, 94 грн судового збору.

4. Відмовити у стягненні 46,21 грн 3% річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 01.08.24

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (через Електронний суд"