ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року

м. Київ

cправа № 911/865/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Міщенко І. С., Могил С. К.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Бучанської міської ради

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2024 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІК Фінанс»

до Бучанської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

1. Короткий зміст заяви про забезпечення позову

1.1. У квітні 2024 року до Господарського суду Київської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІК Фінанс» (далі - ТОВ «ПІК Фінанс» та/або позивач) від 03.04.2024 б/н про забезпечення позову (до подання позовної заяви) у справі за позовом ТОВ «ПІК Фінанс» до Бучанської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, в якій заявник просив суд заборонити Бучанській міській раді здійснювати будь-які дії щодо розпорядження, зміни цільового призначення, зміни конфігурації, межі, складу угідь, кадастрових номерів, здійснювати поділ чи об`єднання, передання у власність чи надання в оренду, в тому числі продаж на земельних торгах (аукціоні), інші дії, які можуть стати перешкодою для користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:057:0012 площею 3,2989 га або її поділеними частинами земельних ділянок з кадастровими номерами :01:057:0002 та :01:057:0003 площею 1,1244 га та 2,1745 га відповідно (що були утворені за результатом поділу земельної ділянки площею 3,2989 га з кадастровим номером :01:057:0012), які знаходяться за адресою: вул. Інститутська, 17-а, м. Буча, Київська обл.

1.2. На обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник посилався на те, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.05.2021, укладеного між ТОВ «ПІК Фінанс» та Акціонерним товариством «Укрпошта» (далі - АТ «Укрпошта»), він є власником нерухомого майна (будівель та споруд), розташованого на земельній ділянці площею 3,2989 га з кадастровим номером :01:057:0012 на вул. Інститутській, 17-а, в м. Бучі, Київської обл.

Попередній землекористувач (АТ «Укрпошта») добровільно відмовився від права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:057:0012, розташованою під придбаними позивачем будівлями та спорудами. З метою оформлення права користування вказаною земельною ділянкою, на якій розташовані належні позивачеві на праві приватної власності будівлі та споруди, ТОВ «ПІК Фінанс» неодноразово зверталося до Бучанської міської ради із клопотаннями передати відповідну земельну ділянку в оренду. Проте, як стверджує заявник, жодного рішення щодо оформлення документів та користування позивачем спірною земельною ділянкою Бучанською міською радою прийнято не було.

У свою чергу, Бучанською міською радою у зв`язку із суспільною необхідністю розміщення об`єктів громадської забудови вирішено розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:057:0012 площею 3,2989 га, що розташована на вул. Інститутській, 17-а, в м. Бучі, на дві земельні ділянки площею 1,1244 га та площею 2,1745 га.

Таким чином, за доводами заявника, Бучанською міською радою вчиняються дії щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:057:0012 площею 3,2989 га, а також щодо відмови передати її в оренду заявнику як законному власнику нерухомого майна (будівель та споруд), яке розташоване на вказаній земельній ділянці. За твердженнями позивача, наведене порушує встановлений Земельним кодексом України принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, а також порушує право позивача щодо належного оформлення документів на користування всією земельною ділянкою на умовах та в обсязі, які були встановлені для попереднього власника таких будівель та споруд.

Отже, на думку заявника, своєчасне невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заявник також вважає, що між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позову наявний прямий зв`язок, а через невжиття заходів до забезпечення позову виконання рішення за його позовом може бути утруднене або порушене його право отримати ефективний захист та зумовити необхідність ініціювання ним інших судових проваджень.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.04.2024 (суддя Кошик А. Ю.) відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «ПІК Фінанс» б/н від 03.04.2024 про забезпечення позову у справі № 911/865/24.

2.2. Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не наведено фактичних обставин та не надано відповідних доказів, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту його прав, саме за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову, та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, які є предметом даного спору.

Сам лише факт розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер :01:057:0012, площею 3,2989 га, що розташована на вул. Інститутській, 17-а в м. Бучі, та виникнення спору між позивачем та відповідачем з приводу права користування земельною ділянкою не свідчить про намір відповідача передати земельну ділянку у власність чи користування третім особам чи іншим чином розпорядитись вказаною земельною ділянкою до вирішення спору.

При цьому посилання позивача в поданій ним заяві про забезпечення позову лише на потенційну можливість існування загрози того, що в разі прийняття рішення судом його виконання буде неможливим, без наведення належного обґрунтування та без підтвердження таких посилань відповідними доказами не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

Крім того, суд звернув увагу, що оцінка дій Бучанської міської ради, на незаконності яких наголошує заявник, надається під час розгляду справи по суті на підставі зібраних у підготовчому провадженні доказів.

Таким чином, оцінивши доводи заявника та надані ним докази щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зважаючи на необхідність забезпечення збалансованості інтересів сторін, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення заяви ТОВ «ПІК Фінанс» б/н від 03.04.2024 про забезпечення позову.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2024 (Тищенко О. В. - головуючий, судді: Шаптала Є. Ю., Станік С. Р.) ухвалу Господарського суду Київської області від 08.04.2024 у справі № 911/865/24 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову скасовано; заяву ТОВ «ПІК Фінанс» про забезпечення позову задоволено; заборонено Бучанській міській раді здійснювати будь-які дії щодо розпорядження, зміни цільового призначення, зміни конфігурації, межі, складу угідь, кадастрових номерів, здійснювати поділ чи об`єднання, передання у власність чи надання в оренду, в тому числі продаж на земельних торгах (аукціоні), інші дії, які можуть стати перешкодою для користування земельною ділянкою за кадастровим номером :01:057:0012 площею 3,2989 га або її поділеними частинами земельних ділянок за кадастровими номерами :01:057:0002 та :01:057:0003 площею 1,1244 га та 2,1745 га відповідно (що були утворені у результаті поділу земельної ділянки площею 3,2989 га з кадастровим номером :01:057:0012), які знаходяться за адресою: вул. Інститутська, 17-а, м. Буча, Київська обл.

2.4. Задовольняючи заяву про забезпечення позову, апеляційний господарський суд виходив з того, що розгляд справи пов`язаний із захистом позивачем своїх прав як власника об`єкта нерухомого майна (будівель та споруд), яке розташоване на спірній земельній ділянці та яку, у свою чергу, заявник неодноразово просив Бучанську міську раду передати в оренду. Заявником оскаржується рішення тридцять восьмої сесії восьмого скликання Бучанської міської ради від 22.12.2022 № 3314-38-VIII «Про розробку документації із землеустрою; Про розгляд звернення ТОВ «ПІК Фінанс» (далі - рішення від 22.12.2022 № 3314-38-VIII), що є предметом спору, а тому здійснення відповідачем подальших дій щодо розпорядження спірною земельною ділянкою може порушити право заявника на правомірне очікування та охоронювані законом інтереси з оформлення договору оренди земельної ділянки, на якій знаходиться нерухоме майно (будівлі та споруди), що належить ТОВ «ПІК Фінанс» на праві власності, та в подальшому може зумовити необхідність звернення позивача до суду з метою захисту своїх прав з оформлення права оренди в інших судових провадженнях.

Дослідивши заяву позивача про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обраний спосіб забезпечення позову є розумним, обґрунтованим та адекватним, має логічний зв`язок з предметом позову та має наслідком лише збереження існуючого становища до набрання рішенням законної сили та протягом дев`яносто днів після цього.

Крім цього, апеляційний господарський суд дійшов висновку про існування реальної загрози ефективному захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів заявника у разі задоволення позову без вжиття заходів забезпечення позову, а не вжиття заходів забезпечення позову й подальші ймовірні дії відповідача можуть унеможливити ефективний захист порушеного права позивача без нових звернень до суду.

Вказані заходи забезпечення позову, за висновком апеляційного суду, є співмірними із предметом позовних вимог. Запропонований позивачем вид забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямований на підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Вжиття заходу забезпечення позову у даному випадку спрямоване на те, щоб протягом судового розгляду спору по суті суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою та забезпечив протягом розгляду справи продовження існування стану, який є предметом спору.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2024 у справі № 911/865/24, Бучанська міська рада звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить постанову скасувати в повному обсязі, а ухвалу Господарського суду Київської області від 08.04.2024 - залишити без змін.

3.2. Підставами для скасування оскаржуваної постанови скаржник вважає порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а також неврахування правових висновків, викладених у:

постанові Верховного Суду від 04.04.2023 у справі № 907/268/22, у тексті якої зазначено, що «...суд дійшов правильного висновку, що суд першої інстанції, забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на земельні ділянки, не врахував, що такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на земельні ділянки не узгоджується з предметом та підставами позову; позовні вимоги у цій справі не стосуються безпосередньо повернення чи витребування земельних ділянок на користь позивача, тобто не мають майнового характеру, за наявності яких суд міг би забезпечити позов шляхом накладення арешту на відповідні земельні ділянки; накладення арешту на земельні ділянки не є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру»;

постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21, в яких зазначено, що «... умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову»;

постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 та від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, в яких зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду... Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову... Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. ... Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

За твердження скаржника, апеляційний господарський суд також не врахував позицію Бучанської міської ради, викладену у відзиві на позовну заяву від 30.05.2024. Водночас місцевий господарський суд правильно та обґрунтовано виніс ухвалу від 08.04.2024, вказавши, що забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення. При цьому саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Скаржник також звертає увагу на те, що позивач звернувся до Бучанської міської ради із заявою про передачу в оренду земельної ділянки, кадастровий номер :01:057:0012, площею 3,2989 га на вул. Інститутській, 17-а, в м. Бучі для розміщення та експлуатації будівель і споруд об`єктів поштового зв`язку. На підставі даного звернення на позачерговому засіданні тридцять восьмої сесії Бучанської міської ради було прийнято рішення від 22.12.2022 № 3314-38-VIII. Вказаним рішенням вирішено розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності :01:057:0012 площею 3,2989 га на вул. Інститутській, 17-а, в м. Бучі на дві земельні ділянки площею 1,1244 га та площею 2,1745 га та відповідно вирішено повернутися до розгляду питання ТОВ «ПІК Фінанс» після затвердження документації із землеустрою, визначеної в пункті 1 цього рішення.

Виходячи із вищевикладеного, Бучанська міська рада не відмовлялася передавати ТОВ «ПІК Фінанс» в оренду вищевказану земельну ділянку, оскільки її поділ не означає автоматичну відмову в укладенні договору оренди, у зв`язку з чим скаржник звертає увагу суду на те, що відмови з даного питання від органу місцевого самоврядування, до якого звернувся позивач, не було.

Крім цього, скаржник акцентує увагу на тому, що суд апеляційної інстанції заборонив Бучанській міській раді здійснювати будь-які дії щодо розпорядження, зміни цільового призначення, зміни конфігурації, межі, складу угідь, кадастрових номерів, здійснювати поділ чи об`єднання, передання у власність чи надання в оренду, в тому числі продаж на земельних торгах (аукціоні), інші дії, які можуть стати перешкодою для користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:0057:0012 площею 3,2989 га або її поділеними частинами -земельними ділянками з кадастровими номерами :01:057:0002 та :01:057:0003 площею 1,1244 га та 2,1745 відповідно (що були утворені у результаті поділу спірної земельної ділянки), які знаходяться за адресою: вул. Інститутська, 17-а, м. Буча, Київська обл. Така заборона позбавляє Бучанську міську раду можливості передати в оренду спірну земельну ділянку позивачу самостійно, тобто до ухвалення рішення в даній справі по суті.

Отже, дане забезпечення позову негативним чином впливає не тільки на відповідача, який є власником зазначеної земельної ділянки, а й на інтереси самого позивача.

Скаржник акцентує увагу на тому, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) через призму своїх рішень неодноразово звертав увагу на те, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення ЄСПЛ від 22.09.1994 у справі «Антріш проти Франції», Series А № 296-А, п. 42, та від 10.05.2007 «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49- 62). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (рішення ЄСПЛ від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У зв`язку з цим скаржник вважає, що заходи забезпечення позову, викладені у постанові від 23.05.2024, негативно впливають на права та інтереси Бучанської міської ради як належного та законного власника земельної ділянки, оскільки тягнуть за собою неможливість розпоряджатися нею впродовж певного часу, що відповідно суперечить чинному законодавству України та може стати причиною перешкоджання у доотриманні грошових коштів до місцевого бюджету, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою.

3.3. ТОВ «ПІК Фінанс» у письмових поясненнях просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову - без змін.

4. Позиція Верховного Суду

4.1. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.2. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, положень статей 136, 137 ГПК України.

Розглянувши наведені доводи, Верховний Суд зазначає таке.

Так, предметом судового розгляду є питання щодо наявності або, навпаки, правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин 1, 4 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні ді (цей пункт виключено з 08.02.2020 на підставі Закону України від 15.01.2020 № 460-IX); 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору (цей пункт виключено з 08.02.2020 на підставі Закону України від 15.01.2020 № 460-IX); 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування положень статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Тим часом обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві ефективний захист його порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, крім того, що суд має дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, також об`єктом дослідження має бути така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 25.02.2019 у справі № 924/790/18, від 11.10.2019 у справі № 910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 21.05.2020 у справі № 906/20/20, від 30.09.2020 у справі № 910/19113/19, від 30.11.2020 у справі № 910/217/20, від 17.12.2020 у справі № 910/11857/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 13.05.2021 у справі № 916/2761/20).

Верховний Суд також вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

4.3. Як стверджує позивач та вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ТОВ «ПІК Фінанс» звернулося до суду з позовом у даній справі, предметом якого є:

- визнання протиправним та скасування рішення від 22.12.2022 № 3314-38-VIII;

- визнання за ТОВ «ПІК Фінанс» права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:057:0012 площею 3,2989 га, що розташована на вул. Інститутській, 17-а, в м. Бучі;

- зобов`язання Бучанської міської ради передати в оренду ТОВ «ПІК Фінанс» земельну ділянку з кадастровим номером :01:057:0012 площею 3,2989 га, що розташована на вул. Інститутській, 17-а, в м. Бучі, про що ухвалити відповідне рішення.

Усталена практика Верховного Суду щодо застосування інституту забезпечення позову виходить з того, що у разі, коли спір є немайновим, тобто судове рішення у разі задоволення такого позову не вимагатиме його примусового виконання, не повинна досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а досліджується та оцінюється така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду, та те, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/8225/20, від 13.01.2021 у справі № 910/9855/20, від 07.10.2021 у справі № 910/2287/21.

Враховуючи, що у цій справі позивач звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

4.4. Суд апеляційної інстанції, вирішуючи заяву про забезпечення позову, встановив, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.05.2021, укладеного між ТОВ «ПІК Фінанс» та АТ «Укрпошта», є власником нерухомого майна (будівель та споруд), яке розташоване на земельній ділянці площею 3,2989 га з кадастровим номером :01:057:0012 на вул. Інститутській, 17-а, в м. Бучі, Київська обл.

У матеріалах оскарження наявна копія нотаріально засвідченої заяви АТ «Укрпошта» за підписом генерального директора Смілянського І. Ю., подана у порядку статей 120, 141, 142 Земельного кодексу України, про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:057:0012 площею 3,2989 га на користь ТОВ «ПІК Фінанс» у зв`язку з відчуженням останньому нерухомого майна (будівель та споруд), розташованого за адресою: вул. Інститутська, 17-а, м. Буча, Київська обл., та набуттям ТОВ «ПІК Фінанс» права власності на таке нерухоме майно, що розташоване саме на вказаній земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні АТ «Укрпошта» на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002707 від 18.08.2004.

З метою оформлення права користування вказаною земельною ділянкою позивач звернувся до Бучанської міської ради 31.05.2022 та 18.06.2021 із листами, однак відповідно до рішення від 22.12.2022 № 3314-38-VIII вирішено: розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер :01:057:0012, площею 3,2989 га, що розташована на вулиці Інститутській, 17-а в м. Бучі, на дві земельні ділянки площею 1,1244 га та площею 2,1745 га (пункт 1 цього рішення); доручити земельному відділу звернутися до суб`єкта господарювання, що є розробником документації із землеустрою, та забезпечити спільно з відділом містобудування та архітектури подання необхідних документів для розробки документації, визначеної в пункті 1 даного рішення (пункт 2 цього рішення).

Водночас апеляційним господарським судом установлено, що відповідно до преамбули рішення від 22.12.2022 № 3314-38-VIII розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки на дві частини зумовлено, зокрема, суспільною необхідністю розміщення об`єктів громадської забудови.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зауважив, що метою забезпечення позову, за змістом заяви, є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки, Бучанською міською радою вчиняються дії щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:057:0012 площею 3,2989 га, на яку претендує позивач, як законний власник нерухомого майна (будівель та спору), розташованого на вказаній земельній ділянці.

Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що розгляд цієї справи пов`язаний із захистом позивачем своїх прав як власника об`єкта нерухомого майна (будівель та споруд), яке розташоване на спірній земельній ділянці та яку, у свою чергу, заявник просив Бучанську міську раду передати в оренду. Позивачем заявлено вимоги про визнання прав на спірну земельну ділянку та оскаржується рішення від 22.12.2022 № 3314-38-VIII, яким доручено розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, щодо якої виник спір, а тому здійснення відповідачем подальших дій з розпорядження спірною земельною ділянкою може порушити право заявника на правомірне очікування та охоронювані законом інтереси з оформлення договору оренди земельної ділянки, на якій знаходиться його нерухоме майно (будівлі та споруди), належні на праві приватної власності, що в подальшому може зумовити необхідність звернення позивача до суду з метою захисту своїх прав з оформлення права оренди в інших судових провадженнях.

При цьому, як правильно встановлено судами попередніх інстанції, існування реальної загрози ефективному захисту та поновленню порушених чи оспорюваних прав чи інтересів заявника у разі задоволення позову без вжиття заходів забезпечення позову, а не вжиття заходів забезпечення позову, й подальші ймовірні дії відповідача можуть унеможливити ефективний захист порушеного права позивача без нових звернень до суду.

Отже, Верховний Суд, враховуючи встановлені апеляційним господарським судом обставини, підстави позову, у тому числі встановлений чинним законодавством принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, погоджується із законною та обґрунтованою позицією суду апеляційної інстанції щодо необхідності забезпечення можливості реального та ефективного судового захисту права позивача як законного власника нерухомого майна (будівель та спору), розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:057:0012 площею 3,2989, у разі прийняття рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного Верховний Суд вважає вжиті судом апеляційної інстанції заходи забезпечення позову такими, що відповідають процесуальним нормам, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Крім цього, є доречним застереження апеляційного господарського суду про те, що запропонований позивачем вид забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямований на підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Вжиття заходу забезпечення позову в даному випадку спрямоване на те, щоб протягом судового розгляду спору по суті суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою та забезпечив протягом розгляду справи продовження існування стану, який є предметом спору.

4.5. Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним господарським судом положень статей 136, 137 ГПК України не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної постанови, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судом обставин. Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.

При цьому посилання скаржника у касаційній скарзі на правові висновки щодо застосування положень статей 136, 137 ГПК України, викладені у постановах Верховного Суду, перелік яких наведено у тексті касаційної скарги (пункт 3.2 цієї постанови), колегією суддів відхиляються, оскільки відповідна оцінка наданих заявником доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, здійснюється судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин конкретної справи.

З огляду на викладене, звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував висновків апеляційного господарського суду та не довів неправильного застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятої постанови. Оцінка доводів касаційної скарги, спрямованих на заперечення встановлених судом обставин справи та переоцінку доказів у ній, перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції.

Доводи скаржника стосовно того, що застосовані заходи забезпечення позову негативно впливають на права та інтереси Бучанської міської ради як належного та законного власника земельної ділянки, оскільки тягнуть за собою неможливість розпоряджатися нею впродовж певного часу, що відповідно суперечить чинному законодавству України та може стати причиною перешкоджання у доотриманні грошових коштів до місцевого бюджету, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки припинення існування спірної земельної ділянки як об`єкта цивільних прав або передача її у власність чи користування третім особам до вирішення спору судом ускладнить ефективний захист порушеного права чи законного інтересу позивача у разі задоволення позову.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. На підставі вищевикладеного Верховний Суд у межах доводів та вимог касаційних скарг та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

5.2. З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для її скасування.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України необхідно покласти на скаржника.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Бучанської міської ради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2024 у справі № 911/865/21 залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2024 у справі № 911/865/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді І. С. Міщенко

С. К. Могил