ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 Справа № 917/560/24

Суддя Господарського суду Полтавської області Дмитро Сірош, розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕЛЬТА ВІЛМАР УКРАЇНА", 65481, Одеська область, м. Южне, вул. Індустріальна, 6,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ-СХІД", 37200, Полтавська область, Миргородський район, місто Лохвиця, вулиця Аеродромна, будинок 1/1,

про стягнення суми основного боргу, пені, інфляційних та 3 % річних

без виклику представників сторін.

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕЛЬТА ВІЛМАР УКРАЇНА" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ-СХІД" про стягнення 248 414,82 грн заборгованості за Договором на транспортно - експедиційне обслуговування вантажу № 010623/1 від 01.06.2023, з яких:

202 059,37 грн - сума основного боргу,

39 711,18 грн - сума пені,

4 248,01 грн - сума 3% річних,

2 396,26 грн - сума інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначає, що підставою для звернення до суду стало порушення Відповідачем умов Договору в частині своєчасної та в повному обсязі здійснення оплати за надані послуги.

Відповідач у відзиві на позов (вх. № 7404 від 27.05.2024) проти позову заперечує, посилають на те, що сторонами не проводилась звірка взаєморозрахунків; Позивач посилається на неіснуючий Договір на транспортно-експедиційне обслуговування вантажу № 01623/1 від 02.01.2023; Позивачем подано неналежні докази, якими є Акти наданих послуг. Відповідач посилається на порушення Позивачем правил оформлення Актів, що є первинними бухгалтерськими документами в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". На думку Відповідача, Акти не містять обов`язкових реквізитів, таких як зміст та обсяг господарської операції; Позивач не надав в якості доказів первинні документи за весь період дії Договору, які б підтверджували наявність вказаної в позові заборгованості та її розмір.

03.06.2024 від Позивача надійшла відповідь на відзив, в яких заперечує проти доводів Відповідача, викладених у відзиві на позов, посилаючись на те, що розмір заборгованості, заявлений до стягнення є обґрунтованим та підтверджених належними доказами, а Відповідачем не доведено зворотного.

Відповідач не надав суду доказів перерахування коштів на поточний рахунок Позивача чи інших доказів, що спростовували б факт порушення зобов`язання з оплати експедиторських послуг у відповідності до умов Договору.

Також, норми чинного законодавства та умови погодженого сторонами Договору не встановлюють обов`язковість проведення взаєморозрахунків між контрагентами.

Крім того, вказує, що Договору, датованого 02.01.2023, дійсно не існує. Між сторонами укладено єдиний Договір № 010623/1 від 01.06.2023, що свідчить виключно про допущення в Додатку № 1 технічної помилки. Ураховуючи, що зазначений Додаток № 1 підписаний та скріплений печатками, він є погодженим та визнається учасниками правовідносин як такий, що породжує для них права та обов`язки), що ніяким чином не спричиняє його недійсності; не впливає на розгляд справи, оскільки позов взагалі не містить будь-якого посилання на нього, зокрема, як на підставу обґрунтування позовних вимог.

Доводи Відповідача щодо неподання Позивачем первинних документів на підтвердження заборгованості вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки Відповідач у власному відзиві не заперечує факт підписання ним Актів на загальну суму 202 059,37 грн, а саме:

- акта наданих послуг № 90081008 від 15.06.2023, яким підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 500,00 грн та акта наданих послуг № 90081014 від 30.06.2023, яким підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 201 559,37 грн.

Також, Позивач не погоджується з аргументами Відповідача щодо неналежності Актів, як доказів виконання Позивачем своїх зобов`язань за Договором, оскільки згідно з положеннями пункту 6.2 Договору, датою надання послуг вважається дата Акта виконаних робіт, що складається не рідше одного разу на календарний місяць.

Оскільки сторони самостійно погодили порядок встановлення факту надання послуг шляхом підписання Актів наданих послуг, то саме Акти є належними доказами на підтвердження виконання Позивачем зобов`язань за Договором.

Щодо доводів Відповідача щодо порушення Позивачем правил оформлення Актів, що є первинними бухгалтерськими документами в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Позивач вважає їх безпідставними та такими, що спрямовані на ухилення Відповідачем від виконання зобов`язань, оскільки Відповідач не наводить належного обґрунтування, які саме дані, що не зазначені в Акті, не дають йому підстави визначити зміст та обсяг господарської операції, погоджений договором.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

01.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта Віл мар Україна" (Позивач або "Експедитор") та Товариство з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ-СХІД" (Відповідач або Клієнт, або "ТОВ "РІЙЗ-СХІД") уклали Договір на транспортно- експедиційне обслуговування вантажу №010623/1.

Відповідно до пункту 1.1 договору Експедитор від свого імені, але за дорученням Клієнта приймає на себе зобов`язання по організації робіт по транспортно-експедиційному обслуговуванню вантажу Замовника - олії рослинної українського походження (Вантаж), а Клієнт зобов`язується оплатити послуги Експедитора відповідно до умов цього Договору.

Згідно з пунктом 6.4. Договору оплата наданих послуг Експедитора здійснюється Клієнтом на підставі рахунку Експедитора протягом 3-х банківських днів з моменту отримання Клієнтом рахунку по електронній пошті.

Так, факт надання Позивачем послуг Відповідачу підтверджується актами наданих послуг, зокрема, Актом наданих послуг № 90081008 від 15.06.2023 підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 500,00 грн, Актом наданих послуг № 90081014 від 30.06.2023 підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 201 559,37 грн.

Після надання послуг на виконання умов Договору Позивачем на адресу Відповідача були направлені:

- рахунок - фактура № 90081008 від 15.06.2023 на суму 500,00 грн;

- рахунок - фактура № 90081014 від 30.06.2023 на суму 201 559,37 грн.

03.07.2023 усі вказані рахунки та акти наданих послуги на загальну суму 202 059,37 грн були направлені Позивачем на електронну адресу Відповідача а, отже, починаючи із 07.07.2023 (на четвертий банківський день) у Відповідача виник обов`язок з оплати наданих послуг.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача із вимогою погасити заборгованість, що підтверджується претензіями від 02.08.2023, від 31.10.2023, від 08.09.2023 та від 07.12.2023.

Проте, як зазначає Позивач, Відповідач не сплатив заборгованість за договором.

За несвоєчасне здійснення Відповідачем оплати Позивач нарахував пеню в розмірі 39 711,18 грн за період з 07.07.2023 07.01.2024.

Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача 4 248,01 грн 3 % річних (станом на 18.03.2024) та 2396,26 грн інфляційних втрат та за період липень 2023 лютий 2024.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи зі змісту статті 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Статтею 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено обов`язок сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Згідно зі статтями 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно достатей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Матеріалами справи належним чином підтверджується розмір наданих Позивачем послуг за Договором на суму 202 059,37 грн.

Суд відхиляє доводи Відповідача, викладені у відзиві на позов, оскільки розмір заборгованості, заявлений до стягнення є обґрунтованим та підтверджений належними доказами, зокрема Актами наданих послуг № 90081008 від 15.06.2023 на суму 500,00 грн та № 90081014 від 30.06.2023 підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 201 559,37 грн.

Отже, вимога Позивача про стягнення з Відповідача 202 059,37 грн основного боргу підлягає задоволенню.

Також, Позивач заявив до стягнення з Відповідача 39 711,18 грн пені за період 07.07.2023- 07.01.2024.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно з пунктом 6.6 Договору у разі несвоєчасного здійснення Клієнтом оплати остаточних розрахунків Експедитора, останній має право вимагати від Клієнта оплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми затриманого платежу за кожен день прострочення, при цьому Клієнт не звільняється від зобов`язань по оплаті рахунків, виставлених Експедитором.

Здійснивши перевірку, поданого Позивачем розрахунку в частині позовних вимог про стягнення з Відповідача 39 711,18 грн пені суд дійшов висновку, що заявлена вимога є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача 2 396,26 грн інфляційних (станом на 18.03.2024) та 4 248,01 грн 3 % річних за період 07.07.2023 - 07.01.2024 за прострочення грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 № 924/532/19).

Здійснивши перевірку, поданого Позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4 248,01 грн 3 % річних та 2 396,26 інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 129, 232 - 233, 237 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ-СХІД" (37200, Полтавська область, Миргородський район, місто Лохвиця, вулиця Аеродромна, будинок 1/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕЛЬТА ВІЛМАР УКРАЇНА" (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Індустріальна, 6, ) 202 059,37 грн основного боргу, 39 711,18 грн пені, 2 396,26 інфляційних втрат, 4 248,01 грн 3 % річних та 3 726,22 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Рішення підписано 29.07.2024 у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Суддя Дмитро СІРОШ