ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2024м. ХарківСправа № 922/661/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Деркач П. О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова (61002, м. Харків, вул. Сумська, 76) в інтересах держави, в особі Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7) 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46)
до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого товариства "Тиком" (61057, м. Харків, пров. Саммеровський, 1)
про стягнення 42608,30 грн., розірвання договору оренди землі та зобов`язання вчинити певні дії
за участю представників:

прокурора- Пєскова Ю.В., службове посвідчення №072829 від 01.03.2023,

позивача - не з`явився,

відповідача - Ігнатенко О.О. (в залі суду) - ордер серії АХ №1184336 від 22.05.2024,

третьої особи - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави, в особі Харківської міської ради звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого товариства "Тиком", в якому просить суд:

- розірвати договір оренди землі між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче товариство «Тиком» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :15:002:0022, площею 0,3196 га, розташованої по вул. Леся Сердюка, 54 у м. Харкові, який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель від 08.11.2004 за № 66208/04, разом з додатковою угодою від 26.03.2015;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче товариство «Тиком» на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради заборгованість з оренди земельної ділянки за договором № 66208/04 оренди землі від 08.11.2004 в розмірі 42608,30 грн.;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче товариство «Тиком» () повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради () земельну ділянку з кадастровим номером :15:002:0022, площею 0,3196 га, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Леся Сердюка, 54.

Позовні вимоги обґрунтовано, зокрема наявністю істотного порушення відповідачем умов договору оренди землі №66208/04 від 08.11.2004.

Також до стягнення заявлені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9084,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.03.2023 у справі № 922/661/24 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 02.04.2024 о 12:00. Також, вказаною ухвалою залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління ДПС у Харківській області.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.04.2024 у справі № 922/661/24 відкладено підготовче засідання на 23.04.2024 об 11:00.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.04.2024 у справі № 922/661/24 клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання та ознайомлення з матеріалами справи (вх. №10711 від 23.04.24) задоволено, в порядку ч.3 ст. 177 ГПК України з власної ініціативи продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 02.06.2024 та відповідно підготовче засідання, згідно з п.3, ч.2, ст. 183 ГПК України відкладено на 21.05.2024 об 11:30.

03.05.2024 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №11725) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

06.05.2024 через загальний відділ діловодства суду від прокуратури надійшла відповідь на відзив (вх. № 11882), в якій прокурор повідомляє про сплату заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 42608,30 грн. Докази сплати було надано відповідачем, разом із відзивом на позовну заяву, а саме: належним чином засвідчену копію платіжної інструкції №25 від 02.05.2024. Враховуючи вказане, прокурор просить суд в частині заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 42608,30 грн. провадження у справі закрити за відсутністю предмету спору.

08.05.2024 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №12123), які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.05.2024 у справі №922/661/24 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.06.2024 об 11:30.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.06.2024 у справі № 922/661/24 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 16.07.2024 о 10:30.

Прокурор в судове засідання 16.07.2024 з`явився, позов підтримав повністю з врахуванням здійсненої відповідачем оплати заявленої до стягнення заборгованості на суму 42608,30 грн.

Позивач у судове засідання 16.07.2024 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного документа, а саме: "Ухвала-повідомлення" від 11.06.2024 до електронного кабінету позивача підсистеми "Електронний суд" єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).

Відповідач у судове засідання 16.07.2024 з`явився, проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у судове засідання 16.07.2024 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного документа, а саме: "Ухвала-повідомлення" від 11.06.2024 до електронного кабінету третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача підсистеми "Електронний суд" єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).

Згідно з частиною 1, 3 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

16.07.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи заслухавши пояснення прокурора та відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Щодо права прокуратури на звернення до суду з даним позовом, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. З ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Також, згідно з ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до Господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99).

Верховним Судом у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17 та від 06.02.2019 у справі № 927/246/18 було зазначено про те, що надмірна формалізація інтересів держави може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду па встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах), державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування (стаття 4 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Згідно зі статтями 7, 140 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Територіальна громада має право самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і Законів України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (далі - Закон) однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад, сіл селищ, міст через міські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Як визначено статтею 10 Закону міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та інтими законами.

Відповідно до приписів частини 5 статті 16 Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно зі статтею 26, статтею 33 Закону та статтею 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад, та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 5 статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

При цьому, враховуючи вимоги статті 19 Конституції України, територіальна громада м. Харкова як власник спірної земельної ділянки делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

У зв`язку з викладеним, Харківська міська рада є належним позивачем у вказаній справі.

Згідно зі ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України. Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад, сіл селищ, міст через міські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Як визначено ст. 10 Закону міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно зі ст. 26, ст. 33 Закону та ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад, та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

При цьому, як зазначалося судом вище, враховуючи вимоги ст. 19 Конституції України, Харківська міська територіальна громада як власник спірної ділянки делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах) державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування (ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з положеннями ст. 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у формуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування.

Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб (ст. 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №915/20/18 «інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи».

Недоотримання територіальною громадою орендної плати (яка за договором оренди мала б суттєво збільшитись у разі введення відповідачем об`єкта будівництва в експлуатацію) ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і як наслідок до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету.

Крім того, внаслідок недотримання відповідачем умов договору оренди щодо забудови спірної земельної ділянки порушується загальносуспільний інтерес Харківської міської територіальної громади через не забезпечення розвитку інфраструктури міста, облаштування прилеглої території.

Повернення у власність територіальної громади майна у разі наявності порушень закону переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів держави та територіальної громади. Отже, є обґрунтованим звернення у даному спорі прокурора до суду з позовом на захист інтересів держави. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 922/623/20.

Київською окружною прокуратурою м. Харкова виявлено факти порушення землекористувачами істотних умов договорів оренди земельних ділянок, які належать Харківській міській територіальній громаді.

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у даній справі, окружною прокуратурою на адресу Харківської міської ради направлялись листи від 12.01.2023 та 25.12.2023 в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

З відповідей Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 17.02.2023 та від 18.01.2024 убачається, що міська рада не зверталась до суду з позовом до ТОВ НВТ «Тиком» про стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди землі та повернення територіальній громаді земельної ділянки по вул. Леся Сердюка, 54.

Таким чином, тривале нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах є підставою для подання позову безпосередньо прокурором.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що сам факт не звернення належного позивача до суду свідчить про те, що орган влади неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» окружною прокуратурою 20.02.2024 письмово повідомлено позивача про намір звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Таким чином, оскільки вказані інтереси залишилися незахищеними, наведене стало підставою для звернення Київською окружною прокуратурою м. Харкова до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради.

Матеріалами справи установлено, що на підставі рішення Харківської міської ради від 28.04.2004 № 66/04 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів» та договору оренди землі від 08.11.2004 № 66208/04 Харківська міська рада передала, а ТОВ НВТ «ТИКОМ» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,3196 га, розташовану на вул. Леся Сердюка (Командарма Корка), 54 у м. Харкові.

Відповідно до п.3 договору оренди землі від 08.11.2004, на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, а також, інших об`єктів інфраструктури, немає.

Згідно з п. 8 договору оренди землі від 08.11.2004, договір укладено строком: на період будівництва до 01.12.2007 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації до 01.12.2029.

Згідно з п. 15 вказаного договору оренди землі, земельна ділянка передана в оренду для будівництва торговельного комплексу з парковкою (але не пізніше прийняття об єкту до експлуатації) та для експлуатації.

Пунктом 7 договору оренди від 08.11.2004 визначено, що у випадку нездачі об`єкту до експлуатації у встановлені в рішенні строки, а також неотримання дозволів на виконання будівельних робіт, зазначене рішення втрачає чинність і договір оренди земельної ділянки підлягає розірванню у встановленому порядку.

Відповідно до додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 26.03.2015, п. 8 договору оренди землі від 08.11.2004 викладено в новій редакції: «8.. Договір укладено строком: на період будівництва до 06.08.2016 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації до 01.12.2029.

Також, згідно вказаної додаткової угоди, п. 15 договору оренди землі від 08.11.2004 викладено в новій редакції: «15. Земельна ділянка передається в оренду для будівництва готелю (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та для експлуатації».

Згідно з відомостями Державного земельного кадастру, земельна ділянка має кадастровий номер :15:002:0022; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: для будівництва об`єкта зі зміною функціонального призначення під готель.

Відповідно до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - ДРРП) та Реєстру будівельної діяльності, ТОВ НВТ «Тиком» до теперішнього часу не виконано умови договору оренди землі від

08.11.2004 № 66208/04 та не здійснено будівництво готелю, як це передбачено п. 15 вказаного договору. Так, в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація про отримання відповідачем документів, що дають право на будівництво та прийняття до експлуатації будь-яких об`єктів по вул. Леся Сердюка (Командарма Корка), 54 у м. Харкові. Також, в ДРРП немає відомостей щодо вводу в експлуатацію та реєстрацію права власності за відповідачем на відповідний готель.

Відповідно до листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 03.02.2022 на адресу прокуратури, вищевказана земельна ділянка до земель запасу міста не поверталась.

Також, до вказаного листа додано копію Акту обстеження земельної ділянки від 03.02.2021, з якого вбачається, що земельна ділянка по вул. Леся Сердюка, 54 у м. Харкові (кадастровий номер :15:002:0022) вільна від будівель, будівництво не ведеться.

Відповідно до листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 18.01.2024 на адресу прокуратури, під час проведення на підставі ст. 83 Земельного кодексу України Департаментом комплексу перевірочних заходів щодо земельної ділянки з кадастровим номером :15:002:0022 встановлено, що вказана земельна ділянка вільна від будівель, будівельні роботи не проводяться, про що складено акт обстеження земельної ділянки від 09.01.2024.

Наведене стало підставою для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради про розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку з кадастровим номером :15:002:0022, площею 0,3196 га, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Леся Сердюка, 54.

Прокурором у позовній заяві також було наголошено про порушення відповідачем умов Договору оренди в частині несплати орендної плати за землю, про що прокурор посилався на відповіді ГУ ДПС у Харківській області від 14.12.2023, ТОВ НВТ «Тиком» у 2022 році задекларувало податкові зобов`язання з орендної плати за землю, у тому числі за земельну ділянку з кадастровим номером :15:002:0022 площею 0,3196 га. Податковий борг відповідача по орендній платі за земельні ділянки, розташовані у м. Харкові, станом на 07.12.2023 становить 1468536,94 грн.

Водночас, рішенням Харківської міської ради від 14.07.2023 № 403/23 «Про деякі питання плати за землю в місті Харкові на період дії воєнного стану» на період з 01.03.2023 по 31.12.2022 встановлено ставку податку за земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, на рівні 0% від нормативної грошової оцінки. У період з 01.03.2022 по 31.12.2022 земельні ділянки комунальної власності, надані в користування на умовах оренди юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, не є об`єктами оподаткування.

У відповіді ГУ ДПС від 14.12.2023 зазначено, що за 2023 рік податкові декларації з плату за землю ТОВ НВТ «ТИКОМ» не подавались.

У листі Департамент земельних відносин Харківської міської ради від 18.01.2024 на адресу прокуратури також не підтвердив щодо сплати відповідачем орендних платежів за земельну ділянку з кадастровим номером :15:002:0022 по вул. Леся Сердюка, 54 ум. Харкові.

Пунктами 9-14 договору оренди від 08.11.2004 визначено порядок, розмір та строки сплати орендних платежів.

Так, згідно з п. 9 договору оренди, орендна плата вноситься орендарем щомісячно у грошовій формі на відповідний рахунок відділу державного казначейства у м. Харкові.

Окрім цього, додатковою угодою змінено п. 9 договору оренди землі від 08.11.2004 щодо порядку, розміру та строків сплати орендних платежів, а саме: «9. Орендна плата за земельну ділянку вноситься Орендарем щомісячно у грошовій формі на рахунок управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області. Розмір орендної плати за земельну ділянку на період продовження строків будівництва (з дати державної реєстрації цієї додаткової угоди до 06.08.2016) згідно з розрахунком № 575/15 від 24.02.2015 на рік становить: 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і складає 36521,41 грн., або в місяць - 3043,45 грн. Розмір орендної плати за земельну ділянку на період експлуатації (з 06.08.2016) згідно з розрахунком № 575/15 від 24.02.2015 на рік становить: 3% від нормативної грошової оцінки і складає 182609,22 грн., або в місяць - 15217,44 грн». Отже, з 1 січня 2023 року позивач мав сплачувати щомісячні орендні платежі в розмірі 3043,45 грн., як це передбачено п. 9 договору оренди.

Таким чином, у позовній заяві прокурором було наголошено про наявність у відповідача перед Харківською міською радою заборгованості з оренди земельної ділянки за договором оренди землі від 08.11.2004 на загальну суму 42608,30 грн.

Разом з тим, 02.05.2024 під час розгляду справи, в межах підготовчого провадження відповідачем було сплачено суму заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 42608,30 грн., про що свідчить наявна у матеріалах справи належним чином засвідчена копія платіжної інструкції №25 від 02.05.2024. Враховуючи вказане, в частині заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 42608,30 грн. провадження у справі було закрито за відсутністю предмету спору.

Заперечуючи проти позову відповідач у своєму відзиві зазначає, зокрема про те, що у пунктах 7, 8 спірного договору оренди сторони погодили, що у випадку не здачі об`єктів в експлуатацію у встановлені в рішенні строки, а також неотримання дозволів на виконання будівельних робіт зазначене рішення втрачає чинність і договори оренди земельних ділянок підлягають розірванню в установленому порядку. Договір укладено строком: на період будівництва до 01.12.2007 (але не пізніше прийняття об`єкта в експлуатацію), на період експлуатації до 01.12.2029.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки підлягають державній реєстрації.

22.11.2004 Відповідачем було зареєстровано земельну ділянку, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до вищезазначених норм, ТОВ НВТ «Тиком» було розроблено проект відведення земельної ділянки для будівництва та експлуатації торговельного комплексу з паркінгом по вул. Командарма Корка, 54 у Київському районі м. Харкова та Ескізний проект торговельного комплексу з паркінгом, отримано Акт встановлення меж земельної ділянки на місцевості № 178/04 від 25.06.2004, Технічний звіт з інженерно-геодезичних розвідок для розробки робочого проекту будівництва торгового комплексу з паркуванням по вул. Командарма Корка, 54 у м. Харкові, Інженерно-геологічні вишукування для проекту будівництва торговельного комплексу з паркінгом по вул. Командарма Корка, 54 у м. Харкові, Ескізний проект торгового комплексу з парковкою по АДРЕСА_1 та інші необхідні документи. Однак, 02.11.2007 ТОВ НВТ «Тиком» подала заяву вих. № 163 до Харківського міського голови Добкіна М.М. та заяву вих. № 13750 від 22.11.2007 до Управління містобудування та архітектури з проханням подовжити строк будівництва у зв`язку з нововиявленими обставинами, а саме через складності рельєфу, ґрунтів та інфраструктури району.

10.12.2007 на адресу Відповідача надійшла відповідь, зі змісту якої вбачається про не заперечення проти внесення на розгляд чергової сесії Харківської міської ради питання подовження строків будівництва.

Рішенням сесії Харківської міської ради було подовжено строки будівництва торгового комплексу з паркуванням по вул. Командарма Корка, 54 у м. Харкові.

У 2009 році Відповідачем було направлено лист вих.№ 6306/0/27-09 від 17.09.09 року до Управління містобудування та архітектури з пропозицією винести на розгляд чергової сесії Харківської міської ради питання зміни функціонального призначення об`єкту з «...торговельного комплексу з парковкою...» на «...готель...» в межах раніше наданої ділянки.

У відповіді Управління містобудування та архітектури вих. № 4835 та вих. № 7-25 497 від 18.09.2009 року та 24.09.2009 повідомлено, про те що, Держуправлінням було розглянуто запит ТОВ НВТ «ТИКОМ» та не заперечує проти зміни функціонального призначення за умов:

- Врахування громадської думки відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», врахування інтересів та прав суміжних користувачів;

- Відповідності до «Генерального плану міста Харкова до 2026 року»;

- Дотримання вимог природоохоронного законодавства.

30.09.2009 на підставі рішення 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів № 206/09, земельну ділянку надано в оренду ТОВ НВТ Тиком, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,3196 га в межах договору оренди землі № 66208/04 від 08.11.2004 для будівництва об`єкту зі зміною функціонального призначення під готель по вул. Командарма Корка, 54 до 31.12.2012 (але не пізніше прийняття об`єкта в експлуатацію). Договір оренди від 08.11.2004 № 66208/04 вважатиметься таким, що втрачає чинність з моменту державної реєстрації нового договору оренди землі з ТОВ НВТ Тиком. У 2010 р. до Управління містобудування та архітектури було подано матеріали технічної документації із землеустрою щодо оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку ТОВ НВТ ТИКОМ по вул. Командарма Корка, 54. 03.08.2010 Відповідач отримав Висновок вих. № 3840/0/27-10 по матеріалам технічної документації із землеустрою щодо оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку ТОВ НВТ Тиком по вул. Командарма Корка, 54 для будівництва об`єкту зі зміною функціонального призначення під готель у Київському районі м. Харкова. Зі змісту зазначеного Висновку вих. № 3840/0/27-10 від 03.08.2010 року вбачається, що Управління містобудування та архітектури погодило технічну документацію із землеустрою щодо оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку ТОВ НВТ Тиком по вул. Командарма Корка, 54 для будівництва об`єкту зі зміною функціонального призначення під готель загальною площею 0,3196 га, та вважає за можливе надали земельну ділянку в оренду на умовах, визначених чинним законодавством.

16.05.2011 Відповідач подав заяву Харківському міському голові Кернесу Г.А. з проханням надати в оренду земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,3196 га в межах договору оренди землі № 66208/04 від 08.11.2004 року для будівництва об`єкту зі зміною функціонального призначення під готель по АДРЕСА_1 .

21.06.2011 Харківському міському голові Кернесу Г.А. повторно подано ще одну заяву вих. № 73 з проханням оформити та укласти договір оренди земельної ділянки, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,3196 га в межах договору оренди землі № 66208/04 від 08.11.2004 року для будівництва об`єкту зі зміною функціонального призначення під готель по АДРЕСА_1 . Проте, відповіді від представників Харківської міської ради отримано не було. У 2013 році ТОВ НВТ Тиком знов звернулось з листом вих. № 81 від 15.11.2013 року до Харківського міського голови Кернеса Г.А., щодо внесення змін в п. 20 додатку 1 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів № 206/09, у частині подовження строків будівництва та з проханням надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою. Відтак, відповідачем у відзиві наголошено про те, що лише в 2014 році рішенням 34 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про поновлення договорів оренди землі для продовження будівництва об`єктів від 06.08.2014 року № 1603/14: продовжено ТОВ НВТ ТИКОМ строки будівництва об`єкта зі зміною функціонального призначення під готель по АДРЕСА_1 до 06.08.2016; звернутися до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради для оформлення додаткової угоди до договору оренди землі № 66208/04 від 08.11.2004 року в частині продовження строку будівництва об`єкта зі зміною функціонального призначення; П. 20 додатку 1 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 30.09.2014 року скасувати, як невиконаний. Згідно з витягом з рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про внесення змін до рішень Харківської міської ради з містобудівних питань від 24.12.2014 року № 1742/14 внесено зміни в п. 9 додатку 1 до рішення 34 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 06.08.2014 року № 1603/14 виклавши в іншій редакції. Окрім намагань отримати відповідні документи від органів місцевого регулювання, відповідач продовжував збирати інші необхідні для будівництва документи, а саме було розроблено Містобудівний розрахунок будівництва готелю по вул. Командарма Корка, 54 та Проектну пропозицію готелю по вул. Командарма Корка, 54; зроблено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право користування ТОВ НВТ Тиком для будівництва готелю. Надалі, 26.03.2015 між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору оренди землі, зареєстрованого 08 листопада 2004 року за № 66208/04. Від так, відповідно пункту 8 договору оренди в редакції додаткової угоди від 26.03.2015 цей договір було укладено строком: на період будівництва до 06.08.2016 (але не пізніше прийняття об`єкта в експлуатацію), на період експлуатації до 01.12.2029. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разу Орендар повинен не пізніше, ніж за місяць до закінчення строку дії договору повідомити Орендодавця про намір продовжити його дію листом- повідомленням. Наступні роки, відповідач намагався отримати дозвільні документи для початку будівництва. Дане твердження підтверджується відповідними листами, що надсилались до органів місцевого самоврядування. А саме, 04.05.2021 на адресу Департаменту територіального контролю та земельних відносин Управління земельних відносин було направлено звернення № 14 з проханням надати згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки (кадастровий номер :15:002:0022) по АДРЕСА_1 . Проте, 05.07.2021 отримано відповідь вих. № 4833/0/553-21, у якій повідомлено про необхідність направити до Харківської міської ради уточнене звернення стосовно цільового призначення, до якого планується перевести зазначену земельну ділянку згідно Класифікації видів цільового призначення. Таким чином, відповідачем вказано про те, що останній виконав всі залежні від нього дії, однак ніякої відповіді отримано не було. Відтак, 16.08.2021 було надіслано повторне звернення № 18 з проханням надати згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Відповідь вих. № 7087/0/553-21 від 15.09.2021 на звернення, була отримана аж через місяць, з таким самим змістом, як і попередня відповідь вих. № 4833/0/553-21. Тому, до Харківської міської ради були направлені відповідні звернення, а саме вих. №20 від 28.09.2021 року та вих.№21 від 22.10.2021, стосовно надання згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки (кадастровий номер :15:002:0022) по АДРЕСА_1 . На адресу відповідача надійшла відповідь Департаменту територіального контролю та земельних відносин Управління земельних відносин вих. № 8988/0/553-21 від 22.11.2021. З тексту отриманого листа вбачається, що за результатом розгляду направлених звернень Управління земельних відносин підготовило відповідний проект рішення, який буде розглянуто у відповідності до вимог Регламенту Харківської міської ради.

На переконання відповідача, позивач не дотримався вимог добросовісності та розумності, проявив себе недобросовісно, не надавав ніяких пояснень тощо, втім з боку відповідача всі необхідні дії були своєчасно виконані та на протязі тривалого проміжку часу, відповідач намагався зібрати всі необхідні документи, вирішити питання та перепони, які виникали, стикалось з перешкодами, які чинили органи місцевого самоврядування, тобто прикладало всіх зусиль для належного виконання взятих на себе обов`язків. Тому, посилання Прокурора на істотне порушення пунктів 1,7,8,15,31 договору оренди від 08.11.2004, щодо не забудови земельної ділянки понад 16 років є неналежним та не відповідає дійсності. Крім того, Позивачем зазначено про заборгованість Відповідача з орендної плати, а саме за період з січня 2023 року по лютий 2024 розмір у розмірі 42608,30 грн. Несплата відбулась саме через початок повномасштабного вторгнення рф. Вказана земельна ділянка розташована на Північній Салтівці, яка постійно знаходилась та знаходиться під потужними обстрілами, окрім цього відповідач, як і інші підприємства, зазнало величезних фінансових збитків. При цьому, відповідачем у відзиві зауважено про те, що останній належним чином сплачував всі податки та ніколи не мав ніяких заборгованостей, що підтверджується наявними довідками про відсутність заборгованості з податків і зборів (обов`язкових платежів), що контролюється органами ДПІ у Київському районі м. Харкова. Щодо розірвання Договору оренди земельної ділянки - Відповідач повністю не погоджується та вважає таку вимогу не обґрунтованою та такою, що не має підстав для розірвання Договору, оскільки відповідач намагається реанімувати свою діяльність, продовжує сплачувати відповідні податки та збори до бюджету, здійснює всі необхідні, залежні від себе дії задля належного виконання умов, укладеного договору оренди. Відповідач неодноразово звертався до органів Харківської міської ради, задля отримання та оформлення всіх необхідних документів, проте органи місцевого самоврядування завжди затягували процес початку будівництва та надання документів, та наразі відповідач нарешті отримало всі необхідні документи для початку будівництва готелю. Тобто, вся поведінка відповідача свідчить про її добросовісність та зацікавленість у виконанні умов укладеного з Харківською міською радою Договору оренди земельної ділянки, отже оскільки позивачем в установленому ГПК України порядку не надано допустимих та належних доказів, які б підтверджували обставини, на які прокурор посилається в якості підстав позову, вважає, що відсутні підстави для його задоволення.

Крім того, відповідачем у відзиві зазначено, що при вирішені даної справи необхідно також враховувати той неоспоримий факт, що повторна спроба передачі Харківською міськрадою в оренду звільненої земельної ділянки комунальної власності з метою будівництва готелю наразі видається надскладним і малоймовірним (з огляду на його безперспективність) завданням для органу місцевого самоврядування під час війни, позаяк з 24.02.2022 Місто-герой Харків перебуває під постійними ворожими обстрілами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Як зазначалося судом вище, на підставі рішення Харківської міської ради від 28.04.2004 № 66/04 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів» та договору оренди землі від 08.11.2004 № 66208/04 Харківська міська рада передала, а ТОВ НВТ «Тиком» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,3196 га, розташовану на АДРЕСА_1 .

Згідно з умовами п.3 договору оренди землі від 08.11.2004, на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, а також, інших об`єктів інфраструктури, немає.

У відповідності до п. 8 договору оренди землі від 08.11.2004, договір укладено строком: на період будівництва до 01.12.2007 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації до 01.12.2029.

Згідно з п. 15 вказаного договору оренди землі, земельна ділянка передана в оренду для будівництва торговельного комплексу з парковкою (але не пізніше прийняття об єкту до експлуатації) та для експлуатації.

Пунктом 7 договору оренди від 08.11.2004 визначено, що у випадку нездачі об`єкту до експлуатації у встановлені в рішенні строки, а також неотримання дозволів на виконання будівельних робіт, зазначене рішення втрачає чинність і договір оренди земельної ділянки підлягає розірванню у встановленому порядку.

Відповідно до додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 26.03.2015, п. 8 договору оренди землі від 08.11.2004 викладено в новій редакції: « 8.. Договір укладено строком: на період будівництва до 06,08.2016 (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на період експлуатації до 01.12.2029.

Також, згідно вказаної додаткової угоди, п. 15 договору оренди землі від 08.11.2004 викладено в новій редакції: « 15. Земельна ділянка передається в оренду для будівництва готелю (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та для експлуатації».

Згідно з відомостями Державного земельного кадастру, земельна ділянка має кадастровий номер :15:002:0022; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: для будівництва об`єкта зі зміною функціонального призначення під готель.

Відповідно до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - ДРРП) та Реєстру будівельної діяльності, ТОВ НВТ «Тиком» до теперішнього часу не виконано умови договору оренди землі від 08.11.2004 № 66208/04 та не здійснено будівництво готелю, як це передбачено п. 15 вказаного договору. Так, в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація про отримання відповідачем документів, що дають право на будівництво та прийняття до експлуатації будь-яких об`єктів по вул. Леся Сердюка (Командарма Корка), 54 у м. Харкові. Також, в ДРРП немає відомостей щодо вводу в експлуатацію та реєстрацію права власності за відповідачем на відповідний готель.

Відповідно до листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 03.02.2022 на адресу прокуратури, вищевказана земельна ділянка до земель запасу міста не поверталась. Також, до вказаного листа додано копію Акту обстеження земельної ділянки від 03.02.2021, з якого вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :15:002:0022) вільна від будівель, будівництво не ведеться.

Відповідно до листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 18.01.2024 на адресу прокуратури, під час проведення на підставі ст. 83 Земельного кодексу України Департаментом комплексу перевірочних заходів щодо земельної ділянки з кадастровим номером :15:002:0022 встановлено, що вказана земельна ділянка вільна від будівель, будівельні роботи не проводяться, про що складено акт обстеження земельної ділянки від 09.01.2024.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 416 ЦК України право користування земельною ділянкою для забудови припиняється у разі невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд.

Згідно з приписами статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата є істотною умовою договору. Статтею 21 цього ж Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини другої, статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем, у період з 2022 року не було своєчасно та у повному обсязі сплачено орендну плату за оренду земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Наявна заборгованість відповідача перед Харківською міською радою була сплачена лише 02.05.2024 під час розгляду справи, в межах підготовчого провадження, про що свідчить наявна у матеріалах справи належним чином засвідчена копія платіжної інструкції №25 від 02.05.2024 року.

Отже, порушення відповідачем свого обов`язку зі своєчасної та повної сплати орендних платежів підтверджена матеріалами справи.

Крім того, не забудова відповідачем земельної ділянки понад 16 років (з урахуванням додаткової угоди до договору оренди від 26.03.2015 - понад 7 років) є істотним порушенням пунктів 1, 7, 8, 15, 31 договору оренди від 08.11.2004.

Так, згідно з п. 15 договору оренди землі від 08.11.2004, спірна земельна ділянка передана в оренду для будівництва торговельного комплексу з парковкою. В подальшому, додатковою угодою до договору оренди від 26.03.2015 внесені зміни до пункту 15 договору Оренди землі від 08.11.2004, де зазначено, що земельна ділянка передана відповідачу для будівництва готелю.

Відповідно до п. 18 договору оренди від 08.11.2004, орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до договору.

Втім у даному разі, матеріали неспростовно свідчать про те, що відповідач навіть не розпочав будівництво торговельного комплексу та, в подальшому, готелю на земельній ділянці, з кадастровим номером :15:002:0022.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з вимогами статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону (права та обов`язки сторін договору) та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Таким чином, будучи обізнаним як з умовами договору оренди, так і з настанням наслідків у разі його невиконання, орендар, ТОВ НВТ «Тиком», не виконав взятих на себе зобов`язань, зокрема, щодо своєчасної та повної сплати орендної плати та використання земельної ділянки за цільовим призначенням, тому договір оренди підлягає розірванню в судовому порядку, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, згідно із ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Вимогами статті 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, у разі розірвання договору оренди землі, у т.ч. на підставі рішення суду, орендодавець зобов`язаний повернути спірну земельну ділянку орендарю (власнику), тобто Харківській міській раді.

Отже, викладені обставини у їх сукупності переконливо та неспростовно свідчать про законність і обґрунтованість позовних вимог прокурора, тому, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Водночас, щодо заперечень відповідача, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Так, свобода договору, закріплена у якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульована у статтях 6 та 627 ЦК України, у відповідності до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі № 909/51/19 вказав, що ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору.

Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору становлять умови як ті, що погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові на підставі чинного законодавства.

У ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Порядок та умови набуття права користування земельною ділянкою на умовах оренди встановлено Земельним кодексом України та Законом України Про оренду землі, стаття 1 якого визначає, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Аналогічні положення викладено у ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України.

За змістом ст. 2 Закону України Про оренду землі відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом ч. 2 ст. 792 Цивільного Кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України Про оренду землі визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 зазначеного Закону передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з приписами ст. ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України Про оренду землі на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених умовами договору та з підстав, визначених ст.ст. 24 і 25 Закону України Про оренду землі, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також з підстав, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 651 Цивільного кодексу України унормовано, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Розірвання договору в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у ч. 2 ст. 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 910/7250/18, від 22.12.2021 у справі № 910/237/21.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Отже, однією з підстав розірвання договору є істотне порушення його умов стороною цього договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, встановлених зазначеною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь- якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дає змоги потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Наведену правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 № 925/1074/17, від 18.06.2019 у справі № 910/8424/18, від 24.10.2019 у справі № 905/799/18.

Оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Правовий режим земель громадської та житлової забудови визначено в ст. 38 ЗК України, згідно з якою до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктах, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель та споруд, інших об`єктів загального користування.

Статтею 1 Закону України Про основи містобудування передбачено, що містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території; визначення територій для містобудівних потреб; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону.

До компетенції місцевих державних адміністрацій в сфері містобудування належить прийняття рішень щодо: реалізації державної політики у сфері містобудування на відповідній території; планування територій на відповідному рівні; підготовки пропозицій до програм соціально-економічного розвитку відповідної території; інформування населення про плани розміщення найважливіших містобудівних, промислових, енергетичних і транспортних комплексів; забезпечення охорони культурної спадщини; моніторингу забудови та іншого використання територій (ст. 13 Закону України Про основи містобудування).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Із наведених норм законодавства убачається, що Харківська міська рада, здійснюючи представництво інтересів громади, мала безпосередній обов`язок та інтерес у створенні та підтриманні повноцінного життєвого середовища, що полягає не лише у детальному плануванні території, а й здійснення забудови у відповідності до затвердженого плану з метою створення інфраструктури м. Харкова та забезпечення потреб громади.

Відповідно до положень ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. 11 ЦК України, ст. ст. 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України рішення органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб`єкту у власність або у користування втілює волевиявлення власника землі і реалізується у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог Земельного кодексу України, спрямованих на раціональне використання землі як об`єкта нерухомості.

Тобто, укладаючи спірний Договір, Харківська міська рада правомірно очікувала з боку ТОВ НВТ Тиком забудови спірної земельної ділянки об`єктами інфраструктури (торговельний комплекс з парковкою, а в подальшому - готель), що сприятиме розвитку інфраструктури м. Харкова.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 416 ЦК України право користування земельною ділянкою для забудови припиняється у разі невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд.

Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У даному разі, суд констатує, що незабудова відповідачем земельної ділянки понад 19 років (з урахуванням додаткової угоди до договору оренди від 26.03.2015 - понад 9 років) є істотним порушенням пунктів 1, 7, 8, 15, 31 договору оренди від 08.11.2004.

Так, згідно з п. 15 договору оренди землі від 08.11.2004, спірна земельна ділянка передана в оренду для будівництва торговельного комплексу з парковкою. У подальшому, додатковою угодою до договору оренди від 26.03.2015 внесені зміни до пункту 15 договору оренди землі від 08.11.2004, де зазначено, що земельна ділянка передана відповідачу для будівництва готелю.

Відповідно до п. 18 договору оренди від 08.11.2004, орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до договору.

Щодо решти доводів відповідача, зокрема про те, що Харківська міська рада не дотрималася вимог добросовісності та розумності, та щодо наявності перешкод, які чинили органи місцевого самоврядування, суд зазначає про те, що у матеріалах справи 922/661/24 відсутні належні та допустимі докази оскарження відповідачем в установленому законом порядку, означеної у відзиві бездіяльності позивача.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для повного задоволення позову.

Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 6056,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір оренди землі між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче товариство «Тиком» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :15:002:0022, площею 0,3196 га, розташованої по вул. Леся Сердюка, 54 у м. Харкові, який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель від 08.11.2004 за № 66208/04, разом з додатковою угодою від 26.03.2015.

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче товариство «Тиком» () повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради () земельну ділянку з кадастровим номером :15:002:0022, площею 0,3196 га, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Леся Сердюка, 54.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого товариства "Тиком" (61057, м. Харків, пров. Саммеровський, 1, код ЄДРПОУ 31269307) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету-2800) - 6056,00 грн. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "26" липня 2024 р.

Суддя Є.М. Жиляєв