ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2024 р. Справа№ 910/1751/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 06.08.2024 у справі №910/1751/23(в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційних скарг Державного підприємства «Гарантований покупець» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023, повний текст якого складений 11.05.2023

у справі № 910/1751/23 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 83 095 679,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 65 450 757,87 грн. за поставлену в жовтні 2021 року та у період з лютого по липень 2022 року за договором № 1331/01 від 17.12.2019, але неоплачену у повному обсязі електричну енергію, а також нарахованих за порушення строків оплати такої електричної енергії, пені в сумі 8 871 080,36 грн., штрафу в сумі 4 581 553,05 грн., 3 % річних в сумі 729 129,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 463 158,50 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- позивачем не обґрунтовано дат виникнення зобов`язань відповідача з остаточної оплати електричної енергії, а тому всі нараховані штрафні санкції, 3 % річних та інфляційні втрати є неправомірними;

- до спірних правовідносин слід застосувати положення постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», п. 16 якої передбачено зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та, з огляду на які правові підстави для стягнення з відповідача штрафу та пені відсутні;

- з огляду на введення воєнного стану вбачається настання обставин непереборної сили.

У відповіді на відзив позивач зазначив про те, що:

- послання відповідача на те, що позивачем не обґрунтовано дат виникнення зобов`язань відповідача з остаточної оплати електричної енергії спростовуються матеріалами справи;

- посилання на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) № 332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», як на нормативно-правовий акт, який звільняє відповідача від нарахування та стягнення штрафних санкцій є безпідставним, оскільки вказана постанова не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, не внесена до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, офіційно не опублікована, тобто носить рекомендаційний характер та не є обов`язковою для виконання;

- аргументація відповідача щодо обставин непереборної сили є неправомірною та безпідставною.

Також відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення штрафних санкцій у якому просив, в разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, зменшити розмір неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат до 1%.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено заборгованість в сумі 65 450 757,87 грн., інфляційні втрати в сумі 3 463 158,50 грн., 3% річних в сумі 729 129,88 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 787 317,44 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленої у жовтні 2021 року та у період з лютого по липень 2022 року за умовами договору № 1331/01 від 26.12.2019 електричної енергії, з огляду на що позивач відповідно до умов спірного договору має право на стягнення пені та штрафу, а відповідно до положень ст. 625 ЦК України - 3 % річних та інфляційних втрат, проте, враховуючи приписи п. 16 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», яким передбачено зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, на період військового стану, яка є чинною, та обов`язковою для суб`єктів спірних правовідносин, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу.

Також, суд першої інстанції:

- не прийняв до уваги посилання відповідача на настання обставин непереборної сили, зазначивши про те, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання;

- встановив, що у суду відсутні підстави для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, а підстави для зменшення штрафу та пені відсутні з огляду на відмову у задоволенні таких позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Гарантований покупець» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 в задоволеній частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення в оскаржуваній частині винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- під час дії воєнного стану, введеного на території України з 24.02.2022, розрахунки з оплати електричної енергії за договором № 1093/01/20 від 14.04.2020 мають здійснюватися з врахуванням положень наказів Міністерства енергетики України, зокрема, наказу від 28.03.2022 №140 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» та наказу від 15.06.2022 №206 «Про розрахунки з виробниками за «зеленим» тарифом»;

- у спірних правовідносинах наявні форс-мажорні обставини;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат.

Також у апеляційній скарзі відповідач просив відстрочити йому сплату судового збору до ухвалення Північним апеляційним господарським судом постанови у даній справі.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2023, справу № 910/1751/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Чоргогуз М.Г. - головуючий суддя; судді: Агрикова О.В., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 Державному підприємству «Гарантований покупець» відмовлено у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору, Господарський суд міста Києва зобов`язано направити до Північного апеляційного господарського суду матеріали справи № 910/1751/23.

05.06.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/1751/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 залишено без руху, апелянту надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду протягом десяти днів з дня вручення/доставлення даної ухвали доказів сплати судового збору.

15.06.2023 до суду від відповідача надійшов супровідний лист від 15.06.2023 до якого додані докази сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1751/23 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023, учасників повідомлено, що розгляд справи № 910/1751/23 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 відбудеться 18.07.2023 о 16:00 год.

Крім того, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 в частині відмови у задоволення позовних вимог про стягнення пені в сумі 8 871 080,36 грн. та штрафу в сумі 4 581 553,05 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що посилання на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) № 332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», як на нормативно-правовий акт, який звільняє відповідача від нарахування та стягнення штрафних санкцій є безпідставним, оскільки вказана постанова не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, не внесена до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, офіційно не опублікована, тобто носить рекомендаційний характер та не є обов`язковою для виконання, зауваживши та на тому, що судом першої інстанції оцінку вказаним доводам позивача надано не було.

Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному складу суду (судді-доповідачу)(складу суду) від 03.07.2023, матеріали апеляційної скарги ТОВ «Вінницька птахофабрика» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у судовій справі № 910/1751/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2023 апелянту поновлено строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 залишено без руху, апелянту надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду протягом десяти днів з дня вручення/доставлення даної ухвали доказів сплати судового збору у розмірі 302 684,25 грн.

14.07.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження по справі в частині, в якому відповідач, з посиланням на те, що після прийняття оскаржуваного рішення ним платіжним дорученням від 06.06.2023 сплачено позивачу частину основного боргу в сумі 1 337 216,51 грн., просив закрити провадження в частині стягнення з відповідача основного бору в сумі 1 337 216,51 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору та вирішити питання про повернення відповідачу частини сплаченого судового збору. До вказаного клопотання додано копію платіжної інструкції № 298565 від 06.06.2023.

17.07.2024 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач, з посиланням на та ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, а також у поданій ним апеляційні скарзі, а також додатково зауваживши на тому, що:

- твердження відповідача про те, що розрахунки ДП «Гарантований покупець» на період дії воєнного стану в Україні здійснюються виробникам електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП «Гарантований покупець», з урахуванням показників, визначених наказами Міністерства енергетики України №140 від 28.03.2022, №206 від 15.06.2022 є помилковими, вказані накази не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, не внесені до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, офіційно не опубліковані, тобто носять рекомендаційний характер та не є обов`язковими для виконання;

- відповідач на вказані обставини в суді першої інстанції не посилався, а також не надав доказів проведення ним розрахунків з позивачем з урахуванням положень таких наказів,

просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 суддю Північного апеляційного господарського суду Чорногуза М.Г. звільнено у відставку, у зв`язку з чим розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 09.1-07/500/23 від 17.07.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1751/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному складу суду (судді-доповідачу)(складу суду) від 17.07.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Гончаров С.А., Станік С.Р..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 прийнято до свого провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Гончаров С.А., Станік С.Р., розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 05.09.2024 о 10:30 год.

01.08.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика» до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додані докази сплати судового збору у розмірі 302 684,25 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Гончаров С.А., Станік С.Р., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23, апеляційній скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 об`єднані в одне апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 призначені на раніше визначені дату та час - 05.09.2023 на 10:30 год.

10.08.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач, з посиланням на ті ж самі обставини, що й в раніше наданих заявах по суті, просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

14.09.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому відповідач просить зупинити провадження у справі № 910/1751/23 до закінчення розгляду справі № 640/10894/22 в суді касаційної інстанції.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що предметом розгляду у справі № 640/10894/22 є вимоги визнання протиправним та скасування наказу Міністерства енергетики України від 15.06.2022 № 206 «Про розрахунки з виробниками за «зеленим» тарифом», який є обов`язковим для сторін у цій справі.

04.10.2023 до суду від позивача надішли письмові заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження по справі.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р., який не є головуючим суддею, у відпустці розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/4040/23 від 05.10.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1751/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному складу суду (судді-доповідачу)(складу суду) від 05.10.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2023 прийнято до свого провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика» та Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства «Гарантований покупець» про зупинення провадження у справі № 910/1751/23 до закінчення розгляду справі № 640/10894/22 в суді касаційної інстанції, апеляційне провадження у справі № 910/1751/23 за апеляційними скаргами Державного підприємства «Гарантований покупець» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 зупинено до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в касаційному порядку судових рішень у справі № 911/1359/22, та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

04.07.2024 до суду від позивача надішли письмові пояснення у яких позивач повідомив про:

- закінчення перегляду в касаційному порядку судових рішень у справі № 911/1359/22 та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту постанови Верховного Суду від 19.04.2024 по справі № 911/1359/22;

- оплату відповідачем суми основного боргу в розмірі 65 450 757,87 грн., що стягнена з відповідача рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 по справі № 910/1751/23 (тобто оплату відповідачем всієї суми основного боргу заявленій до стягнення у цій справі - примітка суду).

До вказаних пояснень позивачем додані копії платіжних інструкцій №332 341 від 28.12.2023 на суму 32 033,66 грн., № 325 977 від 30.11.2023 на суму 18 760,91 грн., № 18/10/2023316 414 від 18.10.2023 на суму 13 898,26 грн., № 298 565 від 06.06.2023 на суму 1 337 216,51 грн., № 332 295 від 29.12.2023 на суму 1 732 164,04 грн., № 372 734 від 30.05.2024 на суму 1 978 074,87 грн., № 350 424 від 28.02.2024 на суму 2 487 248,00 грн., № 332 294 від 29.12.2023 на суму 2 811 189,21 грн., № 343 063 від 30.01.2024 на суму 3 787 301,52 грн., № 20/10/2023317 336 від 20.10.2023 на суму 5 825,04 грн., № 332 296 від 29.12.2023 на суму 6 100 275,26 грн., № 343 062 від 30.01.2024 на суму 6 888 360,65 грн., № 350 423 від 28.02.2024 на суму 8 188 414,17 грн., № 372 735 від 30.05.2024 на суму 8 697 587,32 грн., № 360 302 від 29.04.2024 на суму 9 639 215,55 грн., № 355 352 від 29.03.2024 на суму 10 675 662,17 грн.

Крім того 04.07.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про відмову від позову в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних, пені та штрафу, в яких позивач, з посиланням на те, що з огляду на повну сплату відповідачем суми основного боргу керівництвом відповідача прийнято рішення про відмову від позову в частині стягнення пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат, просить прийняти дане клопотання та за результатами його розгляду постановити ухвалу, якою прийняти відмову позивача від позову в частині стягнення пені в сумі 8 871 080,36 грн., штрафу в сумі 4 581 553,05 грн., 3 % річних в сумі 729 129,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 008 391,69 грн., якою одночасно визнати нечинним рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 в частинах стягнення з відповідача пені в сумі 8 871 080,36 грн., штрафу в сумі 4 581 553,05 грн., 3 % річних в сумі 729 129,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 008 391,69 грн., закрити провадження по справі в цій частині, а також вирішити питання про повернення позивачу судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 151 342,13 грн.

01.08.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження в частині, в якому заявник, з посланням на те, що ним здійснено оплату поставленої електричної енергії в розмірі 64 053 973,04 грн., інфляційних втрат в розмірі 454 766,81 грн. та судового збору в сумі 787 317,81 грн.,просить закрити провадження у справі № 910/1751/23 в частині стягнення з відповідача вказаних сум та вирішити питання про повернення відповідачу частини сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги. До вказаної заяви позивачем додані копії платіжних інструкцій № 372 735 від 30.05.2024 на суму 8 697 587,32 грн., № 372 734 від 30.05.2024 на суму 1 978 074,87 грн., № 360 302 від 29.04.2024 на суму 9 639 215,55 грн., № 360 301 від 29.04.2024 на суму 1 036 446,62 грн., № 355 352 від 29.03.2024 на суму 10 675 662,17 грн., № 350 424 від 28.02.2024 на суму 2 487 248,00 грн., № 350 423 від 28.02.2024 на суму 8 188 414,17 грн., № 343 063 від 30.01.2024 на суму 3 787 301,52 грн., № 343 062 від 30.01.2024 на суму 6 888 360,65 грн., № 332 296 від 29.12.2023 на суму 6 100 275,26 грн., № 332 295 від 29.12.2023 на суму 1 732 164,04 грн., № 332 294 від 29.12.2023 на суму 2 811 189,21 грн., №332 341 від 28.12.2023 на суму 32 033,66 грн., № 373 453 від 03.06.2024 на суму 75 794,46 грн., № 360 321 від 29.04.2024 на суму 75 794,47 грн., № 355 370 від 29.03.2024 на суму 75 794,47 грн., № 343 082 від 30.01.2024 на суму 75 794,47 грн., № 332 305 від 29.12.2023 на суму 75 794,47 грн., № 350 426 від 28.02.2024 на суму 75 794,47 грн., № 373 445 від 03.06.2024 на суму 131 219,59 грн., № 360 303 від 29.04.2024 на суму 131 219,57 грн., № 355 353 від 29.03.2024 на суму 131 219,57 грн., № 350 425 від 28.02.2024 на суму 131 219,57 грн., № 343 064 від 30.01.2024 на суму 131 219,57 грн., № 332 297 від 29.12.2023 на суму 131 219,57 грн.

01.08.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про відмову від позову та письмові пояснення аналогічні за змістом тим, які надійшли до суду 04.07.2024.

05.08.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника, в якому просив проводити судове засідання, що призначене на 06.08.2024 о 10:30 год. без участі представника позивача.

Станом на 06.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник відповідача підтримав подані ним клопотання про закриття провадження в частині.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, проте оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та зміні, з наступних підстав.

17.12.2019 відповідач (гарантований покупець) та позивач (продавець за «зеленим» тарифом) уклали договір №1331/01 (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що за цим договором виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженим постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641 (далі Порядок №641).

Також 11.02.2021 сторони уклали Додаткову угоду № 431/01/21 до Договору (далі - Додаткова угода від 11.02.2021), яка набуває чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх підписів печатками та, згідно з ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, її умови застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 16.01.2021 (пункт 21 Додаткової угоди від 11.02.2021).

Крім того, за цим Договором відповідач зобов`язується надавати, а позивач зобов`язується отримувати частку відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору та законодавства України, у тому числі Порядку № 641 та Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого НКРЕКП від 13.12.2019 № 2804 (далі Порядок № 2804) (пункт 1.2 Договору, яким згідно з Додатковою угодою від 26.02.2021 доповнено Договір).

В п. 2.3 Договору (тут і далі з урахуванням змін внесених Додатковою угодою від 11.02.2021) узгоджено, що позивач зобов`язується продавати, а відповідач зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

Відповідно до п. 3.1 Договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку № 641 на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку № 641.

В п. 2.5 Договору встановлено, що вартість електричної енергії, купленої відповідачем у позивача у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку № 641 або глави 6 Порядку № 2804 на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.

Розрахунок за куплену відповідачем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок позивача, з урахуванням ПДВ (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору оплата електричної енергії, купленої відповідачем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, оплата позивачем частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії відповідача, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії відповідача здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку № 641 або глави 6 Порядку № 2804.

Згідно з п. 10.1 Порядку № 641 (в редакції, яка була чинна станом на жовтень 2021 року) до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що на виконання умов Договору сторонами підписано акти купівлі-продажу електричної енергії:

за жовтень 2021 від 31.10.2021 на суму 28 916 026,45 грн.;

- за лютий 2022 від 28.02.2022 на суму 24 275 899,62 грн.;

- за березень 2022 від 31.03.2022 на суму 23 075 168,89 грн.;

- за квітень 2022 від 30.04.2022 на суму 23 651 302,64 грн.;

- за травень 2022 від 31.05.2022 на суму 25 226 094,44 грн.;

- за червень 2022 від 30.06.2022 на суму 24 670 155,61 грн.;

- за липень 2022 від 31.07.2022 на суму 26 214 378,31 грн.

Відповідач електричну енергію, вироблену позивачем, як виробником за «зеленим» тарифом, за вищевказаними актами купівлі-продажу електроенергії оплатив частково на суму 110 578 268,09 грн., що підтверджується доданими до справи банківськими виписками.

Пунктом 10.4 Порядку № 641 передбачено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного КЕП уповноваженої особи акта купівлі-продажу.

Отже, виходячи зі змісту Договору та Порядку №641, відповідач зобов`язаний здійснювати оплату у кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у позивача у три етапи: перший - до 15 числа (включно) розрахункового місяця, другий - до 25 числа (включно) розрахункового місяця, третій (остаточний) - протягом двох робочих днів з дати затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розміру вартості послуги.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 09.09.2022 № 1117 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Гарантованим покупцем, зокрема, у жовтні 2021 року та лютому-червні 2022 року.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 20.09.2022 № 1190 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Гарантованим покупцем у липні 2022 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, приймаючи до уваги умови Договору та п. 10.4. Порядку № 641 строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100% оплати за поставлену електричну енергію за період жовтень 2021 року та лютий-липень 2022 року настав, так як датою прийняття рішень Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у спірний період, є 09.09.2022 (дата оприлюднення на офіційному сайті - 12.09.2022) та 20.09.2022 (дата оприлюднення на офіційному сайті - 21.09.2022), після чого відповідач повинен був здійснити оплату протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора, тобто до 14.09.2022 та до 23.09.2022 включно.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 65 450 757,87 грн. за поставлену в жовтні 2021 року та у період з лютого по липень 2022 року, але неоплачену у повному обсязі електричну енергію, а також нараховані за порушення строків оплати електричної енергії, пеню в сумі 8 871 080,36 грн., штраф в сумі 4 581 553,05 грн., 3 % річних в сумі 729 129,88 грн. та інфляційні втрати в сумі 3 463 158,50 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, з підстав, які детально наведені вище.

При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленої у жовтні 2021 року та у період з лютого по липень 2022 року за умовами Договору електричної енергії, з огляду на що позивач відповідно до умов спірного договору має право на стягнення пені та штрафу, а відповідно до положень ст. 625 ЦК України - 3 % річних та інфляційних втрат, проте, враховуючи приписи п. 16 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», яким передбачено зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, на період військового стану, яка є чинною, та обов`язковою для суб`єктів спірних правовідносин, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу.

Водночас в суді апеляційної інстанції позивачем подано клопотання про відмову від позову в частині стягнення пені в сумі 8 871 080,36 грн., штрафу в сумі 4 581 553,05 грн., 3 % річних в сумі 729 129,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 008 391,69 грн. (загальна сума інфляційних втрат, які було заявлено позивачем до стягнення становить 3 463 158,50 грн. - примітка суду).

Щодо поданого позивачем клопотання про відмову від позову колегія суддів зазначає таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу;

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 274 ГПК України у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

За приписами ст. 191 ГПК України:

- позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (ч. 1);

- до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (ч. 2);

- у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (ч. 3);

- суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 5).

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Подане позивачем клопотання про відмову від позову підписана представником позивача адвокатом Лавренюк Лесею на підтвердження повноважень якої до матеріалів справи долучена копія довіреності від 25.07.2023.

Зі змісту довіреності від 25.07.2023, яка підписана генеральним директором позивача Писарєвим М.Е. (вказана особа є уповноваженою особою позивача згідно відомостей, які містяться у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - примітка суду), вбачається, що Лавренюк Л.П.. уповноважено, серед іншого, представляти інтереси позивача в усіх судових установах з усіма правами наданим сторонами в судовому процесі.

Крім того клопотання про відмову від позову в частині, яке надійшло до суду 01.08.2024 підписано генеральним директором позивача Писарєвим М.Е.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що відмова позивача від позову в частині не порушує будь-чиїх прав та обов`язків.

Будь-яких заперечень проти заяви позивача про відмову від позову від інших учасників судового процесу не надійшло.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі (ч. 2 ст. 274 ГПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів задовольняє подане Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика» клопотання та закриває провадження у справі в частині стягнення пені в сумі 8 871 080,36 грн., штрафу в сумі 4 581 553,05 грн., 3 % річних в сумі 729 129,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 008 391,69 грн.

З огляду на вказане колегією суддів не розглядаються доводи відповідача щодо обставин непереборної сили, а також його клопотання про зменшення штрафних санкцій в частині позовних вимог про стягнення 3 % річних.

Щодо позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі в сумі 65 450 757,87 грн., слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено вище, відповідач у апеляційній скарзі проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що під час дії воєнного стану, введеного на території України з 24.02.2022, розрахунки з оплати електричної енергії за Договором мають здійснюватися з врахуванням положень наказів Міністерства енергетики України, зокрема, наказу від 28.03.2022 №140 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» та наказу від 15.06.2022 №206 «Про розрахунки з виробниками за «зеленим» тарифом».

Щодо вказаного колегія суддів зазначає таке:

- станом на дату настання строку оплати за заявлений позивачем період (жовтень 2021 року) наказ Міністерства енергетики України від 28.03.2022 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» № 140 втратив чинність;

- наказ Міністерства енергетики України від 15.06.2022 року «Про розрахунки з виробниками за «зеленим тарифом» № 206, як і попередній наказ, ніяким чином не обмежує право позивача на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами у справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку №641. Цим наказом лише обмежено розмір виплат, які передбачені пунктом 10.1 вказаного порядку, проте даний нормативно-правовий акт не обмежує розмір виплат, які підлягають перерахуванню продавцям енергії за «зеленим тарифом» при здійсненні ними остаточних розрахунків згідно з пунктом 10.4 Порядку №641;

- саме лише посилання відповідача на наявність наказу Міністерства енергетики України від 15.06.2022 «Про розрахунки з виробниками за «зеленим тарифом» №206 не може слугувати беззаперечним доказом відсутності у відповідача заборгованості за договором, оскільки останнім не наведено відповідних розрахунків та не надано належних доказів відсутності на поточному рахунку ДП «Гарантований покупець» грошових коштів, які б дозволили оплатити повну вартість отриманої продукції, як це прямо визначено підпунктом 6 пункту 2 та абзацом 2 пункту 3 цього наказу;

- саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати усю відпущену за договором електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору і законодавства України, у тому числі Порядку №641;

- в матеріалах справи відсутні докази щодо внесення змін до Договору в частині розрахунків за період 2021 - 2022 років, тоді як саме цим договором регулюються господарсько-правові відносини його учасників, який відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання обома сторонами.

Слід зауважити і на наступному.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23 зазначив, що накази Міністерства енергетики України від 28.03.2022 № 140 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» та від 15.06.2022 № 206 «Про розрахунки з виробниками за «зеленим» тарифом» не звільняють ДП «Гарантований покупець» від повної оплати придбаного товару; не змінюють обов`язок ДП «Гарантований покупець» здійснити остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати придбаної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом 3 робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

Колегія суддів також приймає до уваги постанову Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 910/9100/22, в якій Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав, що накази Міністерства енергетики України від 28.03.2022 № 140 та від 15.06.2022 № 206 не звільняють ДП «Гарантований покупець» від повної оплати придбаного товару; не змінюють обов`язок ДП «Гарантований покупець» здійснити остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати придбаної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом 3 робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

Також слід зауважити на тому, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.04.2024 у справі № 910/3126/23, серед іншого, відмовлено Державному підприємству «Гарантований покупець» у задоволенні клопотання про передачу справи № 910/3126/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду та про передачу справи № 910/3126/23 на розгляд палати/об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

У вказаній ухвалі касаційний суд встановив, що правова позиція щодо застосування норм права та наказів Міністерства енергетики України від 28.03.2022 № 140 та від 15.06.2022 № 206 у правовідносинах між сторонами у період дії воєнного стану в Україні (особливого періоду в розумінні положень ст. 16 Закону України «Про ринок електричної енергії») є однаковою.

Слід зазначити і про те, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23 викладені наступні правові висновки:

- об`єднана палата погоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23, від 11.04.2024 у справі № 910/9100/22 щодо застосування положень частини восьмої статті 16 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 10.4 Порядку № 641, Наказу № 206, згідно з якими положення Наказу № 206 не змінюють і не припиняють обов`язок ДП «Гарантований покупець» здійснити своєчасний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства та Порядку № 641;

- об`єднана палата не вбачає підстав для відступу від висновку щодо застосування положень частини восьмої статті 16 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 10.4 Порядку № 641, Наказу № 206, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23, від 11.04.2024 у справі № 910/9100/22;

- оскільки, за висновками об`єднаної палати, положення Наказів № 140 та № 206 не змінюють порядок та строки розрахунків за придбану електричну енергію за Договором, укладеним з виробником електричної енергії за «зеленим» тарифом на час дії особливого періоду, тому для визначення строку виконання грошового зобов`язання гарантованого покупця у розмірі 100 % оплати за поставлену електричну енергію виробника за «зеленим» тарифом у період дії воєнного стану не має значення та не потребує доведення обставина наявності / відсутності на рахунках ДП «Гарантований покупець» коштів, необхідних для розрахунку з виробниками електричної енергії з альтернативних джерел, позаяк визначення строків розрахунків наведено у пункті 10.4 Порядку № 641;

- Верховний Суд у постанові від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23 та у постанові від 11.04.2024 у справі № 910/9100/22 зазначив, що у Наказі №140 та №206: мова йде про розподіл грошових коштів на оплату авансових платежів виробникам з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП «Гарантований покупець»; наказ не звільняє ДП «Гарантований покупець» від повної оплати придбаного товару; наказ не змінює обов`язок ДП «Гарантований покупець» здійснити остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці;

- Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від вказаного висновку з урахуванням уточнення такого змісту:

1) Накази № 140 та № 206 ніяким чином не обмежують право виробника електричної енергії за «зеленим» тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами договором, а також не змінюють терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку № 641.

2) накази не звільняють ДП «Гарантований покупець» від обов`язку щодо здійснення повного розрахунку за отриманий товар. Відтак, вказані вище накази не є підставою для гарантованого покупця не виконувати грошове зобов`язання, передбачене умовами договору.

Колегія суддів зазначає про те, що, наявних у матеріалах справи станом на дату прийняття оскаржуваного рішення доказів підтверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену у жовтні 2021 року та у період з лютого по липень 2022 року електричну енергію становила 65 450 757,87 грн., а строк виконання обов`язку по сплаті вказаних коштів станом на дату звернення позивача до суду цим позовом вже настав.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки у частині вказаних позовних вимог є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване.

Однак, після прийняття оскаржуваного рішення та до винесення цієї постанови відповідачем було здійснено повне погашення основного боргу в сумі 65 450 757,87 грн. погашення основного боргу, на доказ чого позивачем та відповідачем до суду апеляційної інстанції були додані належним чином засвідчені копії платіжних інструкцій №332 341 від 28.12.2023 на суму 32 033,66 грн., № 325 977 від 30.11.2023 на суму 18 760,91 грн., № 18/10/2023316 414 від 18.10.2023 на суму 13 898,26 грн., № 298 565 від 06.06.2023 на суму 1 337 216,51 грн., № 332 294 від 29.12.2023 на суму 1 732 164,04 грн., № 372 734 від 30.05.2024 на суму 1 978 074,87 грн., № 350 424 від 28.02.2024 на суму 2 487 248,00 грн., № 332 294 від 29.012.2023 на суму 2 811 189,21 грн., № 343 063 від 30.01.2024 на суму 3 787 301,52 грн., № 20/10/2023317 336 від 20.10.2023 на суму 5 825,04 грн., № 332 296 від 29.12.2023 на суму 6 100 275,26 грн., № 343 062 від 30.01.2024 на суму 6 888 360,65 грн., № 350 423 від 28.02.2024 на суму 8 188 414,17 грн., № 372 735 від 30.05.2024 на суму 8 697 587,32 грн., № 360 302 від 29.04.2024 на суму 9 639 215,55 грн., № 355 352 від 29.03.2024 на суму 10 675 662,17 грн. та № 360 301 від 29.04.2024 на суму 1 036 446,62 грн.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення суду першої інстанції, у разі подання апеляційної скарги, набирає законної сили після прийняття постанови апеляційним господарським судом за наслідками апеляційного перегляду, а відтак залишення без змін рішення суду першої інстанції про стягнення боргу, якого не існувало на момент прийняття такого рішення, свідчить про невиправдане втручання у право особи на мирне володіння його майном. Незважаючи на те, що суд першої інстанції в межах наданих доказів прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову в частині стягнення основного боргу, зайвий формалізм не повинен створювати надмірний тягар для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №914/1034/18, від 25.07.2019 у справі №916/144/18.

Враховуючи те, що внаслідок сплати відповідачем основного боргу в сумі 65 450 757,87 грн. заявлена до стягнення сума основного боргу є повністю погашеною, тобто має місце відсутність предмета спору у цій частині, апеляційний господарський суд, враховуючи вказані правові позиції Верховного Суду, та керуючись положеннями п.2 ч.1 ст.231 ГПК України та ч.1 ст.278 ГПК України, дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення в цій частині та закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 65 450 757,87 грн.

Також колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи слідує, що позивачем до стягнення у цій справі було заявлено інфляційні втрати в сумі 3 463 158,50 грн., позовні вимоги про стягнення яких судом першої інстанції були задоволені у повному обсязі за розрахунками позивача.

Водночас в суді апеляційної інстанції позивачем подано клопотання про відмову від позову в частині, в якому позивач відмовився, серед іншого, від позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 3 008 391,69 грн. і вказану відмову колегією суддів прийнято.

Щодо решти позовних вимог про стягнення інфляційних втрат від яких позивач не відмовився, а саме інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн. (3 463 158,50-3 008 391,69), колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленої у жовтні 2021 року та у період з лютого по липень 2022 року електричної енергії, позивач відповідно до положень ЦК України має право нарахувати інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок інфляційних втрат колегія суддів визнає його арифметично вірним, а відтак позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн.

Щодо посилань відповідача на наявність підстав для зменшення інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст.. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Правова позиція про можливість зменшення розміру процентів річних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де вказано, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Водночас колегія суддів зазначає про те, що обставини у справі № 910/1751/23 та справі № 902/417/18 не є подібними, оскільки в них різні предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Так, у договорі, вимоги про стягнення основного боргу, пені, штрафу та відсотків річних за яким були предметом розгляду у справі № 902/417/18, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів, а загальна сума заявлених позивачем до стягнення пені, штрафу та відсотків річних майже в два рази перевищила суму основного боргу станом на дату звернення позивача до суду з позовом та який був сплачений відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі.

Саме з огляду на вказані обставини та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

При цьому, у цій справі № 910/1751/23 сторони в Договорі не передбачили інший розмір відсотків річних, ніж той, який встановлений ЦК України.

В свою чергу висновок про відсутність підстав для зменшення відсотків річних, які обраховані, виходячи з розміру, встановленого ст. 625 ЦК України, тобто у розмірі 3 % річних, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2021 у справі № 927/184/13-г(927/1074/20).

Також колегія суддів приймає до уваги, що загальною ознакою відповідальності є її компенсаторний характер. Так, заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Так само господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника.

При цьому висновок Верховного Суду про можливість за певних умов зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунків відповідно до ст. 625 ЦК України, не стосується такого способу захисту майнового права та інтересу, як відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів як стягнення інфляційних втрат.

Звертаючись з вимогою про стягнення інфляційних втрат за час затримки розрахунків відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розміру дійсних майнових втрат, яких він зазнав, тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що підстави для зменшення розміру інфляційних втрат відсутні.

Щодо посилань відповідача на те, що судом першої інстанції не було враховано наявність форс-мажорних обставин, слід зазначити наступне.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 ЦК України згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, а тому наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 3-1462гс16 та підтримана Верховним Судом у постанові від 20.06.2018 у справі № 913/869/14.

Водночас, як слідує з наданих відповідачем копій платіжних інструкцій № 373 453 від 03.06.2024 на суму 75 794,46 грн., № 360 321 від 29.04.2024 на суму 75 794,47 грн., № 355 370 від 29.03.2024 на суму 75 794,47 грн., № 343 082 від 30.01.2024 на суму 75 794,47 грн., № 332 305 від 29.12.2023 на суму 75 794,47 грн., № 350 426 від 28.02.2024 на суму 75 794,47 грн. відповідачем позивачу переховано інфляційні втрати в сумі 454 766,81 грн.

Отже, враховуючи, що внаслідок сплати відповідачем інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн. має місце відсутність предмета спору у цій частині, апеляційний господарський суд, враховуючи вказані правові позиції Верховного Суду, та керуючись положеннями п.2 ч.1 ст.231 ГПК України та ч.1 ст.278 ГПК України, дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення в цій частині та закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, проте, з огляду:

- на повне погашення відповідачем суми основного боргу та сплату інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн. та враховуючи правові позиції Верховного Суду викладені у постановах від 09.03.2021 у справі №914/1034/18 та від 25.07.2019 у справі №916/144/18, рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 65 450 757,87 грн. та інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн., провадження у справі щодо цих вимог закривається на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України;

- на відмову позивача від позову в частині стягнення пені в сумі 8 871 080,36 грн., штрафу в сумі 4 581 553,05 грн., 3 % річних в сумі 729 129,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 008 391,69 грн., рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних в сумі 729 129,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 008 391,69 грн., а також відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 8 871 080,36 грн. та штрафу в сумі 4 581 553,05 грн., визнається нечинним, а провадженні у справі в цій частині закривається на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційних скарг, а також відмову від позову в тій частині щодо якої подана апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика», а також частково апеляційна скарга Державного підприємства «Гарантований покупець»:

- апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика», також апеляційна скарга Державного підприємства «Гарантований покупець» в частині оскарження рішення про задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 3 008 391,69 грн., 3% річних в сумі 729 129,88 грн., колегією суддів не розглядаються;

- апеляційна скарга Державного підприємства «Гарантований покупець» в частині оскарження рішення про задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 65 450 757,87 грн. та інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн. залишається без задоволення.

Щодо витрат по сплаті судового забору за подачу позову та апеляційних скарг, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 3 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

За приписами ч. 2 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним під час подання відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Аналогічні за змістом положення містяться в ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч. 9 ст.129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, за обставин, що склались:

- витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову в частинах позовних вимог про стягнення пені в сумі 8 871 080,36 грн., штрафу в сумі 4 581 553,05 грн., 3 % річних в сумі 729 129,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 008 391,69 грн. покладаються на позивача;

- витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 65 450 757,87 грн. та інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн. покладаються на відповідача. При чому колегія суддів враховує, що наданими відповідачем платіжними інструкціями № 373 445 від 03.06.2024 на суму 131 219,59 грн., № 360 303 від 29.04.2024 на суму 131 219,57 грн., № 355 353 від 29.03.2024 на суму 131 219,57 грн., № 350 425 від 28.02.2024 на суму 131 219,57 грн., № 343 064 від 30.01.2024 на суму 131 219,57 грн., № 332 297 від 29.12.2023 на суму 131 219,57 грн. підтверджено повну сплату відповідачем позивачу суми судового збору, яка присуджена до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23, з огляду на що у цій постанові такі судові витрати не розподіляються;

- 50 % витрат позивача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, а саме 151 342,48 грн. (платіжна інструкція № від 31.07.2023) повертається позивачу з Державного бюджету України.

Щодо витрат відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, слід зазначити наступне.

У клопотанні про закриття провадження в частині відповідач, з посиланням на те, що відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, просить вирішити питання про повернення відповідачу частини сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Як встановлено вище, за змістом положень ч. 2 ст. 130 ГПК України у суді апеляційної інстанції судовий збір повертається скаржнику у випадку у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, а відтак, за змістом положень чинного законодавства судовий збір за подання апеляційної скарги в частині оскарження відповідачем позовних вимог від яких позивач відмовився має бути повернутий скаржнику.

При чому слід врахувати, що:

- відповідачем частина з частини позовних вимог від яких позивач відмовився, а саме позовних вимог про стягнення пені в сумі 8 871 080,36 грн., штрафу в сумі 4 581 553,05 грн., не оскаржувалась, а відтак судовий збір не сплачувався;

- закриття провадження в частинах позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 65 450 757,87 грн. та інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн. не є підставою для повернення відповідачу судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги в частині оскарження таких позовних вимог.

Враховуючи те, що:

- з огляду на розміри ставок судового збору, встановлених чинним законодавством, в тому числі і максимального його розміру, при оскарженні рішення в частинах позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 65 450 757,87 грн. та інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн., відповідач мав сплатити 1 409 100,00 грн., тобто суму яка ним і була сплачена;

- з огляду на те, що спір сторін виник наслідок неправомірних дій відповідача, а також враховуючи відмову у задоволенні його апеляційної скарги в частині оскарження рішення про задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 65 450 757,87 грн. та інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн.,

витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика», а також апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» в частині оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 про задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 3 008 391,69 грн. та 3% річних в сумі 729 129,88 грн. залишити без розгляду.

2. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» в частині оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 про задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 65 450 757,87 грн. та інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн. залишити без задоволення.

3. Визнати нечинним рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних в сумі 729 129,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 008 391,69 грн., а також відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 8 871 080,36 грн., штрафу в сумі 4 581 553,05 грн.

4. Закрити провадження у справі № 910/1751/23 в частині позовних вимог про стягнення 3 % річних в сумі 729 129,88 грн., інфляційних втрат в сумі 3 008 391,69 грн., пені в сумі 8 871 080,36 грн. та штрафу в сумі 4 581 553,05 грн. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

5 Рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 у справі № 910/1751/23 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 65 450 757,87 грн. та інфляційних втрат в сумі 454 766,81 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким провадження по справі в цій частині закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

6. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика» (24320, Вінницька область, місто Ладижин, вул. Слобода, буд. 141, ідентифікаційний код 35878908) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 151 342 (сто п`ятдесят одна тисяча триста сорок дві) грн. 48 коп., сплачений платіжною інструкцією № від 31.07.2023, оригінал якої містяться в матеріалах справи.

7. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1751/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 06.08.2024.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала