УХВАЛА

29 липня 2024 року

м. Київ

cправа № 926/5539/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Військової частини НОМЕР_1

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.03.2024 (суддя Проскурняк О. Г.)

і постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 (головуючий суддя Галушко Н. А., судді Желік М. Б., Орищин Г. В.)

у справі № 926/5539/23

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма "Основа"

про стягнення 8 544 грн,

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році Військова частина НОМЕР_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма "Основа" про стягнення 8 544 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між військовою частиною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма "Основа" укладено договір підряду від 10.05.2019 № 2/05 та договір підряду від 11.09.2019 № 8. Роботи згідно договорів виконано, вартість робіт оплачена, про що свідчать первинні документи.

За результатами проведеної Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міністерства оборони України перевірки від 05.08.2021 № 526/34 встановлено, що при дослідженні актів приймання виконаних будівельних робіт по об`єкту "Капітальний ремонт будівлі № 13/68 (їдальня), в/м № 13 по вул. Куруців, 21 у м. Мукачево, Закарпатської обл." (ф. № КБ-2в) існує ризик завищення вартості будівельних робіт на загальну суму 8 544 грн, внаслідок включення до актів витрат на відрядження працівників підрядної організації без наявності документів. Вказана обставина стала підставою для звернення позивача до суду в порядку вимог статті 1212 Цивільного кодексу України.

06.03.2024 рішенням Господарського суду Чернівецької області, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові рішення обґрунтовані тим, що позивач не довів отримання відповідачем 8 544 грн як безпідставно отриманих коштів та відповідно їх повернення на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

12.07.2024 скаржник подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.03.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 у справі № 926/5539/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2024 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.

За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.03.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 у справі № 926/5539/23 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

Частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Таким чином, правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають вимогам вищенаведеної статті 129 Конституції України та узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення у розмірі 8 544 грн, що менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа № 926/5539/23 є малозначною.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" і "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Доводи скаржника зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, необхідності переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Таким чином законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України і це повністю узгоджується із положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, з урахуванням заперечення проти відкриття касаційного провадження, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у цій справі, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.03.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 у справі № 926/5539/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил