УХВАЛА

30 липня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/14781/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Релігійної організації Української Православної Церкви Парафія рівноапостольної Марії Магдалини у Старокиївському районі м. Києва

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024

за позовом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації

до Релігійної організації Української Православної Церкви Парафія рівноапостольної Марії Магдалини у Старокиївському районі м. Києва,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва",

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 позов задоволено та зобов`язано Релігійну організацію Української Православної Церкви Парафія рівноапостольної Марії Магдалини у Старокиївському районі м. Києва (далі - Релігійна організація, скаржник) звільнити нежитлове приміщення площею 146 квадратних метрів в будівлі по вулиці Володимирській 45 у місті Києві.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Релігійна організація звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення господарського суду міста Києва від 30.01.2024 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Скаржник також подав клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024, яке обґрунтоване тим, що про існування рішення суду, він дізнався від позивача, коли той запропонував звільнити орендоване приміщення, вказавши, що є відповідне рішення суду; документи щодо розгляду справи в суді відповідач не отримував, у зв`язку із чим суд ухвалив рішення про права та обов`язки без участі відповідача та його заперечень і доказів, тому вважає, що строк на подачу апеляційної скарги може бути поновлений.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 апеляційну скаргу Релігійної організації залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання відповідного обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення та зобов`язано Релігійну організацію зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, подання до суду відповідної заяви про усунення недоліків. Роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

В ухвалі суду від 01.07.2024 судом зазначено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Релігійна організація знаходиться за адресою: 01034, м. Київ, вулиця Прорізна, будинок 23, квартира 4, куди відповідно суд першої інстанції направляв ухвали рекомендованими повідомленнями, але вони поверталися без вручення з відміткою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання". Також суд першої інстанції направляв ухвалу на вул. Володимирську, 45, але звідти, з відміткою Укрпошти "неправильно зазначена (відсутня) адреса" рекомендоване повідомлення також повернулося. Окрім того, звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник зазначає свої адреси: фактична адреса місцезнаходження: 01034, м. Київ, вул. Володимирську, 45 та юридична адреса: 01034, м. Київ, вул. Прорізна, 23, кв. 4. Також, як свідчать матеріали справи суд першої інстанції декілька разів відкладав розгляд справи та направляв ухвали про виклик у судові засідання Релігійної організації за вказаними адресами, які зазначені самим відповідачем. До того ж, рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 було опубліковане в Єдиному державному реєстрі судових рішень 07.02.2024, отже скаржник мав можливість ознайомитись з текстами процесуальних документів по вказаній справі, в тому числі з оскаржуваним рішенням в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Таким чином, можливість вчасного подання Релігійною організацією апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024, залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер, якою (можливістю) він вчасно не скористався, а наведені у відповідному клопотанні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки обставини зазначені скаржником в обґрунтування клопотання про поновлення строку не підтвердженні жодними обґрунтованими доказами.

09.07.2024 до апеляційного суду від Релігійної організації надійшло клопотання про продовження терміну на усунення недоліків ще на п`ятнадцять діб.

15.07.2024 від Релігійної організації надійшло клопотання про доповнення вимог апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024, в якому вона просила визнати договір оренди №56/1 від 21.02.2013 таким, як дійсний і судовим рішенням затвердити його продовження, ще на десять термінів, а саме від 21.02.2022 до 21.02.2052.

Також 15.07.2024 через канцелярію суду скаржником на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху було подано клопотання про усунення недоліків, а саме реєстрацію в електронному кабінеті Релігійної організації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами (). Стосовно вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 про подання відповідного обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 апелянтом не надано.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 відмовлено у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з тим, що скаржником не наведено змістовних та вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, також скаржник не довів, що у цій справі можливість вчасного подання апеляційної скарги не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Разом з цим, заявником у визначений строк не усунуто недоліки апеляційної скарги, на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 про залишення без руху та не надано суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

22.07.2024 (відповідно до відбитку штампу Верховного Суду "Скриня" на першому аркуші касаційної скарги) Релігійна організація звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 з підстав порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Частинами 2, 3 статті 260 ГПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За змістом частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху зазначаються недоліки цієї скарги, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (частина 2 статті 256 ГПК України).

Згідно цієї норми суд апеляційної інстанції, у кожному конкретному випадку, повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, можливість поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказане рішення Європейського суду з прав людини застосовується у даній справі як джерело права і його висновки про можливість відновлення процесуального строку лише за умови наведення відповідних причин, а можливість їх наведення, як вже зазначалось, залежить від їх доведення, не дають правових підстав зробити мотивований висновок по суті заявленого клопотання.

Як зазначено вище, процесуальні документи суду першої інстанції направлялися рекомендованими повідомленнями на адресу Релігійної організації, яка була вказана в позовній заяві - 01034, м. Київ, вулиця Прорізна, будинок 23, квартира 4 та співпадає із інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Утім ці рекомендовані повідомлення повернулися до суду першої інстанції без вручення адресату з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до частин 3 і 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з положеннями частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.

Відповідно до пункту 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка".

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою "Судова повістка", працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.

Ураховуючи відсутність в матеріалах касаційної скарги підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою та які повернулися до суду у зв`язку з їх неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і не звернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) погодилася із висновками суду, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи ?належним?, зазначивши, що отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Згідно з частиною 11 статті 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Отже, ураховуючи відсутність у Релігійної організації електронного кабінету, процесуальні документи судом першої інстанції надсилалися їй засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням за адресою, повідомленою суду і яка співпадає із відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому Верховний Суд вважає, що господарським судом вчинено всі можливі дії щодо належного повідомлення Релігійної організації про існуюче судове рішення.

Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень, а особливо у випадку, коли скаржник зацікавлений у вирішенні питання про відкриття провадження у справі, оскільки саме він не погоджується з рішенням суду попередньої інстанції і ставить під сумнів його законність.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

За приписами частин 1-4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах "Олександр Шевченко проти України" (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007, № 8371/02 та "Трух проти України" (Trukh v.Ukraine) від 14.10.2003.

Релігійна організація, подавши апеляційну скаргу, з метою добросовісного користування процесуальними правами учасника судового процесу згідно з вимогами статті 43 ГПК України, повинна була виявляти інтерес до відомого їй провадження, зокрема, щодо руху поданої нею скарги та результату розгляду її судом, а саме щодо усунення недоліків касаційної скарги на стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

У зв`язку із тим, що наведені Релігійною організацією підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано судом неповажними, а скаржником не усунуто недоліки апеляційної скарги та не подано заяви про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження із обґрунтуванням підстав для його поновлення, апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

За вказаних обставин у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.

Відповідно до частини 2 статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Релігійної організації на підставі частини 2 статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини 6 статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/14781/23 за касаційною скаргою Релігійної організації Української Православної Церкви Парафія рівноапостольної Марії Магдалини у Старокиївському районі м. Києва на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024.

2. Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, іншим учасникам - копію ухвали.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов