ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2024 р. Справа№ 910/19934/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Гаврилюка О.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2024

у справі № 910/19934/23 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій

до Підприємства об`єднання громадян «Інститут культурної спадщини» Всеукраїнської ради з охорони культурної спадщини України

про стягнення 281 195,14 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року Київський науково-методичний центр по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства об`єднання громадян «Інститут культурної спадщини» Всеукраїнської ради з охорони культурної спадщини України (далі-відповідач) про стягнення 281195,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період з 01.01.2019 по 31.12.2022 Північним офісом Державної аудиторської служби України проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій, за результатами якої складено акт №04-30/267 від 29.06.2023. В ході проведеної ревізії встановлено, що Підприємство об`єднання громадян «Інститут культурної спадщини» Всеукраїнської ради з охорони культурної спадщини України за договором № 76 від 24.07.2019 про закупівлю послуг у сфері містобудування ДК 021:2015-71410000-5 (Розроблення науково-проектної документації "Межі та режими використання зон охорони пам`яток культурної спадщини м. Києва"), укладеного з позивачем, завищило обсяг наданих послуг на загальну суму 281 195,14 грн, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути збитки з відповідача у вказаній сумі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2024 у справі №910/19934/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що акт ревізії фінансово-господарської діяльності сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за договором №76 закупівлі послуг від 24.07.2019.

Крім того, суд вказав, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача отримано останнім як оплату за надані послуги за договором №76 закупівлі послуг від 24.07.2019, тому такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору і вони не можуть вважатися збитками.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Київський науково-методичний центр по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій звернувся до Північного апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2024 у справі № 910/19934/23 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт посилається на те, що між позивачем та відповідачем укладений договір №76 від 24.07.2019 про закупівлю послуг у сфері містобудування ДК 021:2015-71410000-5 (Розроблення науково-проектної документації "Межі та режими використання зон охорони пам`яток культурної спадщини м. Києва"), на виконання умов якого відповідач розробив та надав позивачеві науково-проектну документацію, а позивач сплатив на користь відповідача 1 644 694,20 грн за надані йому послуги.

29.06.2023 Північним офісом Держаудитслужби проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій, внаслідок якої встановлено, що роботи за договором № 76 від 24.07.2019 були виконані відповідачем з порушенням Тимчасового збірника цін на науково-проектні роботи по нерухомих пам`ятках історії та культури Української РСР, у зв`язку з чим, було завищено вартість наданих позивачу послуг на 281 195,14 грн.

За таких обставин відповідачем завдано матеріальну шкоду у розмірі 281195,14 грн.

Апелянт вважає, що матеріалами справі підтверджено, що підрядником були допущені невідповідності щодо обсягу і вартості робіт, зокрема, розрахунки завищення вартості робіт за договором вчинені Держаудитслужбою, надані позивачем, з яких вбачається, що підрядником завищено вартість та обсяг робіт за договором (а не ціною договору).

При цьому розрахунки завищення вартості робіт Держаудитслужбою виконані з урахуванням відповідних нормативних актів, а саме: Тимчасового збірника цін на науково-проектні роботи по нерухомих пам`ятках історії та культури Української РСР, Кошторисних норм України Настанова з визначення вартості проектно- вишукувальних робіт та. ДСТУ БД.1.1-7:2013, застосування яких і є виконання робіт належної якості та належної вартості.

Тому, апелянт наголошує, що судом першої інстанції до врегулювання спірних правовідносин безпідставно не застосована частини 3 статті 853 Цивільного кодексу України.

Також скаржник вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки умовам договору, зокрема, щодо прав та обов`язків підрядника під час виконання робіт.

Враховуючи викладене, апелянт зауважує, що закон пов`язує виникнення зобов`язання з оплати робіт з фактом їх виконання і сам по собі акт приймання-передачі робіт не є визначальним для виникнення такого зобов`язального правовідношення, та наявність підписаного замовником акту прийняття робіт не позбавляє його права заперечувати щодо обсягу та вартості виконаних робіт.

Скаржик також зазначає, що суд не дослідив та не надав належної правової оцінки цим обставинам у розрізі правомірності обсягу та вартості виконаних робіт за спірним договором, який, у розумінні приписів ст. 875 ЦК України, є договором будівельного підряду.

Також апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції не дослідив докази, що позивач після встановлення умисно прихованих недоліків негайно повідомив підрядника про факт порушення умов договору та про безумовне повернення завищення обсягів та вартості виконаних робіт за договором № 76 від 24.07.2019 з пропозицією вжити заходи щодо усунення виявлених у ході ревізії порушень (лист № 066/1-637 від 09.08.2023).

Тобто, на думку скаржника, при винесені рішення судом першої інстанції взагалі не досліджені, не спростовані докази надані позивачем на підтвердження не виконання умов договору, завищення вартості робіт, не відповідність обсягів робіт та не застосування відповідних нормативних актів.

Апелянт зауважує, що ним доведено наявність усіх елементів господарського правопорушення зі сторони відповідача, а саме: факт порушення відповідачем господарського зобов`язання, яке призвело до настання збитків у вигляді завищення вартості робіт, всупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства України; наявність шкоди (збитків) у вигляді сплати замовником на користь підрядника грошових коштів у сумі 281 195,14 грн; факт порушення прав позивача, яке полягає у правомірному очікуванні належного виконання певного обсягу робіт у відповідності до умов договору та законодавства України та сподіванні на виконання певного обсягу робіт.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 25.04.2024, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, відповідач зазначає, що він належним чином виконав, а позивач прийняв виконані роботи згідно з умовами договору без зауважень та заперечень, що підтверджується підписаними між сторонами без зауважень за перечень актами здачі - приймання наданих послуг. Вартість робіт була встановлена за взаємною згодою сторін, відображена в договорі №76, обсяг послуг протягом дії договору зменшувався у зв`язку з виключенням з переліку одного об`єкта (Особняк за адресою Лабораторна вул.,9-б), роботи виконані за договором належним чином і оплачені. Завищення вартості науково-проєктної документації за п.3, п.4 та п.5 кошторису відсутнє.

Також відповідач вказує, що акт аудиторської служби не є підставою для безспірного визнання наявності порушень в діях відповідача щодо завищення вартості робіт та не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача в частині повернення сплачених позивачем коштів. Ваажає, що, у зв`язку із існуванням між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

На думку відповідача, позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов`язання, яка спричинила негативні наслідки для зобов`язаного контрагента, а відтак не може вважатися доведеним причинний зв`язок між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Відповідач також наголошує, що, оскільки заявлені позивачем до стягнення з відповідачем кошти сплачені за договором та набуті за наявності правової підстави, то вони не можуть вважатися збитками.

Узагальнені доводи відповіді на відзив на апеляційну скаргу

01.05.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Київським науково-методичним центром по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій подано відповідь на відзив, в якому апелянт зазначає, що пунктом 5.1. договору передбачено, що послуги, виконувані за договором, повинні відповідати вимогам, встановленим договором та виконавець зобов`язаний надати послуги належної якості, у повному обсязі, у порядку та на умовах, передбачених договором ( п.4.3.1. договору). Також, відповідно до додатку № 3 до договору «Кошторис», погоджений відповідачем вбачається, що в обґрунтування вартості робіт за договором сторони визначили, що при визначені вартості робіт відповідач керується нормами Тимчасового збірника цін та будівельних норм та ДСТУ Б Д.1.1-7:2013 «Правила визначення вартості проектно- вишукувальних робіт та експертизи проектної документації на будівництво» (додаток Ж (довідковий) ДСТУ Б Д.1.1-7:2013. Тому, на думку апелянта, посилання відповідача на те, що додаток Ж до ДСТУ Б Д.1.1.-7:2013 «Правила визначення вартості проектних робіт та експертизи проектів будівництва» є довідковим і не носить обов`язкового характеру, безпідставне. Тобто, в порушення умов договору та недотримання вимог законодавства, виконавцем завищений коефіцієнт вказаних робіт, що є порушенням умов договору та норм Тимчасового збірника цін та будівельних норм та ДСТУ Б Д.1.1-7:2013, у зв`язку з чим, апелянт вважає, що вартість робіт за договором безпідставно збільшена на суму 281 195,14 грн.

Крім того, апелянт наголошує, що оплата замовником завищеної вартості робіт, фактично є втраченим майном, оскільки сума завищення сплачена не в рамках домовленостей між сторонами, а за відсутності підстав для такої оплати. При цьому, замовник втратив можливість розпоряджатися даними коштами (оскільки вони фактично перебувають у відповідача). На думку апелянта, наявні усі чотири складові, необхідні для встановлення наявності збитків.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2024 справу № 910/19934/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г. (суддя-доповідач), суддів: Гаврилюк О.М., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2024 у справі № 910/19934/23 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2024, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/19934/23 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.07.2019 між Київським науково-методичним центром по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій (замовник) та Підприємством об`єднання громадян «Інститут культурної спадщини» Всеукраїнської ради з охорони культурної спадщини України укладений договір №76 від 24.07.2019 про закупівлю послуг у сфері містобудування ДК 021:2015-71410000-5 (розроблення науково-проектної документації "Межі та режими використання зон охорони пам`яток культурної спадщини м. Києва") (далі- договір №76).

Згідно з п.1.1 договору, виконавець зобов`язаний надати послуги за визначеним предметом закупівлі - послуги у сфері містобудування ДК 021:2015 - 71410000-5 (розроблення науково-проектної документації "Межі та режими використання зон охорони пам`яток культурної спадщини м. Києва"), а замовник - прийняти та оплатити такі послуги (далі - послуги).

Відповідно до п.2.1. договору №76 вартість послуг, зазначених у п.1.1. цього договору визначена на підставі кошторису (додаток № 3 до договору) та протоколу погодження договірної ціни (додаток № 2 до договору) та становить 1 799 900,00 грн і включає в себе усі витрати виконавця, пов`язані з виконанням договору.

У кошторисі (додаток №3 до договору) сторонами погоджено, що загальна вартість робіт за кошторисом становить 1799 900,00 грн.

Додатковою угодою №1 від 04.09.2019 до договору №76 сторони дійшли згоди викласти п.2.1. договору у новій редакції, згідно із яким вартість послуг становить 1 644 964,20 грн, в т.ч. ПДВ 274 160,70 грн.

Згідно із п.2.2. договору №76 вартість послуг за даним договором може бути змінена підписанням додаткової угоди у випадках збільшення (зменшення) обсягів або складу послуг та зміни в процесі надання послуг державних розцінок або коефіцієнтів до базової ціни.

Оплата послуг здійснюється замовником поетапно на підставі актів здачі-приймання наданих послуг у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Остаточний розрахунок послуг здійснюється після затвердження науково-проектної документації (п.2.3. договору).

Відповідно до п.2.4. договору №76 замовник здійснює оплату тільки за фактично надані послуги протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами акту-здачі приймання наданих послуг, який відображає обсяг послуг та вартість наданих виконавцем послуг.

У пункті 3.2. договору №76 сторонами погоджено, що замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання акту здачі-приймання послуг перевіряє відповідність обсягу та якості наданих послуг вимогам договору, за результатами перевірки підписує і спрямовує виконавцю акт здачі-приймання наданих послуг або мотивовану відмову від приймання послуг.

Згідно із п.3.3. договору №76 у разі виявлення замовником під час приймання наданих послуг недоліків, сторонами складається акт, у якому фіксується перелік недоліків наданих послуг та строки для їх усунення виконавцем.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2019 року, але в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. (п.9.1. договору №76).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач надав, а позивач прийняв послуги у сфері містобудування (розроблення науково-проектної документації "Межі та режими використання зон охорони пам`яток культурної спадщини м. Києва") на загальну суму 1 644 964,20 грн, що підтверджується актом здачі - приймання наданих послуг від 24.10.2019 на суму 751 655,62 грн, актом здачі - приймання наданих послуг від 19.11.2019 на суму 645 321,90 грн, та актом здачі - приймання наданих послуг від 18.12.2019 на суму 247 986,68 грн.

Позивач на виконання умов договору здійснив оплату відповідачу за надані послуги в загальному розмірі 1 644 964,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №27 від 29.10.2019 на суму 751 655,62 грн, випискою від 24.12.2019 на суму 247 986,68 грн та випискою від 26.11.2019 на суму 645321,90 грн.

Північним Офісом Держаудитслужби проведено ревізію окремих питань господарської діяльності в Київському науково-методичному центрі по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій за період з 01.01.2019 по 31.12.2022, за результатами якої складений акт від 29.06.2023 № 04-30/267, зокрема щодо завищення вартості виконаних робіт підрядником за договором № 76.

В акті ревізії №04-30/267 від 29.06.2023 зафіксовано завищення вартості робіт за договором №76 закупівлі послуг від 24.07.2019 на суму 281 195,14 грн.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач просив стягнути з відповідача суму завищеної вартості робіт за договором №76 закупівлі послуг від 24.07.2019 в загальному розмірі 281 195,14 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договір, укладений між сторонами за своєю правовою природою відноситься до договорів підряду.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною четвертою статті 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Як підтверджено підписаними між сторонами без зауважень та заперечень актами здачі - приймання наданих послуг від 24.10.2019, від 19.11.2019 та від 18.12.2019 відповідач надав, а позивач прийняв послуги у сфері містобудування (розроблення науково-проектної документації "Межі та режими використання зон охорони пам`яток культурної спадщини м. Києва") на загальну суму 1 644 964,20 грн,

Згідно із ч.1 ст.843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.844 Цивільного кодексу України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

При цьому відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 2, 3 статті 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

У пункті п.2.1. договору №76 (у редакції додаткової угоди №1) сторони погодили, що вартість послуг становить 1 644 964,20 грн.

На виконання умов договору позивач здійснив оплату відповідачу за надані послуги в загальному розмірі 1644964,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №27 від 29.10.2019 та виписками від 24.12.2019, від 26.11.2019.

Відповідно до ст.857 Цивільного кодексу України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Згідно із ст.858 Цивільного кодексу України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Враховуючи наведені норми цивільного законодавства та оскільки позивач оглянув та прийняв за актами здачі - приймання наданих послуг (акти підписані і скріпленні печатками сторін без будь-яких зауважень) надані відповідачем послуги у сфері містобудування (розроблення науково-проектної документації "Межі та режими використання зон охорони пам`яток культурної спадщини м. Києва"), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач погодився з якістю таких послуг, їх вартістю та обсягом.

Мотивована відмова від приймання наданих послуг з боку позивача в матеріалах справи відсутня. Водночас, обсяг наданих послуг погоджений сторонами та їх вартість повністю оплачена позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сторони укладаючи договір за власним волевиявленням дійшли до згоди щодо всіх істотних умов договору, у тому числі ціни; вартість послуг була встановлена за взаємною згодою сторін, відображена в договорі; договір був виконаний обома сторонами, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти здачі - приймання наданих послуг та документи, що підтверджують оплату вартості послуг; при прийнятті послуг за договором позивач не заявляв ні про порушення обсягу наданих послуг, ні про недоліки послуг, ні про неналежну якість чи порушення строків виконання.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналогічні положення викладені у статтях 224, 225 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто, відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. За таких умов визнається,що причинний зв`язок між правопорушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Обов`язок по відшкодуванню збитків настає для суб`єктів господарювання у разі порушення господарського зобов`язання у результаті неналежного виконання (або невиконання) умов договору (ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України, ст.623 ЦК України) або внаслідок завдання шкоди без договірних правовідносин (глава 82 Цивільного кодексу України).

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Виходячи з наведеного та в силу статті 74 Господарського процесуального кодексу України, саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони.

Натомість, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов`язання, яка спричинила б шкідливий результат для контрагента, а відтак не моде вважатися доведеним причинний зв`язок між заподіяною шкодою та поведінкою відповідача.

Так, судом першої інстанції вірно зазначено, що акт ревізії від 29.06.2023 № 04-30/267 не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг.

Акт ревізії Державної аудиторської служби України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору.

Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 910/10637/17, від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17, від 21.05.2018 у справі №922/2310/17, від 22.10.2019 у справі №922/59/19, від 16.10.2018 у справі № 910/23357/17.

Отже, за наявності укладеного між сторонами у справі договору №76 закупівлі послуг від 24.07.2019, дії сторін по виконанню його умов, у тому числі, надання відповідних послуг та їх оплата є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах.

Відтак, обсяг прав, обов`язків та відповідальності сторін у справі мають врегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови проведення підрядних робіт (послуг) та договором.

Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами здачі-приймання наданих послуг. При цьому, суд зазначає, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась, тобто позивача у справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що акт ревізії фінансово-господарської діяльності сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за договором №76 закупівлі послуг від 24.07.2019. Крім того, кошти, які позивач просив стягнути з відповідача, отримано останнім, як оплату за надані послуги за договором №76 закупівлі послуг від 24.07.2019, та такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору і вони не можуть вважатися збитками.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача фактично зводяться до переоцінки обставин, правильно встановлених судом першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2024 у справі № 910/19934/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2024 у справі № 910/19934/23 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2024 у справі № 910/19934/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2024 у справі № 910/19934/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/19934/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

О.М. Гаврилюк