cправа № 908/63/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов Є. В. - головуючий, Мачульський Г. М., Рогач Л. І.,
секретар судового засідання - Денисевич А. Ю.,
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОС-2021" про стягнення витрат на правничу допомогу у справі
за позовом заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області до відповідачів: 1) Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОС-2021" про визнання недійсними розпоряджень, додаткових договорів, повернення земельної ділянки,
за участю представників: Офісу Генерального прокурора - Сімаченко А. О.,
1. У січні 2023 року до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (далі - Новоолександрівська сільрада) до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (далі - Запорізька РДА) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОС-2021" (далі - ТОВ "ТОС-2021") з такими вимогами:
- визнати недійсним розпорядження голови Запорізької РДА від 23.07.2014 № 374 "Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, яка перебуває в оренді ОСОБА_1";
- визнати недійсним додатковий договір про доповнення та зміни до договору оренди земельної ділянки від 29.04.2003 № 174, укладений між Запорізькою РДА та ОСОБА_1, посвідчений 31.07.2014 приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т. М.;
- визнати недійсним розпорядження голови Запорізької РДА від 01.09.2014 № 446 "Про заміну сторони орендаря по договору оренди землі від 29.04.2003 № 174";
- визнати недійсним додатковий договір до договору оренди земельної ділянки від 29.04.2003 № 174, укладений між Запорізькою РДА, ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВС 2012" (після зміни найменування - ТОВ "ТОС-2021"), посвідчений 09.10.2014 приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т. М.;
2. 26.06.2023 Господарський суд Запорізької області ухвалив рішення про відмову у позові. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність порушеного права Новоолександрівської сільради, однак відмовив в позові з підстав пропуску позовної давності.
3. 14.02.2024 Центральний апеляційний господарський суд прийняв постанову про скасування цього рішення та ухвалив нове - про відмову в позові. Апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, але не з підстав пропуску строку звернення прокурора до суду з позовом, а з наведених у мотивувальній частині постанови.
4. У судовому засіданні 12.06.2024 за участю адвоката ТОВ "ТОС-2021" та прокурора Верховний Суд ухвалив постанову, якою касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнив частково, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2024 змінив, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Підстави для прийняття додаткової постанови
5. 21.06.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОС-2021" звернулося до Верховного Суду із заявою, в якій просить стягнути на свою користь з позивача витрати на правничу допомогу в суді касаційної інстанції у сумі 10 000 грн.
Позиція Верховного Суду
6. За змістом статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
7. Згідно зі статтею 123 цього ж Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
8. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).
9. Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
10. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
11. Разом із тим згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
12. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).
13. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
14. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
15. Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
16. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
17. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно із умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
18. Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
19. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).
20. Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
21. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
22. Загальне правило розподілу судових витрат, визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
23. Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
24. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
25. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
26. Представник ТОВ "ТОС-2021" адвокат Леліков С. О. разом з відзивом на позовну заяву подав клопотання з процесуальних питань від 13.05.2024, у якому на виконання вимог частини восьмої статті 129 ГПК України повідомив про те, що докази на підтвердження судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення постанови суду касаційної інстанції.
27. При цьому ТОВ "ТОС-2021" разом з відзивом на касаційну скаргу подано частину доказів, а саме: копію свідоцтва № 001569 від 28.02.2018 про право заняття адвокатською діяльністю на ім`я адвоката Лелікова С. О. та ордер про надання правової допомоги від 13.05.2024, на підставі якого адвокат Леліков С. О. здійснює представництво ТОВ "ТОС-2021" у суді касаційної інстанції.
29. В свою чергу у поданій заяві ТОВ "ТОС-2021" просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені ним у зв`язку з розглядом справи № 908/63/23 у суді касаційної інстанції, у сумі 10 000,00 грн.
30. Отже, представник ТОВ "ТОС-2021" дотримався вимог щодо строків звернення із заявою про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та подання відповідних доказів.
31. Крім того, з матеріалів заяви вбачається, що ТОВ "ТОС-2021" дотримані вимоги щодо направлення копії цієї заяви та доданих до неї матеріалів Запорізькій РДА, Новоолександрівській сільраді та Дніпропетровській обласній прокуратурі відповідно до вимог частини дев`ятої статті 80 ГПК України.
32. На обґрунтування поданої заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача-1 адвокат Леліков С. О. подав: детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом від 17.06.2024, договір про внесення змін та доповнень до договору №ДБ-37 про надання правової допомоги від 23.01.2023, рахунок-фактуру від 12.06.2024 № ДБ-37/5 на суму 10 000,00 грн, акт приймання-здачі послуг від 12.06.2024 № ДБ-37/3 на суму 10 000,00 грн.
33. Згідно із Додатком № 3 до договору № ДБ-37 про надання правової допомоги від 23.01.2023 (про внесення змін та доповнень до договору №ДБ-37 про надання правової допомоги від 23.01.2023) гонорар адвоката за підготовку та участь в суді касаційної інстанції узгоджений сторонами та є фіксованим і складається з: 7000,00 грн - підготовка відзиву на касаційну скаргу, інших процесуальних документів, 3000,00 грн - представництво інтересів клієнта в судовому засіданні у справі № 908/63/23.
34. Від позивача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно розміру заявлених адвокатом Леліковим С. О. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи № 908/63/23, не надходило.
35. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили би про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката, позивач до справи не надав.
36. Таким чином, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання ТОВ "ТОС-2021" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з позивача на користь відповідача-2 витрати на правничу допомогу в суді касаційної інстанції у сумі 10 000 грн.
Керуючись статтями 123, 129, 240, 244, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОС-2021" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.
3. Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ на виконання цієї додаткової постанови.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя Є. В. Краснов
Суддя Г. М. Мачульський
Суддя Л. І. Рогач