ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Справа № 924/270/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.

судді Мельник О.В.

секретар судового засідання Новосельська О.В.

за участю представників:

позивача: Діковицька О.М. адвокат

відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 у справі №924/270/23 в частині стягнення 560 625,54 грн пені, 30 912,52 грн штрафу та 35 990,11 грн витрат на професійну правничу допомогу (суддя Крамар С.І., м.Хмельницький, повний текст складено 16.05.2024)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський щебзавод", с.Березівка Житомирського району Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУГ ПОДІЛЛЯ", м. Хмельницький

про стягнення 4 421 669,64 грн. з яких: 1 662 235,50 грн - основного боргу, 1 868 751,81 грн - пені, 103 041,73 грн - штрафу, 653 006,79 грн - інфляційних втрат, 134 633,81 грн - 3 % річних

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирський щебзавод" звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУГ ПОДІЛЛЯ", м. Хмельницький про стягнення (із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) 4 421 669,64 грн, з яких: 1 662 235,50 грн - основного боргу, 1 868 751,81 грн - пені, 103 041,73 грн - штрафу, 653 006,79 грн - інфляційних втрат, 134 633,81 грн - 3% річних у зв`язку із неналежним виконання умов договору поставки №72/07042021-П від 07.04.2021.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУГ ПОДІЛЛЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський щебзавод" 1 662 235,50 грн основного боргу, 560 625,54 грн пені, 30 912,52 грн штрафу, 653 006,79 грн інфляційних втрат, 134 633,81 грн 3% річних, 66 319,16 грн витрат зі сплати судового збору, 35 990,11 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУГ ПОДІЛЛЯ" до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 5,88грн.

Не погоджуючись частково з ухваленим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 року в справі № 924/270/23 частково. Ухвалити нове рішення в частині, в якій зменшити нараховані ТОВ «Житомирський Щебзавод» для ТОВ «Буг Поділля» у справі № 924/270/23 суму пені у розмір 1 868 751,81 грн. пені, та суму штрафу у розмірі 103 041,73 грн. на 90 відсотків. Ухвалити нове рішення в частині, в якій скасувати стягнення 35 990, 11 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не враховані доводи відповідача щодо підстав зменшення нарахованих позивачем штрафних санкції, внаслідок чого, розмір присуджених до стягнення розмір пені та штрафу є значно завищеним.

Відповідач зазначає, що несвоєчасна оплата за поставлений товар була зумовлена форс-мажорними обставинами, зокрема, встановлення в Україні карантину та воєнного стану, тому підприємство відповідача майже стало позбавлене прибутків, у зв`язку із збройною окупацією асфальтобетонного заводу MARINI TOP TOW ER 3000Р, який починаючи з 2021 року знаходився за адресою: Херсонська обл. Генічеський р-н, .с.Першотравневе, вул. Центральна 1.

Виробництво продукції за допомогою вказаного асфальтобетонного заводу MARINI TOP TOW ER 3000Р було основним джерелом прибутків ТОВ «Буг Поділля», що підтверджували довідкою (наявною в матеріалах справи) про обсяги виробництва асфальтобетонної продукції за адресою: Херсонська обл. Генічеський р-н, с.Першотравневе, вул. Центральна 1, з якої вбачається, що у період 2021 року було виготовлено Асфальтобетону суміш крупнозерниста, тип А, марка 1(БМКП) 40/60-59 в кількості 18 083, 136 т та Асфальтобетону суміш крупнозерниста, тип А, марка 1(БМКП) 40/60-65 в кількості 23 184, 000т. Залишкова вартість даної продукції у період 2021 року становила 79 389 019,46 грн., що підтверджували копією довідки про обсяги виробництва за №12/02 від 12.04.2024 року (наявно в матеріалах справи).

Також, відповідач зазначає, що збройна агресія та тимчасова окупація с Першотравневе, Генічеського р-н, Херсонської обл. завдала прямих збитків для ТОВ «Буг Поділля» у розмірі 27 190 115, 94 грн. у зв`язку із втратою майна, обладнання, яке використовувалось у господарській діяльності під час виробництва, що підтверджується копіями звернення за №29/-01/06/22 від 29.06.2022 року (наявного в матеріалах справи) до Прокурора Нижньосірогозького відділу окружної прокуратури Херсонської області, копія акту інвентаризації основних фондів від 13.01.2022 року, копія заяви про залучення до кримінального провадження № 0000033 від 14.06.2022 року у якості потерпілого, копія відповіді прокурора у кримінальному проваджені Нижньосірогозького відділу окружної прокуратури Херсонської області.

Як вбачається із оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за січень 2021р. грудень 2023 року, кредиторська заборгованість ТОВ «Буг Поділля» перед іншими контрагентами становить 75 389 916, 93 грн. Також, наявна дебіторська заборгованість у розмірі 13 826 110,93 грн., яка виникла у зв`язку із відсутністю розрахунків зі сторони контрагентів перед ТОВ «Буг Поділля», що підтверджуємо копією ОСВ по рахунку 631 за січень 2021 грудень 2023.

Таким чином, відповідач зазначає, що збройна агресія російської федерації та введення в Україні воєнного стану значно вплинуло на подальше здійснення зобов`язань відповідачем.

Щодо оскарження стягнення 35 990,11 грн витрат на професійну правничу допомогу відповідач посилається на те, що в матеріалах даної справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат.

Також, судом першої інстанції не враховано, що зміст адвокатської послуги, погоджений сторонами у додатку від 09.01.2023 до договору від 01.09.2022 полягає у супроводжені господарської справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський щебзавод", с. Березівка Житомирського району Житомирської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУГ ПОДІЛЛЯ". Натомість, під час розгляду Господарським судом Хмельницької області, представництво ТОВ «Житомирський Щебзавод» здійснювалось іншими адвокатами, що взагалі не враховано судом при винесені оскаржуваного рішення та присудження до стягнення з відповідача 35 990,11 грн. витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Ухвалою суду від 08.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 у справі №924/270/23 в частині стягнення 560 625,54 грн пені, 30 912,52 грн штрафу та 35 990,11 грн витрат на професійну правничу допомогу та розгляд апеляційної скарги призначено на 24 липня 2024 року.

16 липня 2024 року ТОВ "Житомирський щебзавод" через систему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу в якій позивач заперечує доводи апеляційної скарги та просить суд рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 у справі №924/270/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Буг Поділля» без задоволення.

23 липня 2024 року від представника ТОВ «БУГ ПОДІЛЛЯ» адвоката Упадова Д.Д. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав того, що він не має можливості з`явитись в судове засідання, оскільки щодо іншого його підзахисного на 24.07.2024 заплановано невідкладні слідчі дії у рамках кримінального провадження, що пов`язано із оглядом місця події на території Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Доказів на підтвердження обставин зазначених у клопотанні не додано.

Представник позивача в судовому засіданні 24.07.2024 заперечила щодо задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів, дійшла висновку про залишення його без задоволення враховуючи наступне.

Частинами 11, 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 13 статті 270 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності.

Колегія суддів враховує, що правову позицію відповідача викладено у апеляційній скарзі, явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, усі доводи і вимоги учасники справи можуть викласти і подати суду письмово, тоді як у клопотанні про відкладення розгляду справи заявник не навів суду доводів, що унеможливлюють розглянути судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу за його відсутності.

Поряд з цим, судова колегія зазначає, що відповідач не позбавлений права надавати повноваження на представництво своїх інтересів будь-якій кількості осіб та будь-якому іншому представникові, а нез`явлення в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що посилання представника відповідача адвоката Упадова Д.Д. на зайнятість в невідкладних слідчих діях, які призвели до неможливості його участі у судовому засіданні 24.07.2024, не перешкоджає розгляду справи. До того ж представник відповідача адвокат Упадов Д.Д., будь-яких доказів на підтвердження свого клопотання не надав.

Інших причин, які можна було б визнати поважними, відповідач у клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначив.

За таких обставин, оскільки судом апеляційної інстанції вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду, як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ТОВ «БУГ ПОДІЛЛЯ» адвоката Упадова Д.Д..

Представник позивача в судовому засіданні 24.07.2024 доводи апеляційної скарги заперечила та надала відповідні пояснення. Просила суд рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 у справі № 924/270/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Буг Поділля» без задоволення.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні 24.07.2024, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 у справі №924/270/23 в частині стягнення 560 625,54 грн пені, 30 912,52 грн штрафу та 35 990,11 грн витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 квітня 2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирський щебзавод" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БУГ ПОДІЛЛЯ", м.Хмельницький (далі - покупець) укладено договір поставки №72/07042021-П (далі - договір) (а.с.28-31 т.1).

3гідно з п.1.1. договору постачальник зобов`язався поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "БУГ ПОДІЛЛЯ", м.Хмельницький в порядку та на умовах, визначених цим договором щебінь, пісок (далі - за текстом "продукція"), а покупець зобов`язався прийняти продукцію та оплатити її на умовах цього договору.

За умовами п.1.3. договору постачальник передає у власність покупцю продукцію в наступному асортименті: щебінь фракції 5-10, щебінь фракції 5-20, щебінь фракції 10-20, щебінь фракції 20-40, щебінь фракції 40-70, щебінь фракції 2-5, щебенево-піщана суміш фракції 0,05-70, щебенево-піщана суміш фракції 0,05-40, щебінь фракції 0-40, щебінь фракції 0-70, відсів, пісок з відсівів дроблення фракції 0-5, тощо.

Кількісні характеристики, а також асортимент продукції визначаються заявками покупця і закріплюються у відповідних видаткових накладних (п.1.4. договору).

Пунктом 2.5. договору встановлено, що розрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника 100% попередньої оплати вартості продукції.

Відповідно до п.2.6. договору у випадку поставки продукції на умовах п.3.5. цього договору покупець повинен оплатити повну вартість поставленої продукції протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з дати поставки.

Сторони договору погодили (п.3.3.), що заявка може бути подана покупцем як в усній, так і в письмовій формі за допомогою телефону, факсу, електронної пошти, пошти або інших засобів комунікації.

Постачальник може здійснювати постачання продукції на умовах відстрочення платежу протягом чотирнадцяти календарних днів з моменту поставки відповідної партії товару (п.3.5. договору).

Згідно п.3.6. Договору, обов`язок постачальника щодо поставки продукції покупцю вважається виконаним з моменту надання у розпорядження (передачі) товару покупцю відповідно до п. 3.1. та 3.2. цього договору. Приймання-передача продукції здійснюється шляхом підписання відповідної видаткової накладної уповноваженими представниками сторін.

У п. 5.4., 5.6. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати грошових коштів за цим договором покупцю нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) до повного розрахунку. У разі прострочення оплати понад 30 (тридцять) календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 3 (три) % від суми заборгованості.

Покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, штраф, пеню, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми. У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України розмір процентів річних встановлений сторонами у договорі.

Договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками сторін і діє протягом дванадцяти місяців, а в частині грошових зобов`язань - до їх повного виконання сторонами. Після закінчення строку, на який було укладено договір, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається продовженим на невизначений строк, але кожна із сторін має право припинити його дію, попередивши про це іншу сторону у відповідності до п.п. 6.3, 6.4, 6.5 договору (п.п. 6.1, 6.2 договору).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін. Доказів припинення договору сторонами не надано.

На виконання умов договору постачальником було здійснено поставки щебеневої продукції покупцю, починаючи з 03.01.2022 по 23.02.2022, на загальну суму 3 434 724,44 грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків по стану за період: 01.01.2022 -01.03.2023 (а.с.14, 32-61 т.1).

Відповідач за отриману продукцію повністю не розрахувався, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 1 662 235,50 грн, яку відповідач у відзиві на позовну заяву визнає (а.с.84-85 т.1).

Поряд з цим, у зв`язку із неналежним виконання умов договору позивачем нараховано відповідачу: 1 868 751,81 грн - пені, 103 041,73 грн - штрафу, 653 006,79 грн - інфляційних втрат, 134 633,81грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУГ ПОДІЛЛЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський щебзавод" 1 662 235,50 грн основного боргу, 560 625,54 грн пені, 30 912,52 грн штрафу, 653 006,79 грн інфляційних втрат, 134 633,81грн 3% річних, 66 319,16грн витрат зі сплати судового збору, 35 990,11грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУГ ПОДІЛЛЯ" до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 5,88грн.

Як вбачається з апеляційної скарги, Товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 року в справі № 924/270/23 частково. Ухвалити нове рішення в частині, в якій зменшити нараховані ТОВ «Житомирський Щебзавод» для ТОВ «Буг Поділля» у справі №924/270/23 суму пені у розмір 1 868 751,81 грн. пені, та суму штрафу у розмірі 103 041,73 грн. на 90 відсотків. Ухвалити нове рішення в частині, в якій скасувати стягнення 35 990, 11 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво", суд апеляційної інстанції здійснює перегляд оскаржуваного рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 року в справі № 924/270/23 в частині стягнення 560 625,54 грн пені, 30 912,52 грн штрафу та 35 990,11 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 1 868 751,81 грн - пені, 103 041,73 грн - штрафу, колегія суддів враховує наступне.

Насамперед, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернутись до визначених законом загальних правил визначення неустойки, підстав, умов та правил для її застосування, що врегульовані положеннями ГК України та ЦК України.

Визначення неустойки, що наведене в частині першій статті 549 ЦК України, передбачає як одну із умов для її застосування порушення зобов`язання, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

Однією з підстав для виникнення зобов`язання є договір та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 цього Кодексу).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України.

Зміст договору, що є обов`язковим для виконання його сторонами (частина перша статті 629 цього Кодексу) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Частиною першою статті 548 цього Кодексу передбачені загальні умови забезпечення виконання зобов`язання. Одна з цих умов передбачає забезпечення виконання зобов`язання (основного зобов`язання), якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК України).

Поряд з цим, за змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова та господарсько-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

При цьому за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

На відміну від положень ЦК України, які штраф та пеню визначають як види неустойки в залежності від правил обчислення (частини друга та третя статті 549 цього Кодексу), а неустойку і як вид забезпечення виконання зобов`язання, і як правовий наслідок порушення зобов`язань, встановлених законом або договором, положення ГК України визначають неустойку, штраф та пеню як господарські санкції у вигляді грошової суми - штрафні санкції, суму яких учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже сплату неустойки як один із видів забезпечення виконання зобов`язання, встановлених договором або законом, та як один із встановлених договором або законом правових наслідків порушення зобов`язання передбачено лише нормами ЦК України (пункт 3 частини першої статті 611 цього Кодексу).

Неустойка як господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань започатковує визначеність у правовідносинах за зобов`язаннями, а саме - відповідальність має настати щонайменше в межах неустойки. Тобто неустойка підсилює дію засобів цивільно-правової відповідальності, робить їх достатньо визначеними, перетворюючи в необхідний, так би мовити, невідворотній наслідок правопорушення. Отже неустойка стає оперативним засобом реагування у разі порушення або неналежного виконання зобов`язання, яким можна скористатись як тільки було порушено зобов`язання, не чекаючи викликаних ним негативних наслідків. Зокрема, задля прагнення учасників зобов`язання до дійсно оперативного, негайного використання свого права на неустойку для неї встановлений спеціальний скорочений строк позовної давності: позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Тобто неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.

Так, законодавець в ГК України, встановлюючи правила визначення розміру штрафних санкцій (зокрема і неустойки, стаття 231 цього Кодексу) та встановлюючи також як і ЦК України відмінності між порядками обчислення штрафу та пені (частина друга цієї статті Кодексу), уточнює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором (частина четверта статті 231 ГК України).

Щодо застосування наведених положень статті 231 ГК України суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції, викладеної у пункті 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 та у постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21: господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

У зв`язку із викладеним суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування:

-характером неустойки (договірний або встановлений законом);

-підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано);

-складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових;

-умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків.

Отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання.

Пунктом 5.4. договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної сплати грошових коштів за цим договором відповідачу нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) до повного розрахунку. У разі прострочення оплати понад 30 (тридцять) календарних днів відповідач додатково сплачує позивачу штраф у розмірі 3 (три) % від суми заборгованості.

Отже, сторони врегулювали свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд, у тому числі, щодо періоду нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати - до повного розрахунку (фактичний момент оплати), у зв`язку із чим період нарахування пені не обмежується шестимісячним строком.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 10.09.2020 у справі №916/1777/19.

Згідно із ст.ст.1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перерахунок пені та 3% штрафу (за допомогою системи „Законодавство") за визначені позивачем згідно поданого розрахунку періоди виникнення заборгованості відповідно до умов договору, видаткових накладних та умов оплати (зарахування коштів на рахунок позивача), судом першої інстанції звернуто увагу, що заявлені позивачем суми до стягнення в розмірі 1 868 751,81 грн - пені та 103 041,73 грн - штрафу є обґрунтованими та в межах проведених нарахувань.

Разом з тим, враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності сторін, періоди прострочення, зважаючи на відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у той час як негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, суд першої інстанції на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України зменшив розмір пені до 560 625,54 грн та штрафу до 30 912,52 грн.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для зменшення розміру пені, колегія суддів зазначає наступне.

У постановах Верховного Суду від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 14.08.2018 у справі №903/827/17, від 30.08.2018 у справі №925/1587/17 викладено правову позицію, відповідно до якої частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі статтею 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому суд апеляційної інстанції наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

У цих висновках суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі №910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 11.07.2023 у справі №903/486/22 також зауважує, що застосоване у частині третій статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

Поряд з викладеним суд апеляційної інстанції зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (вказаний висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Водночас, як свідчить судова практика, суди звертають увагу на те, що зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі №918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі №922/2141/21, від 05.04.2023 у справі №910/18718/21).

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду першої інстанції було подано клопотання про зменшення нарахованих пені та штрафу на підставі ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України, в якому Товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» просило зменшити нараховані ТОВ «Житомирський Щебзавод» для ТОВ «Буг Поділля» у справі №924/270/23 штрафні санкції на 90 відсотків (а.с. 3-4 т.2).

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що зміст вказаної заяви про зменшення штрафних санкцій максимально повторюється в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 у справі №924/270/23 в частині стягнення штрафних санкцій.

Таким чином, обґрунтовуючи свою позицію стосовно наявності підстав для зменшення пені та штрафу відповідач посилається на наступні обставини.

Несвоєчасна оплата за поставлений товар була зумовлена форс- мажорними обставинами, зокрема, встановлення в Україні карантину та воєнного стану, тому підприємство відповідача майже стало позбавлене прибутків, у зв`язку із збройною окупацією асфальтобетонного заводу MARINI TOP TOW ER 3000Р, який починаючи з 2021 року знаходився за адресою: Херсонська обл. Генічеський р-н, .с.Першотравневе, вул. Центральна 1. Виробництво продукції за допомогою вказаного асфальтобетонного заводу MARINI TOP TOW ER 3000Р було основним джерелом прибутків ТОВ «Буг Поділля», що підтверджується довідкою про обсяги виробництва асфальтобетонної продукції за адресою: Херсонська обл. Генічеський р-н, с. Першотравневе, вул. Центральна 1, з якої вбачається, що у період 2021 року було виготовлено Асфальтобетону суміш крупнозерниста, тип А, марка 1(БМКП) 40/60-59 в кількості 18 083, 136 т та Асфальтобетону суміш крупнозерниста, тип А, марка 1(БМКП) 40/60-65 в кількості 23 184, 000т. Залишкова вартість даної продукції у період 2021 року становила 79 389 019,46 грн., що підтверджуємо копією довідки про обсяги виробництва за № 12/02 від 12.04.2024 року.

Також, збройна агресія та тимчасова окупація с. Першотравневе, Генічеського р-н, Херсонської обл. завдала прямих збитків для ТОВ «Буг Поділля» у розмірі 27 190 115, 94 грн. у зв`язку із втратою майна, обладнання, яке використовувалось у господарській діяльності під час виробництва, що підтверджуємо копіями звернення за № 29/-01/06/22 від 29.06.2022 року до прокурора Нижньосірогозького відділу окружної прокуратури Херсонської області, копія акту інвентаризації основних фондів від 13.01.2022 року, копія заяви про залучення до кримінального провадження № 0000033 від 14.06.2022 року у якості потерпілого, копія відповіді прокурора у кримінальному проваджені Нижньосірогозького відділу окружної прокуратури Херсонської області. Внаслідок збройної агресії та тимчасової окупації, в тому числі с.Першотравневе, Генічеський р-н, Херсонської обл. та відсутністю прибутків у ТОВ «Буг Поділля» почала накопичуватись кредиторська заборгованість перед контрагентами.

Відповідач також зазначає, що із оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за січень 2021 грудень 2023 року, кредиторська заборгованість ТОВ «Буг Поділля» перед іншими контрагентами становить 75 389 916, 93 грн. Також, наявна дебіторська заборгованість у розмірі 13 826 110,93 грн., яка виникла у зв`язку із відсутністю розрахунків зі сторони контрагентів перед ТОВ «Буг Поділля», що підтверджуємо копією ОСВ по рахунку 631 за січень 2021 грудень 2023.

Таким чином, відповідач вважає, що збройна агресія російської федерації та введення в Україні воєнного стану значно вплинуло на подальше здійснення зобов`язань відповідачем.

Колегія суддів відзначає, що приписами ст. 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно п.5.5 договору поставки №72/07042021-П від 07.04.2021, сторони погодились, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дій непереборної сили, що не залежать від волі сторін), а саме: війни, воєнних дій, блокади, ембарго, інших міжнародних санкцій, валютних обмежень, інших дій держав, що унеможливлюють виконання сторонами свої зобов`язань, пожеж, повеней, інших стихійних лих, сторони звільняються від виконання своїх зобов`язань на час дії зазначених обставин. У випадку, якщо дія зазначених обставин продовжується більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, кожна зі сторін має право на розірвання цього договору і не несе відповідальності за таке розірвання за умови сповіщення про це іншу сторону не пізніше ніж за 2 (два) робочі дні до дати розірвання договору. Достатнім доказом початку, тривалості та закінчення форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України.

З аналізу наведеного вбачається, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок, доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем з дотриманням вимог пункту 5.5 договору поставки №72/07042021-П від 07.04.2021, необхідно було надати позивачу копію сертифікату про форс-мажорні обставини.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України або Регіональною торгово-промисловою палатою для Товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» форс-мажорних обставин, які об`єктивно унеможливили виконання товариством зобов`язань щодо оплати продукції за договором поставки №72/07042021-П від 07.04.2021.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21 звернув увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Водночас, неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Договором поставки №72/07042021-П від 07.04.2021 не встановлено такої умови, як те, що ненадання сертифікату в певний строк позбавляє сторону договору посилатися на настання форс-мажорних обставин, як на підставу звільнення від відповідальності.

Проте, колегія суддів відзначає, що відсутність передбачених умовами договору юридичних наслідків порушення строків повідомлення стороною договору свого контрагента про настання форс-мажорних обставин не свідчить про те, що таке повідомлення про форс-мажор не має бути здійснено (направлено) іншій стороні взагалі.

Водночас, колегія суддів враховує, що сертифікат Торгово-промислової палати не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставини форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, від 21.07.2021 у справі №912/3323/20, від 25.11.2021 у справі №905/55/21).

Верховний Суд в постанові від 25.01.2022 №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Отже, окрім наявності обставин непереборної сили, для звільнення від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе за Договором зобов`язань відповідач має довести, що саме введення воєнного стану стало причиною неможливості виконання ним обов`язків по оплаті поставленої продукції.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17.

Так, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що відповідач в обґрунтування неможливості виконати договірне зобов`язання по оплаті продукції посилається на наявність наступних форс-мажорних обставин:

- збройна окупація - асфальтобетонного заводу MARINI TOP TOW ER 3000Р, який починаючи з 2021 року знаходився за адресою: Херсонська обл. Генічеський р-н, с. Першотравневе, вул. Центральна 1, яка завдала прямих збитків для ТОВ «Буг Поділля» у розмірі 27 190 115, 94 грн. у зв`язку із втратою майна, обладнання, яке використовувалось у господарській діяльності під час виробництва, що підтверджується копіями звернення за №29/-01/06/22 від 29.06.2022 року до прокурора Нижньосірогозького відділу окружної прокуратури Херсонської області, копія акту інвентаризації основних фондів від 13.01.2022 року, копія заяви про залучення до кримінального провадження №0000033 від 14.06.2022 року у якості потерпілого, копія відповіді прокурора у кримінальному проваджені Нижньосірогозького відділу окружної прокуратури Херсонської області.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що 24.04.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирський щебзавод" до суду першої інстанції подані додаткові пояснення в яких позивач зокрема спростовує доводи відповідача щодо зменшення штрафних санкцій та надає відповідні докази (а.с.17-53 т.2).

Таким чином, дослідивши матеріали справи, з метою встановлення чи дійсно такі обставини, на які посилається відповідач, є такими, що об`єктивно унеможливили належне виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати продукції за договором поставки №72/07042021-П від 07.04.2021, колегією суддів встановлено, що господарська діяльність відповідачем здійснюється не лише за адресою місцезнаходження асфальтобетонного заводу MARINI TOP TOW ER 3000Р Херсонська обл. Генічеський р-н, .с. Першотравневе, вул. Центральна 1.

Так, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ТОВ «БУГ ПОДІЛЛЯ» здійснює господарську діяльність в Хмельницькій області, Хмельницький р-н, с. Правдівка, автодорога Житомир-Чернівці, 207 км, що підтверджується Сертифікатом на систему управління якістю стосовно виробів мінеральних неметалевих, інших від 22.03.2023 №UA.CУ.9001.230215.03-23, Сертифікатом на систему екологічного управління стосовно виробів мінеральних неметалевих, інших від 22.03.2023 №UA.CУ.14001.230215.04-23 та Ліцензією на право зберігання пального від 20.10.2022 № 200277 (а.с.39, 50 т.2).

Також, господарську діяльність відповідач здійснює у Рівненській області с. Зоря, вул.Промислова, 5, що підтверджується атестатом виробництва від 20.02.2024 №АВ.ВА.036-24, протоколом випробувань №0076/24 від 20.04.2024 та договором оренди асфальто-змішувальної установки ДС-16863 з бітумним господарством 2017 р.в. та ваги автомобільні ТВА-60-20-18(8)-ОптімаВ-Пф-25 укладеним з ТОВ «АБЗ-ІНВЕСТ» від 10.11.2022 №АБЗ-10/11/22-БП (а.с.36, 47, 51-53 т.2).

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснює господарську діяльність також в селах Кутище та Оліївка Житомирської області, що підтверджується товарно-транспортними накладними № ЖЩ0003054 від 14.04.2021; №ЖЩ0003055 від 14.04.2021; №ЖЩ0003056; від 14.04.2021 №ЖЩ0003057; від 14.04.2021, №ЖЩ0003060; від 14.04.2021 №ЖЩ0003094; від 14.04.2021 № ЖЩ0003097; від 14.04.2021 № ЖЩ0017669; від 18.10.2021, №ЖЩ0017618 від 18.10.2021; № ЖЩ0017616 від 18.10.2021; № ЖЩ0018944 від 02.11.2021; №ЖЩ0018904 від 02.11.2021; N°ЖЩ0018887 від 02.11.2021; N°ЖЩ0018941 від 02.11.2021 (а.с.40-46 т.2).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що відповідач здійснює господарської діяльності на території Хмельницької, Рівненської, Житомирської областей, що в свою чергу надає право відповідачу отримувати прибутки та здійснювати погашення заборгованості перед позивачем. Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем суду не надано.

Таким чином, асфальтобетонний завод MARINI TOP TOW ER 3000Р не єдиним джерелом доходу відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по договору поставки №72/07042021-П, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між окупацією асфальтобетонного заводу MARINI TOP TOW ER 3000Р та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором, а тому доводи відповідача про неможливість виконання зобов`язань щодо оплати отриманої продукції через вплив форс-мажорних обставин саме для цього конкретного випадку, суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими.

В контексті викладеного, колегія суддів відзначає, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

В даному випадку відповідач не надав належних доказів, що саме введення воєнного стану унеможливило виконання конкретних зобов`язань за договором поставки №72/07042021-П. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

Водночас, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, оцінивши фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності сторін, періоди прострочення, зважаючи на відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у той час як негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України, цілком обґрунтовано виснував про можливість зменшення розміру штрафних санкцій на 70%, а саме: пені до 560 625,54 грн та штрафу до 30 912,52 грн, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції у справі, яка розглядається, узгоджуються з нормами закону, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій та є засобом недопущення їх використання ані як інструменту для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право на зменшення розміру штрафних санкцій, надане суду ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, було обґрунтовано застосоване у цій справі. Обсяг зменшення штрафних санкцій судом першої інстанції на 70% відповідає принципам добросовісності, розумності, справедливості.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, про відсутність підстав для скасування рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 у справі №924/270/23 в частині стягнення 560 625,54 грн пені, 30 912,52 грн штрафу та зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

Щодо стягнення 35 990,11 грн витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно із статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Натомість у частинах 5-7 цієї статті Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядку.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Подібні висновки викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/1344/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду (у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21) виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем в позовній заяві зазначено, що ним погоджено, що вартість послуг за супровід та ведення господарської справи по стягненню боргу з відповідача, встановлюється у вигляді гонорару у розмірі 1% (один) від ціни позову та становить 35 990,11 грн. Оплата здійснюється після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили. У випадку добровільного погашення відповідачем основної суми заборгованості до закінчення судових дебатів розмір гонорару становитиме 11 996,70 грн та підлягає виплаті після набрання рішенням суду законної сили.

В підтвердження вказаних обставин до позовної заяви позивачем додано договір про надання адвокатських послуг від 01.09.2022 та додаток від 09.01.2023 до договору про надання адвокатських послуг від 01.09.2022.

01 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирський щебзавод" (надалі - клієнт) та адвокатом Черниш Максимом В`ячеславовичем (надалі - адвокат) укладено договір про надання адвокатських послуг (а.с. 10 т.1).

Згідно п. 2.1 договору, адвокат зокрема бере на себе обов`язок виконання представництва Замовника у господарському процесі.

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що розмір винагороди адвоката за домовленістю згідно додатків до договору.

09 січня 2023 року між адвокатом Черниш М.В. та ТОВ «Житомирський щебзавод» укладено додаток до договору про надання адвокатських послуг від 01.09.2022 в якому сторони погодили наступну вартість послуг адвоката: вартість послуг за аналіз, підготовку процесуальних документів, збір доказів та супроводження господарської справи за позовом за позовом ТОВ "Житомирський щебзавод" до ТОВ "БУГ ПОДІЛЛЯ" про стягнення 3599011,94 грн встановлюється у вигляді гонорару у розмірі 35 990,11 грн, що становить 1% ціни позову. Оплата здійснюється після набрання рішення суду першої інстанції законної сили. У випадку добровільної оплати ТОВ «БУГ ПОДІЛЛЯ» основної суми заборгованості у розмірі 1 662 235,50 грн до закінчення судових дебатів, розмір гонорару становитиме 11 996,70 грн та підлягає виплаті після набрання рішенням суду законної сили (а.с.11 т.1).

З додатку від 09.01.2023 до договору про надання адвокатських послуг від 01.09.2022 вбачається, що сторони погодили фіксований розмір гонорару, у розмірі 35 990,11 грн, що становить 1% ціни позову.

13 червня 2023 року представником позивача адвокатом Черниш М.В. до суду першої інстанції подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в якій просив суд стягнути з ТОВ «БУГ ПОДІЛЛЯ» на користь ТОВ «Житомирський щебзавод» 35990,11 грн витрат на правову (правничу) допомогу до якої долучено акт здачі-приймання наданих послуг від 01.06.2023 року (а.с.148-149 т.1).

Згідно акту здачі-приймання наданих послуг від 01.06.2023 сторони підтвердили, що адвокат виконав та передав замовнику наступні послуги: комплексну підготовку документів по господарській справі №924/270/22 за позовом ТОВ «Житомирський щебзавод» до ТОВ «БУГ ПОДІЛЛЯ» про стягнення 3 599011,94 грн.; надання правових консультацій та пропозицій, надання правової допомоги до остаточного прийняття рішення Господарським судом Хмельницької області. Загальна вартість послуг складає 35 990,011 грн без ПДВ (а.с.149 т.1).

Вищевказані докази понесення витрат на професійну правничу допомогу були надані до закінчення судових дебатів у справі.

Поряд з цим, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20, від 05 березня 2021 року у справі №200/10801/19-а, від 16 березня 2021 року у справі №520/12065/19, постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, відповідно до якої відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, суд першої інстанції за результатами розгляду заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням змісту прийнятого рішення, принципу співрозмірності, критеріїв розумності та складності справи, дійшов висновку про обґрунтованість розміру витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський щебзавод" та про наявність підстав для стягнення з відповідача 35 990,11 грн витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Проте, відповідач оскаржуючи рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 у справі №924/270/23 в частині стягнення 35 990,11 грн витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній скарзі посилається на те, що в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат. Крім того, зазначає, що під час розгляду Господарським судом Хмельницької області даної справи, представництво ТОВ «Житомирський Щебзавод» здійснювалось іншими адвокатами, що не враховано судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 35 990,11 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Втім, колегія суддів відхиляє зазначені доводи з огляду на наступне.

Частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів слід зазначити, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Слід зауважити, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Колегія суддів зазначає, що в акті здачі-приймання наданих послуг від 01.06.2023 року позивачем достатньо викладено обсяг наданих послуг для визначення фіксованого розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що у випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Крім того, колегія суддів зазначає, що представництво ТОВ «Житомирський Щебзавод» в даній справі адвокатами Кушнір О.В. та Діковицькою О.М. не спростовує обов`язку суду розглянути заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу надану позивачу адвокатом Черниш М.В. на підставі вищевказаних доказів наявних в матеріалах справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з наведеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг, відзиву та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (дана правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16).

Колегія суддів враховує, що матеріалами справи підтверджується, що адвокат Черниш М.В. готував та подавав клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції (а.с. 78-80 т.1), приймав участь в судовому засіданні 18.04.2023 (ас. 90-91 т.1); готував та подавав пояснення на відзив на апеляційну скаргу з додатками (а.с. 94-113 т.1); готував та подавав клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції (а.с. 126 т.1); приймав участь в судовому засіданні 03.05.2023 (а.с.133-134 т.1); готував та подавав клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції (а.с.140-141 т.1); готував та подавав клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції (а.с. 143 т.1); приймав участь в судовому засіданні 14.06.2023 (а.с.154-155 т.1).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що із досліджених та поданих до матеріалів справи доказів вбачається, що в рамках даної справи також надавав правову допомогу позивачу адвокат Черниш М.В. , а не лише адвокати Кушнір О.В. та Діковицька О.М.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно розглянув заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу надану позивачу адвокатом Черниш М.В.

При цьому, колегія суддів зазначає, що заперечення відповідача викладені в апеляційній скарзі не містять будь-яких обґрунтувань щодо співмірності судових витрат. Крім того, відповідач не надав власних розрахунків про розмір підставних до стягнення коштів на правову правничу допомогу, які б суд міг оцінити на предмет обґрунтованості, просячи відмовити у стягненні послуг з надання правової допомоги у повному обсязі.

Враховуючи наведене, доводи ТОВ «БУГ ПОДІЛЛЯ, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість розміру витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський щебзавод" та про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 35 990,11 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Як зазначено у п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 у справі №924/270/23 в частині стягнення 560 625,54 грн пені, 30 912,52 грн штрафу та 35 990,11 грн витрат на професійну правничу допомогу є законним та обґрунтованим, підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» відсутні.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ ПОДІЛЛЯ» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.05.2024 у справі №924/270/23 в частині стягнення 560 625,54 грн пені, 30 912,52 грн штрафу та 35 990,11 грн витрат на професійну правничу допомогу, без змін.

2. Справу №924/270/23 повернути Господарському суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "29" липня 2024 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.