ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2024 р. Справа№ 910/17116/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Палія В.В.

секретаря судового засідання Вороніної О.С.,

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 25.07.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 (повний текст складений 22.04.2024)

за скаргою Київської міської ради

на дії заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Танащук О.М.

у справі №910/17116/19 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Київської міської ради

до 1. Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація бізнесу" Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Поліщук Вікторії Миколаївни

2. Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Поліщук Вікторії Миколаївни

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Колорит"

4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрмедлізинг"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот"

про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/17116/19 позов задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Поліщук Вікторії Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрмедлізинг» від 10.12.2018 №44512024 на земельну ділянку за адресою: хутір Микільський, 17 км Мінського проспекту, літ.З в Оболонському районі м. Києва; визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Поліщук Вікторії Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Колорит» від 14.06.2019 №47363790 на земельну ділянку за адресою: хутір Микільський, 17 км Мінського проспекту, літ.З в Оболонському районі м.Києва; стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір.

07.08.2020 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 видано відповідні накази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 виправлено описку, допущену в рішенні Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 у справі №910/17116/19 щодо номеру оскаржуваного рішення державного реєстратора.

06.02.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Київської міської ради на дії заступника начальника Голосіївського відділу державного державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Танащук О.М., в якій скаржник просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника № НОМЕР_1 Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Танащук О.М. про повернення виконавчого документу стягувачу від 05.01.2024.

- зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 № 910/17116/19 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмедлізинг» (03127, м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, будинок 120, ідентифікаційний код 35378998) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Xрещатик, 36, ідентифікаційний код 22883141) судового збору в сумі 960 (дев`ятсот шістдесят) грн 50 коп. - у порядку та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі №910/17116/19:

- скаргу Київської міської ради задоволено частково;

- визнано протиправною та скасовано постанову начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Танащук О.М. № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документу стягувачу від 05.1.2024

- в іншій частині скарги відмовлено.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі №910/17116/19 обґрунтована наступним:

З огляду на те, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, беручи до уваги ненадання органом ДВС доказів вчинення всіх дій, необхідних для виконання рішення суду у справі №910/17116/19, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги Київської міської ради в частині визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця №69859809 Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Танащук О.М. про повернення виконавчого документу стягувачу від 05.01.2024.

Що стосується вимог скаржника про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження №69859809 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 №910/17116/19 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмедлізинг» на користь Київської міської ради 960,50 грн судового збору у порядку та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження», місцевий суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, виконавець зобов`язаний відновити виконавче провадження за відповідною його постановою не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Тому заявлені скаржником вимоги (зобов`язати поновити виконавче провадження) наразі є передчасними і задоволенню не підлягають.

Більш того, дії по відновленню виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця та належать виключно до його компетенції. Підміна судом суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, є недопустимою. Висновок суду в цій частині відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №826/14580/16.

16.05.2024 засобами поштового зв`язку Голосіївській відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі №910/17116/19, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- у поданій стягувачем заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено відомостей, які можуть сприяти примусовому виконанню рішення;

- наказ Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі № 910/17116/19 вже перебував на виконанні у відділі чотири рази, а постановами від 24.11.2020, 06.07.2021 та 02.08.2022 було повернуто виконавчий документ без виконання;

- повернення виконавчого документу стягувачу свідчить про відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення;

- за боржником не зареєстроване майно, на яке можливо звернути стягнення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 апеляційну скаргу Голосіївській відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі №910/17116/19 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України). Надано скаржнику десять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 клопотання Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі №910/17116/19 задоволено; поновлено Голосіївському відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі №910/17116/19; відкрито апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 04.07.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2024 зазначено, що розгляд апеляційної скарги Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 відбудеться 25.07.2024.

20.06.2024 від Київської міської ради надійшов відзив, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену у справі ухвалу залишити без змін.

В судове засідання 25.07.2024 прибув представник Київської міської ради та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену у справі ухвалу залишити без змін.

Представники боржників та державного виконавця у судове засідання 25.07.2024 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи дані сторони повідомлялись належним чином шляхом направлення документів до електронного кабінету в системі ЄСІТС та на поштову адресу юридичних осіб.

Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (з наступними змінами), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 25.07.2024.

Розглянувши апеляційну скаргу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 по справі №910/17116/19, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в її задоволенні, у зв`язку з наступним:

Відповідно ст. 129-1 Конституції України та ст. 326 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (стаття 327 ГПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби, та регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Колегія суддів зазначає, що законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, то він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, такими засадами є - верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Разом з тим, порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

При цьому, здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів).

Відповідно статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В п.1 ч.2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, статтею 18 Закону виконавцю надано широке коло прав для реалізації покладених на нього обов`язків. Серед прав виконавця зазначено, крім іншого, право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Згідно і ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно положень ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Зазначена норма є імперативною щодо визначення строків, вона є обов`язковою для виконання і не підлягає коригуванню державним виконавцем на власний розсуд.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією (ч. 2 та ч. 3 ст. 36 Закону № 1404-VІІІ).

Зі змісту ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що виконавець звертає стягнення на кошти/електронні гроші боржника - юридичної особи, що знаходяться у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки/електронні гаманці виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Відповідно до частини 1 статті 53 Закону виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Згідно зі статтею 54 Закону виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до податкових органів.

Податкові органи зобов`язані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, в порушення вищенаведених приписів Закону державним виконавцем не перевірено наявність у боржника майна, належного боржнику від інших осіб, у тому числі на підставі судових рішень, виконавчих написів нотаріусів тощо (за даними Єдиного державного реєстру судових рішень та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень), а також виявлення наявних корпоративних прав боржника, не здійснено періодичної перевірки майнового стану боржника.

Крім того, в порушення вищенаведених приписів та інших положень Закону державним виконавцем у повній мірі:

- не виявлено та не накладено арешт на грошові кошти боржника під час відкриття виконавчого провадження (14.09.2022) чи на належні йому кошти, які знаходяться у володінні чи користуванні третіх осіб,

- не перевірено належним чином майнового стану боржника,

- не направлено запити до усіх реєстраційних органів щодо наявності у власності боржника транспортних засобів, об`єктів нерухомого майна тощо,

не винесено постанову про попередження керівництва та/або відповідальних осіб Товариства про відповідальність за пошкодження (знищення) відповідного майна,

- не вчинено жодних дій щодо керівника ОСОБА_1 (відомості про особу у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань);

- не проведено державної реєстрації публічних обтяжень рухомого майна боржника в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна,

- не направлено запити до ДП "Національні інформаційні системи" щодо встановлення факту видання боржником довіреностей на ім`я третіх осіб на право користування належним боржнику рухомим майном,

- не направлено запити до органів доходів і зборів з метою отримання інформації про дебіторську заборгованість боржника,

- не перевірено факт перебування боржника у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань серед власників (засновників) інших суб`єктів господарювання,

- не вчинено жодних дій щодо засновника - ТОВ «Укрсервісплюс» (відомості про особу у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань) тощо. Докази, які спростовують вищенаведені висновки, у матеріалах даної судової справи відсутні та надані державним виконавцем не були.

Отже, здійснені державним виконавцем дії для виконання наказу господарського суду міста Києва від 07.08.2020 № 910/17116/19 не є вичерпними, оскільки останнім не застосовано усі можливі передбачені Законом заходи для досягнення необхідного позитивного результату . фактичного виконання судового рішення. Докази на спростування зазначених висновків у матеріалах справи відсутні.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на акт державного виконавця від 08.06.2023 про відсутність товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмедлізинг» за адресою проспект Голосіївський, 120, корп. 1 в місті Києві. Проте даний акт державного виконавця від 08.06.2023 не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки не зареєстрований в автоматизованій системі виконавчого провадження відповідно до статті 8 Закону та не підписаний за участю понятих.

Посилання скаржника на неодноразові пред`явлення стягувачем до виконання наказу господарського суду міста Києва від 07.08.2020 № 910/17116/19 не свідчать про вчинення останнім вичерпних дій для фактичного виконання відповідного судового рішення та не входять до безпосереднього предмета доказування при розгляді відповідної скарги на дії органу ДВС.

З цих підстав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що здійснені державним виконавцем дії для виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.08.2020 № 910/17116/19 не є вичерпними, оскільки останнім не застосовано усі можливі передбачені законом заходи для досягнення необхідного позитивного результату - фактичного виконання судового рішення. Докази на спростування означених висновків у матеріалах справи відсутні.

Водночас, чинне законодавство встановлює певний порядок вчинення виконавчих дій та не надає державному виконавцю права вільного розсуду визначати "доцільно" чи "недоцільно" вживати їх взагалі. А тому він зобов`язаний вчиняти всіх необхідних заходів для повного та своєчасного виконання рішення суду відповідно до закону, а не крізь призму суб`єктивного сприйняття "доцільності" вирішувати питання: чи здійснювати виконання за виконавчим документом, чи ні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2021 року в справі № 905/2999/17.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року в справі № 619/562/18 викладено правовий висновок про те, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У рішенні у справі «Янголенко проти України», no. 14077/05, від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції.

Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

За результатами перегляду даної скарги на дії ДВС, колегія суддів дійшла висновку про те, що державним виконавцем не доведено, що ним своєчасно та в повній мірі вжито всіх необхідних, передбачених законом заходів примусового виконання рішення, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість скарги стягувача в частині визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 05.01.2024 про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № НОМЕР_1.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі № 910/17116/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав її скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 у справі №910/17116/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріали справи у справі №910/17116/19 повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 29.07.2024

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.О. Хрипун

В.В. Палій