ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2024 р. Справа№ 925/1408/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Палія В.В.

суддів: Сибіги О.М.

Кравчука Г.А.

при секретарі: Бенчук О.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 17.07.2024.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2024 (повний текст складено 07.03.2024)

у справі №925/1408/23 (суддя Зарічанська З.В.)

за позовом Маньківської селищної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс»

про стягнення 106 662, 23 грн та розірвання договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Маньківська селищна рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовними вимогами:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» (далі - відповідач) 88 811,07 грн заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, 13 818,58 грн інфляційних втрат, 4 032,58 грн 3 % річних;

- розірвати договір оренди земельної ділянки площею 2,8559 га (кадастровий номер :01:003:0128), яка належить на праві комунальної власності Маньківській селищній раді Уманського району, Черкаської області, від 24.03.2009, укладений між Маньківською селищною радою та ЗАТ «Компанія «Райз».

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов Договору оренди землі від 24.03.2009 в частині зобов`язання зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.02.2024 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» на користь Маньківської селищної ради 86 154, 14 грн заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0128, 12 807, 18 грн інфляційних втрат, 3 817, 69 грн 3 % річних та 5 270, 28 грн судового збору.

Примаючи оскаржуване рішення судом першої інстанції встановлено, що відповідач систематично не здійснював сплату орендних платежів і на час розгляду справи у відповідача наявна заборгованість з орендної плати з листопада 2021 року по теперішній час, внаслідок чого задовольнив вимогу позивача про розірвання договору оренди землі від 24.03.2009.

Окрім того, судом першої інстанції здійснено перерахунок заборгованості зі сплати орендної плати, інфляційних втрат та 3 % річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2024 у справі №925/1408/23 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» на користь Маньківської селищної ради 86 154,14 грн заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0128; 12 807,18 грн інфляційних втрат; 3 817,69 грн 3 % річних; 5 270,28 грн судового збору та розірвання договору оренди земельної ділянки площею 2,8559 га (кадастровий номер :01:003:0128), яка належить на праві комунальної власності Маньківській селищній раді Уманського району Черкаської області, від 24.03.2009, укладеного між Маньківською селищною радою та ЗАТ «Компанія «Райз» та в наведеній частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Маньківської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0128, інфляційних втрат, 3 % річних, судового збору та розірвання договору оренди земельної ділянки площею 2,8559 га (кадастровий номер :01:003:0128), яка належить на праві комунальної власності Маньківській селищній раді Уманського району Черкаської області, від 24.03.2009, укладеного між Маньківською селищною радою та ЗАТ «Компанія «Райз».

Залишити без змін рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2024 у справі № 925/1408/23 в частині часткової відмови у задоволенні позову Маньківської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс».

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуваний договір оренди земельної ділянки був укладений до 01.01.2013, а саме 24.03.2009, у зв`язку з чим він набуває чинності з моменту його державної реєстрації.

Крім того скаржник зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, а позовні вимоги про стягнення такої заборгованості є необґрунтованими.

Також апелянт посилається на те, що копії документів, які засвідчені начальником відділу документообігу та організаційно-господарського діяльності виконавчого комітету Маньківської селищної ради, подані до суду за відсутності документу, який підтверджує повноваження Капустинської Н. Крім того, суд першої інстанції самостійно засвідчив копії додатків до позову на підставі наданих позивачем оригіналів документів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №925/1408/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Палій В.В. - головуючий суддя; судді - Вовк І.В., Сибіга О.М.

Ухвалою суду від 01.04.2024 відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2024 у справі №925/1408/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

На адресу суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою суду від 22.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2024 у справі №925/1408/23 та призначено до розгляду на 22.05.2024.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Вовка І.В. на лікарняному.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №925/1408/23 для сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Палій В.В., судді Сибіга О.М., Кравчук Г.А.

Ухвалою суду від 22.05.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2024 у справі №925/1408/23 прийнято до свого провадження, задоволено заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та призначено справу до розгляду на 12.06.2024.

В судове засідання 12.06.2024 з`явився представник позивача та відповідача.

Ухвалою суду від 12.06.2024 оголошено перерву до 17.07.2024.

Від представника Маньківської селищної ради через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 01.07.2024 задоволено клопотання Маньківської селищної ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.03.2009 Маньківська селищна рада (Орендодавець) та ЗАТ Компанія «Райз» (Орендар) підписали Договір оренди землі (далі - Договір), відповідно до п. 1 якого, Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться по вул. Патона, 4 в смт Маньківка (надалі - Земельна ділянка) для здійснення підприємницької діяльності, що за функціональним використанням відноситься до категорії земель промисловості.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,8559 га. (п. 2 Договору)

На Земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна, що є власністю Орендаря на підставі Договору купівлі-продажу від 20.05.2008 №2980. (п. 3 Договору)

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1580455,00 гривень. (п. 4 Договору)

Договір укладено з 24.03.2009 року до 25.03.2058 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 20 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. (п. 6 Договору)

Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок селищної ради № 00295 у ВДКУ у Маньківському районі. Код ЗКПО 25659958 МФО 854018 помісячно рівними частинами в сумі 3951,14 гривень, що становить у рік 47413,65 гривень, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. (п. 7 Договору)

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії. (п. 8 Договору)

Орендна плата вноситься протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця, починаючи з 24.03.2009 року. (п. 9 Договору)

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожен день прострочення. (п. 11 Договору)

Земельна ділянка передається в оренду для здійснення підприємницької діяльності. (п. 12 Договору)

Цільове призначення Земельної ділянки не змінюється. (п. 13 Договору)

Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється протягом 5 днів після державної реєстрації договору за актом її приймання-передачі. (п. 17 Договору)

Відповідно до п. 24 Договору, Орендодавець має право вимагати від Орендаря, серед іншого, своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до п.32 договру дія Договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання Договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. (п. 33 Договору)

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов та розірвання договору. (п. 36 Договору)

Цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. (п. 39 Договору)

24.03.2009 Маньківська селищна рада та ЗАТ Компанія «Райз» підписали Акт прийому-передачі земельної ділянки, загальною площею 2,8559 га, розміщеної в смт Маньківка, вул. Патона, 4 для здійснення підприємницької діяльності.

16.07.2010 Маньківська селищна рада та Публічне акціонерне товариство «Компанія «Райз» підписали Угоду № 1 про внесення змін та доповнень до договору. (далі - Угода № 1)

Відповідно до п. 1 Угоди №1, сторони погодили преамбулу Договору викласти в наступній редакції: «Маньківська селищна рада в особі селищного голови Скакуна Сергія Михайловича, який діє на підставі ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення селищної ради від 24 березня 2009 р. за № 42-19/У (надалі по тексту - Орендодавець). з одного боку та Публічне акціонерне товариство «Компанія «Райз», в особі президента Кутового Тараса Вікторовича, який діє на підставі Статуту товариства (надалі по тексту - Орендар), з іншої сторони, уклали даний договір про нижченаведене:...»

З урахуванням вказаних змін, сторони виклали реквізити сторін в новій редакції.

Так у Договорі купівлі-продажу нерухомого майна (комплексу) від 09.11.2015 визначено, що Публічне акціонерне товариство «Компанія «Райз» (Продавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-МВ» уклали Договір, відповідно до п. 1 якого, Продавець передав у власність (продав), а Покупець прийняв (купив) нерухоме майно, а саме: комплекс, що складається з: адмінбудинок з прибудовами, літ. А,а,І, загальною площею 257,2 кв.м., прохідна, літ. Б, загальною площею 6,5 кв.м., виробничі приміщення, літ. В, загальною площею 381,0 кв.м., підвал, літ. пд. В, загальною площею 36,6 кв.м., столярний цех, літ. Г, загальною площею 85,5 кв.м., майстерня, літ. Е, загальною площею 951,2 кв.м., виробничо побутові приміщення, літ. Д, загальною площею 282,8 кв.м., склад запасних частин, літ. Є, загальною площею 357,2 кв.м., заправка, літ. Ж, загальною площею 29, кв.м., прохідна, літ. З, загальною площею 11,1 кв.м., мийка, літ. И, загальною площею 19,5 кв.м., 1-огорожа - 2,3 - ворота, К - криниця, К' - криниця, ІУ, У - колонки заправочні, УІ - ємкості, І, Ї - вбиральні, Й - трансформаторна, Л - естакада, УІІ - замощення, що знаходиться за адресою Черкаська область, Маньківський район, смт. Маньківка, вул. Патона, будинок 4 (чотири) (далі - нерухоме майно). Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, загальною площею 2,8559 га, кадастровий номер: :01:003:0128, не приватизована. Право користування земельною ділянкою у Продавця підтверджується Договором оренди землі від 24.03.2009 року, укладеним між Маньківською селищною радою і Продавцем строком до 25.03.2058 р.

У Договорі про задоволення вимог іпотекодержателя від 14.05.2020 визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» (Іпотекодержатель) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-МВ» (Іпотекодавець) уклали цей Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до п. 1.1. якого, за цим Договором на підставі ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодавець зобов`язується передати, а Іпотекодержатель зобов`язується прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених цим Договором, належне Іпотекодавцю на праві приватної власності нерухоме майно

Судом першої інстанції встановлено відсутність іншої земельної ділянки, яка перебувала у 2021 році одночасно у власності Маньківської селищної ради та в оренді ТОВ «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс», відповідач сплачував орендну плату у 2021 році за земельну ділянку, що є об`єктом Договору оренди земельної ділянки від 24.03.2009.

Відповідач у подальшому припинив здійснення оплат орендних платежів, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути на його користь. Також внаслідок порушенням умов Договору оренди земельної ділянки, що полягає в систематичній несплаті орендних платежів, позивач просить розірвати Договір оренди земельної ділянки.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

За змістом статті 93 Земельного кодексу і статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі регулюються Земельним кодексом України, ЦК, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 зазначеного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 25 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди) орендар земельної ділянки має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.

Орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати (стаття 24 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції).

Отже, орендар зобов`язаний, зокрема, використовувати земельну ділянку відповідно до призначення земельної ділянки, умов договору та своєчасно вносити орендну плату.

Зазначене відповідає положенням частини 1 статті 628 ЦК, яка передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК).

Разом із тим у статті 206 ЗК передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»).

За змістом статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

У частині 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У частині 1 статті 141 Земельного кодексу України визначено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, як систематична несплата земельного податку або орендної плати (пункт «д»).

Згідно зі статтею 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина 2).

Так, за частиною 2 статті 651 ЦК договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тож іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини 2 статті 651 ЦК є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Право сторони договору звернутися до суду з вимогою про розірвання договору за наявності відповідних умов, передбачених договором чи законом, не є тотожнім праву на таке розірвання, а свідчить про наявність спору про розірвання договору, який підлягає вирішенню судом з урахуванням усіх істотних обставин (такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №920/418/19).

Як вже зазначалось вище, 24.03.2009 Маньківська селищна рада та ЗАТ Компанія «Райз» підписали Договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого, Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться по вул. Патона, 4 в смт Маньківка (надалі - Земельна ділянка) для здійснення підприємницької діяльності, що за функціональним використанням відноситься до категорії земель промисловості.

Крім того, 09.11.2015 Публічне акціонерне товариство «Компанія «Райз» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-МВ» уклали Договір, відповідно до п. 1 якого, Продавець передав у власність (продав), а Покупець прийняв (купив) нерухоме майно, а саме: комплекс, що складається з: адмінбудинок з прибудовами, літ. А,а,І, загальною площею 257,2 кв.м., прохідна, літ. Б, загальною площею 6,5 кв.м., виробничі приміщення, літ. В, загальною площею 381,0 кв.м., підвал, літ. пд. В, загальною площею 36,6 кв.м., столярний цех, літ. Г, загальною площею 85,5 кв.м., майстерня, літ. Е, загальною площею 951,2 кв.м., виробничо побутові приміщення, літ. Д, загальною площею 282,8 кв.м., склад запасних частин, літ. Є, загальною площею 357,2 кв.м., заправка, літ. Ж, загальною площею 29, кв.м., прохідна, літ. З, загальною площею 11,1 кв.м., мийка, літ. И, загальною площею 19,5 кв.м., 1-огорожа - 2,3 - ворота, К - криниця, К' - криниця, ІУ, У - колонки заправочні, УІ - ємкості, І, Ї - вбиральні, Й - трансформаторна, Л - естакада, УІІ - замощення, що знаходиться за адресою Черкаська область, Маньківський район, смт. Маньківка, вул. Патона, будинок 4 (чотири) (далі - нерухоме майно). Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, загальною площею 2,8559 га, кадастровий номер: :01:003:0128, не приватизована. Право користування земельною ділянкою у Продавця підтверджується Договором оренди землі від 24.03.2009 року, укладеним між Маньківською селищною радою і Продавцем строком до 25.03.2058 року.

Пунктом 2 Договору купівлі-продажу передбачено, що відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного Кодексу України право користування земельною ділянкою переходить до Покупця разом з переходом до нього права власності на об`єкт нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у Продавця.

Договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 14.05.2020 визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» (Іпотекодержатель) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-МВ» (Іпотекодавець) уклали цей Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до п. 1.1. якого, за цим Договором на підставі ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодавець зобов`язується передати, а Іпотекодержатель зобов`язується прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених цим Договором, належне Іпотекодавцю на праві приватної власності нерухоме майно, а саме

- комплекс, що знаходиться за адресою: Черкаська обл., Маньківський р., смт. Маньківка, вулиця Патона, будинок 4 (надалі - «Об`єкт нерухомості»)

Об`єкт нерухомості розташований на земельній ділянці:

- кадастровий номер: :01:003:0128, площею 2,8559 га.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, майно, яке перебувало у власності ПАТ «Райз» та знаходиться на земельній ділянці загальною площею 2,8559 га, за адресою смт. Маньківка, вул. Патона, 4 стосовно якої укладено Договір оренди земельної ділянки від 24.03.2009 та яке передано в оренду відповідно до Акта прийому-передачі, наразі перебуває у власності ТОВ «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 14.05.2020.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що земельна ділянка, яка була передана в оренду за Договором оренди земельної ділянки від 24.03.2009, є саме тією земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно відповідача, що на момент передачі земельної ділянки в оренду перебувало у власності ЗАТ «Компанія «Райз», що в подальшому стало ПАТ «Компанія «Райз».

Щодо посилання апелянта на неналежну державну реєстрацію договору оренди землі колегія суддів зазначає наступне.

При укладенні договору від 24.03.2009 державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок регулювалась приписами Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174 (далі Тимчасовий порядок № 174).

Відповідно до п. 2.8. Тимчасового порядку №174 оператор (реєстратор) здійснює видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та видачу договорів оренди (суборенди) землі. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договору оренди (суборенди) землі супроводжується внесенням запису про державну реєстрацію до відповідних розділів книги реєстрації. При цьому оператор (реєстратор) відображає дані державної реєстрації на всіх примірниках державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди (суборенди) землі.

Згідно з п. 4.2. Тимчасового порядку №174 державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

Відповідно до п. 8.1 Тимчасового порядку №174 реєстраційний номер присвоюється державному акту на право власності на земельну ділянку, державному акту на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі в момент здійснення його державної реєстрації.

Як вбчається із матеріалів справи, дані щодо державної реєстрації договору оренди землі внесені оператором (реєстратором) в момент державної реєстрації договору.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що договір від 24.03.2009 зареєстрований в установленому на час укладення такого договору порядку.

Крім того, колегією суддів відхиляються доводи скаржника, що договір вважається зареєстрованим лише 23.06.2023, в день, коли зареєстровано речове право з огляду на наступне.

Договір про оренду землі укладений 24.03.2009, тобто до 01.01.2013 та до введення в дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відтак в данному випадку застосовуються положення Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З дня введення в дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» статтю 20 Закону України «Про оренду землі» виключено.

Окрім того. норма ч. 3 ст. 640 ЦК України, якою передбачалось, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації, викладена в новій редакції «Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.»

Отже, державна реєстрація договору оренди, яка могла бути здійснена до 01.01.2013 не могла бути здійснена після такої дати, і така реєстрація не є тотожною державній реєстрації речового права - права оренди.

Щодо посилання відповідача на встановлені факти в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 21.01.2020 у справі №909/1233/19, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17.

Верховний Суд зауважув, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц).

Касаційний господарський суд у постанові від 20.03.2020 у справі №910/2360/19 зазначив, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, скаржник не погоджується з нарахуванням заборгованості за оренду плату та 3% річних, у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати за землю.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначено істотні умови договору оренди, якими, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а положення статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема, право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Положеннями пункту «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України встановлено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає можливість зробити висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, в тому числі сплата орендної плати не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), є підставою для розірвання такого договору.

Подібні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №925/549/17, від 06.03.2019 у справі №183/262/17, від 31.07.2020 у справі №479/1073/18, від 07.10.2020 у справі №313/780/19, від 10.02.2021 у справі №923/1001/19, від 03.08.2022 у справі №914/374/21.

У постанові від 23.03.2021 у справі №922/2754/19 Верховний Суд дійшов висновку, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому (після звернення з позовом про розірвання договору).

Верховний Суд у постанові від 10.11.2021 у справі №175/642/19 вказав, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, частини другої статті 651 Цивільного кодексу України свідчить, що несплата орендної плати охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Подібний правовий висновок викладено також у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №293/1011/16-ц.

Отже, наявність чи відсутність заборгованості з орендної плати, яка виникла у зв`язку із систематичним порушенням договору оренди щодо сплати орендної плати, що може бути підставою для розірвання такого договору, встановлюється судом саме на момент подання позову про розірвання договору оренди.

Разом з тим згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи із системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення Цивільного кодексу України, слід зазначити, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 Цивільного кодексу України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №912/1385/17 (провадження №12-201гс18), постановах Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №904/3953/17, від 22.10.2019 у справі №923/826/18, від 17.08.2021 у справі №923/410/20.

Як вбачаться із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідач набув право власності на будівлю, що розташована на земельній ділянці, наданій в оренду відповідно до Договору оренди землі від 24.03.2009 - 14.05.2020.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Тобто, саме з 14.05.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» набуло права орендаря за Договором оренди, а тому зобов`язано сплачувати оренду плату.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач систематично не сплачував оренду плату, а відтак вимога про розвірвання договору знайшла своє підтвердження.

Матеріалами справи підтверджується часткова сплата за оренду в 2021 році, у зв`язку з чим позивачем пред`явлена сума до стягнення вже з урахування часткової плати.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції перерахунок орендної плати, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог в частині стягнення орендної плати в сумі 86 154,14 грн.

Крім того позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за загальний період з 05.2022 по 08.2022, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 12 807,18 грн інфляційних втрат та 3 817,69 грн 3% річних.

Стосовно посилання відповідача на відсутність повноважень на засвідчення копій документів, долучених до позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Відповдіно ч. 6 ст 91 ГПК України якщо оригінал письмого доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як вбачається із матеріалів справи, судом було досліджено оригінали поданих доказів в судовому засіданні, копії яких долучено до матеріалів справи.

Проте, жодних сумнів на відповідність чи не на відповідність поданої копії відповідачем не заявлено.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правомірно долучено копії документів до матеріалів справи, а доводи скаржника не знайли свого підтвердження.

Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору з урахуванням меж апеляційного оскарження, доводи скаржника є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено в оскаржуваній позивачем частині обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2024 у справі №925/1408/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2024 у справі №925/1408/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.02.2024 у справі №925/1408/23 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс».

4. Матеріали справи №925/1408/23 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.07.2024.

Головуючий суддя В.В. Палій

Судді О.М. Сибіга

Г.А. Кравчук