ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2024м. ХарківСправа № 922/4209/21 (922/721/22)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кононової О.В.

при секретарі судового засідання Зубко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс"
до 1. Приватного підприємства "Інсам Авто" , 2. Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод" треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача : Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мошковська Наталія Миколаївна та арбітражний керуючий Жураковська Людмила Валеріївна
про визнання недійсним договору, що розглядається в межах провадження у справі № 922/4209/21 про банкрутство ПАТ "Слобожанський коксовий завод"
за участю :

представника позивача - Шевченко Г.М.

представника 1-го відповідача - Князєв В.О.

представника 2-го відповідача - Князєв В.О.

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Інсам Авто", Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод" (далі - відповідачі), у якому просив суд :

- визнати недійсним договір застави рухомого майна від 22.10.2019 року, укладений між Приватним підприємством "Інсам Авто" та Приватним акціонерним товариством "Слобожанський коксовий завод", посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №1557;

- припинити обтяження рухомого майна зареєстроване 22.10.2019 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №27131836 щодо об`єкта обтяження Коксової батареї №4-БИС, інвентарний номер №2221, боржник - Приватне акціонерне товариство "Слобожанський коксовий завод" , код 40457196, обтяжувач - Приватне підприємство "Інсам Авто", код 34682160, розмір основного зобов`язання 35369825,57 грн, вчинене на підставі договору застави рухомого майна від 22.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1557.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 922/4209/21 (922/721/22), призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 23.10.2023 було призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 20.11.2023.

Ухвалою суду від 20.11.2023 залучено до участі у справі № 922/4209/21 (922/721/22) в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мошковську Наталію Миколаївну (49094, м. Дніпро, вул. Поля, буд.2) та арбітражного керуючого Капустіна Володимира Володимировича (вул. Полтавський шлях, буд.6, 1-й поверх, м. Харків, 61052); підготовче засідання відкладено на 19.12.2023.

Ухвалою суду від 08.02.2024, оскільки арбітражний керуючий Капустін В.В. неналежним чином виконував покладені на нього обов`язки розпорядника ПрАТ "Слобожанський кокосовий завод", суд відсторонив арбітражного керуючого Капустіна Володимира Володимировича (свідоцтво №124 від 06.02.13) від виконання обов`язків розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод"; зобов`язав арбітражного керуючого Капустіна Володимира Володимировича виконувати повноваження розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод" до призначення судом іншого розпорядника у передбаченому законом порядку; звернувся до автоматизованої системи для визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення розпорядником майна Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод".

В судовому засіданні, яке відбулось 05.03.2024, суд призначив арбітражну керуючу Жураковську Людмилу Валеріївну (свідоцтво №182 від 13.02.2013, адреса : 04119, м. Київ, вул. Деревлянська (колишня вул. Якіра), 18, к/оф №72) розпорядником Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод" та зобов`язав арбітражного керуючого Капустіна Володимира Володимировича (свідоцтво №124 від 06.02.13) передати всю документацію, пов`язану з процедурою розпорядження майном Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод" арбітражній керуючій Жураковській Л.В. за актом приймання-передачі протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду.

Оскільки у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод" № 922/4209/21, в межах якої розглядається справа № 922/721/22, судом призначено іншу кандидатуру арбітражного керуючого розпорядником майна, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі № 922/4209/21 (922/721/22) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - арбітражну керуючу Жураковську Л.В., яка призначена розпорядником майна боржника.

Ухвалою від 05.03.2024 суд повернувся на стадію підготовчого провадження у справі № 922/4209/21 (922/721/22).

22.03.2024 за розпорядженням керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку відсутністю повноважень на здійснення правосуддя у судді Яризька В.О., відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено повторний автоматизований розподіл справи № 922/4209/21. Згідно Витягу з Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2024 для розгляду справи визначено суддю Кононову О.В.

В судовому засіданні 26.03.2024 суд (суддя Кононова О.В.) прийняв справу № 922/4209/21 (922/721/22) до розгляду та розпочав розгляд справи спочатку.

Призначив розгляд справи № 922/4209/21 (922/721/22) за правилами загального позовного провадження.

Розпочав у справі підготовче провадження і призначив підготовче засідання.

В судовому засіданні 21.05.2024 суд закрив підготовче провадження у справі № 922/4209/21 (922/721/22) та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 19 червня 2024 року о 10:40 год.

В судовому засіданні 19.06.2024 суд відклав розгляд справи на 19.07.2024 на 12:00 год.

Ухвала суду про відкладення розгляду справи була направлена судом на адресу учасників процесу, які збігаються із адресами, зазначеними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як місцезнаходження учасників справи.

Проте, зазначена ухвала, направлена на адресу приватного нотаріуса Мошковської Наталії Миколаївни повернута на адресу суду з відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п.п.3, 4, 5 ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (надалі - Правила), і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п. п. 11, 17 Правил).

Пунктом 99 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (п. 992 Правил).

Відповідно до п.п.116, 117 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз ст.ст.120, 242 Господарського процесуального кодексу України, п.п.11, 17, 99, 116, 117 Правил свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи вищевикладене та факт направлення судом ухвали на офіційну адресу третьої особи у справі та повернення вказаної ухвали із відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", суд доходить висновку про належне повідомлення вказаного учасника провадження у даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник 1-го відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник 2-го відповідача в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази та пояснення, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, а заявлені вимоги повинні бути викладені так, щоб у разі їх задоволення, вони призвели до відновлення порушеного права.

Суд зазначає, що за змістом статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначеними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували би наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматися від їх вчинення.

Отже, звертаючись до суду з відповідним позовом позивач має довести порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Так, наразі позивач просить суд визнати недійсним договір застави рухомого майна від 22.10.2019 року, укладений між Приватним підприємством "Інсам Авто" та Приватним акціонерним товариством "Слобожанський коксовий завод".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.11.2021 відкрито провадження у справі у справі № 922/4209/21 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод", .

Визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "СХІД ФІНАНС" у сумі основного боргу 38 868 128,70 грн, у сумі 22700,00 грн. сплаченого судового збору за подачу даної заяви, у сумі 54 000,00 грн. авансування винагороди арбітражного керуючого в справі.

Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Ухвалено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Введено процедуру розпорядження майном боржника. Здійснено офіційне оприлюднення на офіційному веб-сайті повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод", , із зазначенням повного найменування боржника, його поштової адреси, банківських реквізитів, найменування та адреси господарського суду, номера справи, відомостей про розпорядника майна, граничного строку подання заяв конкурсних кредиторів з вимогами до боржника.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 30.07.2019 між Приватним Підприємством "ІНСАМ АВТО" (код 34682160) та Приватним Акціонерним Товариством "Слобожанський коксовий завод" (код 40457196) був укладений Договір постачання вугільної продукції № IA/CK3-3007/19 від 30.07.2019 за яким ПП "Інсам Авто" була поставлена ПрАТ "Слобожанський коксовий завод" вугільна продукція на загальну суму 35 369 825,57 грн.

3а умовами Договору поставки № IA/CK3-3007/19 від 30.07.2019 ПП "Інсам Авто" зобов`язалося поставити ПАТ "Слобожанський коксовий завод", а ПрАТ "Слобожанський коксовий завод" прийняти і оплатити вугільний концентрат відповідно до Специфікацій, які є невід`ємними частинами цього договору (п. 1.1. договору).

В забезпечення обов`язків ПАТ "Слобожанський коксовий завод" оплатити продукцію 22.10.2019 між Приватним Підприємством "ІНСАМ АВТО" (код 34682160) та Приватним Акціонерним Товариством "Слобожанський коксовий завод" (код 40457196) було укладено Договір застави рухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1557 (надалі за текстом - "Договір застави") за яким у якості забезпечення Боржником було передано майно: коксову батарею № 4-БИС, інвентарний номер № 2221 (Предмет застави).

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Спірним питаннями у цій справі, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, є питання щодо наявності/відсутності підстав для визнання оспорюваного договору застави недійсним.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі N 904/2979/20 тощо.

Отже правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".

Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням такого правочину (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, постанові Великої палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17).

У цій справі позов про визнання недійсним договору подала особа, яка не була стороною цього договору - заінтересована особа (кредитор). Кредитор як особа, в якої наявний інтерес у справі про банкрутство - збільшення ліквідаційної маси боржника та задоволення за рахунок неї його грошових вимог до боржника, має право на звернення до суду з заявою про визнання недійсним правочину боржника, який було вчинено до відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів.

Суд звертає увагу на те, що наразі вже сформована усталена судова практика про можливість оскарження правочину вчиненого боржником з метою завдання шкоди кредиторам (фраудаторного правочину) особою (не стороною правочину), чиї майнові інтереси порушує такий правочин.

У правовідносинах банкрутства такий інститут врегульовано спеціальними нормами статті 42 КУзПБ.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: зокрема якщо боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 20.02.2020 у справі № 922/719/16, від 28.09.2021 у справі № 21/89б/2011 (913/45/20), від 16.11.2022 у справі №44/38-б (910/16410/20), від 21.03.2023 у справі № 910/18376/20 (918/445/22).

Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України, та вказано, що оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука а також зловживання правом в інших формах, що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною).

Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

- особа (особи) "використовувала/використовували право на зло";

- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають);

- враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Тож учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Договір, який укладений з метою уникнути виконання наявного зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.

Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16).

Суд звертає увагу, що метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що частина друга статті 96 ЦК України вимагає, щоби юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто, боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором. У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.

Дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, суд відзначає, що в даному випадку за визначеними в своїй сукупності критеріями наявні ознаки фраудаторності, що підтверджується наступним.

Ухвалою суду від 25.11.2021 Господарським судом Харківської області було відкрито провадження у справі № 922/4209/21 про банкрутство ТОВ "Слобожанський коксовий завод" та визнано вимоги ініціюючого кредитора товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс" у сумі основного боргу 38 868 128,70 грн.

Зазначені вимоги виникли, зокрема на підставі договору від 04.09.2012, який був укладений між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Сбербанк", (далі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (далі - Позичальник), а саме договір про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті, надає позичальнику кредитні кошти (надалі - Кредит) за рахунок Кредитної лінії на умовах цього Договору, а позичальник зобов`язався використовувати кредит на цілі, зазначені в п. 1.5. цього договору, своєчасно та в повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом, а також повернути наданий йому кредит у розмірах та у терміни визначені в статті 8 цього договору, і виконувати інші умови цього Договору.

АТ "Сбербанк" свої зобов`язання за Договором про відкриття кредитної лінії виконав у повному обсязі, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 30926215 від 05 вересня 2012 р. на суму 4 444 181,15 дол. США та меморіальним валютним ордером № 31129884 від 06 вересня 2012 р. на суму 1 363,52 дол. США.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, між Банком та Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" було укладено Договір поруки від 04 вересня 2012 року (далі Договір поруки), відповідно умов якого Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" зобов`язалося в повному обсязі відповідати за виконання Позичальником його зобов`язань перед Банком, що виникають з Договору про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 року.

Пунктом п.4.1 Договору поруки передбачено, що Позичальник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Поручитель та Боржник залишаються зобов`язаними перед Кредиторами до того моменту, поки всі зобов`язання за Основним договором не будуть виконані повністю.

В зв`язку з невиконанням солідарними боржниками зобов`язань з повернення кредитних коштів Акціонерне товариство "Сбербанк" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення солідарно з відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" та Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 28- В/12/66/ЮО від 04.09.2012 в розмірі 3 611 903,86 доларів США.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.10.2017 в справі № 910/24880/15 позов задоволений частково та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 3370554,00 доларів США боргу за кредитом, 241 359,86 доларів США боргу по процентах, 174 934,53 грн витрат по оплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 рішення господарського суду м. Києва від 10.10.2017 змінено в частині зазначення у вступній, описовій, мотивувальній та резолютивній частинах рішення назви 2- відповідача з Приватного акціонерного товариства "Харківський кокосовий завод" на Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод". В іншій частині рішення Господарського суду м. Києва від 10.10.2017 року залишено без змін.

13.02.2018 на виконання частково зміненого рішення господарським судом був виданий наказ.

Постановою Верховного суду від 11.04.2018 постанова Київського апеляційного господарського суду м. Києва від 22.01.2018 та рішення господарського суду міста Києва від 10.10.2017 скасовані в частині задоволення позовних вимог про стягнення солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" та Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" 241 359,86 доларів США процентів за користування кредитом і в цій частині справа передана на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 в справі № 910/24880/15 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" та приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" процентів за користування кредитом в розмірі 241 359,86 доларів США позов задоволено та стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" та Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" на користь Акціонерного товариства "Сбербанк" 241 359,86 доларів США процентів за користування кредитом.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.11.2019 року замінено боржника у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського сулу міста Києва від 13.02.2018 у справі № 910/24880/15 з Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" (ідентифікаційний код 24481702, адреса: 61010. м. Харків, вул. Набережна Червоношкільна, буд. 24) на Приватне акціонерне товариство "Слобожанський коксовий завод" (ідентифікаційний код 40457196, адреса: 61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 24) і Приватне акціонерне товариство "Коксолит" (ідентифікаційний код 40456957, адреса: 49050, м. Дніпро. вул. Володі Дубініна. бул. 8. оф. 10) як двох основних боржників та Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" (ідентифікаційний код 24481702, адреса: 61010, м. Харків, вул. Набережна Червоношкільна, буд. 24) як субсидіарного боржника.

30.01.2020 на підставі Договору № 15/БД06-2/20 з Договорами про внесення змін до нього №1 від 30.01.20 № 2 від 29.04.20, №3 від 13.08.20 та №4 від 15.12.20, укладеним між AT "Сбербанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс", платіжних доручень № 166 від 31.01.2020, № 214 від 30.04.2020, № 233 від 29.05.2020,№ 475 від 15.12.2020 та Акту приймання-передачі прав вимоги від 15 грудня 2020 року до Договору № 15/БД06-2/20 від 30 січня 2020 AT "Сбербанк" передало, а ТОВ "Схід Фінанс" прийняло право вимоги заборгованості крім інших, також за Договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 зі змінами та доповненнями, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Сбербанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд", а також за договорами забезпечення, в тому числі за Договором поруки від 04 вересня 2012 року, відповідно до якого Приватне акціонерне товариство "Слобожанський коксовий завод" зобов`язалося в повному обсязі відповідати за виконання Позичальниками усіх їх зобов`язань перед Банком, що виникають з Кредитного договору (з усіма змінами та доповненнями), укладеним AT "Сбербанк", як кредитором, та ПрАТ "Харківський коксовий завод" як поручителем.

Актом приймання-передачі прав вимоги, після повної сплати обумовлених Договором № 15/БД06-2/20 сум, AT "Сбербанк" відступило ТОВ "Схід Фінанс" всі права, що наявні у Банку як кредитора, в тому числі за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/Ю0 від 04 вересня 2012 року, що укладений між Банком і Товариством з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд", , разом з усіма змінами і доповненнями до нього.

Згідно п. 1.1.3. Акту приймання-передачі прав вимоги, ТОВ "Схід Фінанс" було передано за Договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 року та Договором поруки від 04.09.2012 (з усіма змінами та доповненнями), укладеним між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Сбербанк", як кредитором, та Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод", як поручителем у розмірі 1 706 060,80 доларів США та 173 613 592,94 гривні, з яких: 1 475 877,85 доларів США - заборгованість за кредитом, 230 182,95 доларів США - проценти за користування кредитом, 133 528 699,69 гривень - пеня за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту, 133 528 699,69 гривень - пеня за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту, 40 084 893,25 гривень пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Відступлення прав вимоги по Договору поруки від 04 вересня 2012 було здійснено на підставі договору про відступлення прав вимоги за договором поруки від 15 грудня 2020, укладеним між АТ "Сбербанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс".

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод" справи в 30-денний строк з моменту оприлюднення оголошення про визнання боржника банкрутом ТОВ "Схід - Фінанс" звернувся з заявою про визнання грошових вимог (вх. № 30741 від 30.12.2021) на загальну суму 716 179 441,53 грн., які виникли на підставі Договору про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.10.2023 заяву ТОВ "Схід Фінанс" було прийнято до розгляду та призначено її розгляд в попередньому судовому засіданні. Наразі вказана заява не розглянута, оскільки попереднє засідання суду по справі №922/4209/21 станом на момент винесення рішення по цій справі не відбулось.

При цьому, судом встановлено, що 12.09.2012 між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" (надалі - Заставодержатель) та Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" (надалі Заставодавець), як майновим поручителем Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (надалі Боржник 1) та Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (надалі Боржник 2) було укладено Договір застави № 1 (надалі за текстом Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору в забезпечення виконання зобов`язань Заставодавця, Боржника 1 та Боржника 2, які випливають із:

- Договору про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО, укладеного між Заставодавцем і Заставодержателем 04 вересня 2012 року, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі Основний договір 1);

- Договору про відкриття кредитної лінії №27-В/12/66/ЮО, укладеного між Заставодавцем і Заставодержателем 04 вересня 2012 року, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі Основний договір 2);

- Договору про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО, укладеного між Боржником 1 і Заставодержателем 04 вересня 2012 року, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі Основний договір 3);

- Договору про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО, укладеного між Боржником 1 і Заставодержателем 04 вересня 2012 року, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі Основний договір 4);

- Договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО, укладеного між Боржником 2 і Заставодержателем 04 вересня 2012 року, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі Основний договір 5);

- Договору про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО, укладеного між Боржником 2 і Заставодержателем 04 вересня 2012 року, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі Основний договір 6)

які (зобов`язання) зокрема, але не обмежуючись, перелічені у статті 2 цього Договору, та можуть виникнути в майбутньому за чинним Основним договором, Заставодавець передає Заставодержателю в заставу майно, зазначене в п.3.1 цього Договору (надалі Предмет застави).

Основний договір 1, Основний договір 2, Основний договір 3, Основний договір 4, Основний договір 5, Основний договір 6, разом надалі іменуються Основні договори, а кожен окремо Основний договір.

Згідно п.2.1 Договору забезпечуються виконання зобов`язань Заставодавця, які випливають з Основного договору 1 та Основного договору 2, виконання зобов`язання Боржника 1, які випливають з Основного договору 3 та Основного договору 4 та виконання зобов`язання Боржника 2, які випливають з Основного договору 5 та Основного договору 6, і можуть виникнути в майбутньому за Основними договорами, зокрема, але не обмежуючись:

- зобов`язання Заставодавця повернути Заставодержателю кредит, наданий Заставодавцю в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 01 вересня 2017 року за Основним договором 1 з граничним лімітом кредитування в сумі 7 280 000,00 (сім мільйонів двісті вісімдесят тисяч) доларів США 00 центів (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті України), в строк/и який/і зазначений/ються в Основному договорі 1, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором 1 та/або цим договором - достроково;

- зобов`язання Заставодавця повернути Заставодержателю кредит, наданий Заставодавцю в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 01 вересня 2017 року за Основним договором 2 з граничним лімітом кредитування в сумі 10 874 000,00 (десять мільйонів вісімсот сімдесят чотири тисячі) доларів США 00 центів (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті України), в строк/и який/і зазначений/ються в Основному договорі 2, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором 2 та/або цим договором - достроково;

- зобов`язання Боржника 1 повернути Заставодержателю кредит, наданий Боржнику 1 в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 01 вересня 2017 року за Основним договором 3 з граничним лімітом кредитування в сумі 4 466 000,00 (чотири мільйона чотириста шістдесят шість тисяч) доларів США 00 центів (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті України), в строк/и який/і зазначений/ються в Основному договорі 3, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором 3 та/або цим договором - достроково;

- зобов`язання Боржника 1 повернути Заставодержателю кредит, наданий Боржнику в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 01 вересня 2017 ро ку за Основним договором 4 з граничним лімітом кредитування в сумі 400 000,00 (чотириста тисяч) доларів США 00 центів (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті України), в строк/и який/і зазначений/ються в Основному договорі 4, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором 4 та/або цим договором - достроково;

- зобов`язання Боржника 2 повернути Заставодержателю кредит, наданий Божнику 2 в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 01 вересня 2017 ро ку за Основним договором 5 з граничним лімітом кредитування в сумі 30 980 000,00 (тридцять мільйонів дев`ятсот вісімдесят тисяч) доларів США 00 центів (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті України), в строк/и який/і зазначений/ються в Основному договорі 5, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором 5 та/або цим договором достроково;

- зобов`язання Боржника 2 повернути Заставодержателю кредит, наданий Боржнику 2 в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 01 вересня 2017 року за Основним договором 6 з граничним лімітом кредитування в сумі 1 000 000,00 (один мільйон) доларів США 00 центів (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті України), в строк/и який/і зазначений/ються в Основному договорі 6, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором 6 та/або цим договором достроково;

- зобов`язання Заставодавця, Боржника 1 та Боржника 2 в строк/и та в порядку, які передбачені в ст. 6. Основних договорів, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основними договором та/або цим договором, - до настання строків, зазначених в ст.6 Основних договорів - сплатити/чувати Заставодержателю проценти за користування кредитом за Основними договорами за базовими процентними ставками, чи за ставками, які розраховуються формулою, вказаною в Основних договорах;

- зобов`язання Заставодавця, Боржника 1 та Боржника 2 в строк/и, який/і зазначений/ються в Основних договорах, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основними договорами та/або цим договором, - до настання строку/ів, який/і зазначений/ються в Основних договорах - сплатити/чувати Заставодержателю комісійну винагороду за відкриття та ведення позичкового рахунку з розрахунку0,1% (нуль цілих одна десята відсотка) від суми, зазначеної в Основних договорах;

- зобов`язання Заставодавця, Боржника 1 та Боржника 2 відшкодувати збитки, завдані Заставодержателю невиконанням та/або неналежним виконанням зобов`язань по Основними договорами;

- зобов`язання Заставодавця, Боржника 1 та Боржника 2 сплатити Заставодержателю штрафні санкції за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань по Основних договорах у строки та у розмірах, які зазначаються в Основних договорах;

- зобов`язання Заставодавця, Боржника 1 та Боржника 2 відшкодувати витрати Заставодержателя по здійсненню (задоволенню) його вимог, забезпечених заставою, в тому числі витрати, які понесені ним внаслідок звернення стягнення на Предмет застави (включаючи сплачені чи такі, що підлягають сплаті, податки, збори, інші платежі) та будь-які інші витрати Заставодержателя, які виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання зобов`язань по Основних договорах чи цьому Договору, та будь-які інші витрати, передбачені чинним законодавством України.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що за взаємною згодою Сторін за рахунок Предмету застави забезпечуються усі вищезазначені вимоги Заставодержателя до Заставодавця та/або Боржника/ів, які випливають з Основного/их договору/ів і можуть виникнути у майбутньому за Основним/ими договором/ами, в розмірі максимальної суми заборгованості за Основним/ими договором/ами, яка виникла/виникне в майбутньому за Основним/ими договором/ами і визначається відповідно до п.2.1. Основного/них договору/ів.

Відповідно до п. 3.1 Договору предметом застави за цим договором є - обладнання, в кількості 690 одиниць, яке належить Заставодавцю на праві власності, що підтверджується балансовою довідкою № 1509 від 12 вересня 2012 року.

Предмет застави, що передається в момент підписання цього договору в заставу Заставодержателю, перелічений в Додатку 1 до цього Договору, який є невід`ємною частиною Договору застави № 1 від 12.09.2012 р., в пункті 577 якого (вказаного вище Додатку 1 до Договору застави № 1 від 12.09.2012 р.) визначена - Батарея коксова №4, інв.№2221.

Як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.11.2019 року замінено боржника у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського сулу міста Києва від 13.02.2018 у справі № 910/24880/15 з Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" на Приватне акціонерне товариство "Слобожанський коксовий завод" і Приватне акціонерне товариство "Коксолит" як двох основних боржників та Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" як субсидіарного боржника.

Крім того, в наведеній ухвалі Господарським судом м. Києва встановлено, що 04.08.2015 на позачергових загальних зборах акціонерів Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" були прийняті рішення, оформлені протоколом №б/н, якими одноголосно:

- вирішено виділити з Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод " - Приватне акціонерне товариство Слобожанський коксовий завод та Приватне акціонерне товариство Коксолит

- визначено порядок і умови виділу з Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод " нових товариств;

- створено комісію з виділу, обрано уповноважену особу на здійснення дій щодо створення приватних акціонерних товариств шляхом їх виділу з Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод ";

- голові комісії з виділу - генеральному директору Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод " доручено вчинити передбачені чинним законодавством дії для виділу з Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод " нових юридичних осіб (Приватне акціонерне товариство Слобожанський коксовий завод та Приватне акціонерне товариство Коксолит).

12.10.2015 на позачергових зборах акціонерів Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод" були прийняті рішення, оформлені протоколом №б/н, якими одноголосно:

- затверджено розподільний баланс;

- затверджено план виділу;

- прийнято рішення про випуск акцій Приватного акціонерного товариства Слобожанський коксовий завод та Приватного акціонерного товариства Коксолит з метою конвертації частини акцій Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод " в акції створюваних товариств і про порядок такої конвертації;

- внесено зміни до статуту Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод ";

- визначено наглядову раду Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод " уповноваженим органом, якому надано повноваження щодо: затвердження результатів розміщення (обміну) акцій Приватного акціонерного товариства Слобожанський коксовий завод та Приватного акціонерного товариства Коксолит; затвердження звіту про результати розміщення (обміну) акцій Приватного акціонерного товариства Слобожанський коксовий завод та Приватного акціонерного товариства Коксолит;

- обрано генерального директора Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод " уповноваженою особою на здійснення дій щодо виділу з Приватного акціонерного товариства Слобожанський коксовий завод та Приватного акціонерного товариства Коксолит;

- надано генеральному директору Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод " повноваження з правом їх передоручення, зокрема, на: вчинення будь-яких правочинів, укладення будь-яких договорів (з правом їх підпису), підписання будь-яких документів і вчинення будь-яких дій, необхідних відповідно до чинного законодавства України для здійснення виділу з Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод " нових юридичних осіб, а саме Приватного акціонерного товариства Слобожанський коксовий завод та Приватного акціонерного товариства Коксолит; подання державному реєстратору документів (з правом їх підпису) особисто або надання довіреності для здійснення зазначених дій для забезпечення реєстрації державним реєстратором відповідних змін до статуту, передбачених даним рішенням, та внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; представлення інтересів Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод " як засновника на будь-яких загальних зборах акціонерів Приватного акціонерного товариства Слобожанський коксовий завод та Приватного акціонерного товариства Коксолит, зокрема, з питань їх заснування, затвердження їх статутів та статутних капіталів, утворення їх органів управління та обрання їх членів, обрання уповноваженої(них) особи (осіб), якій (яким) надаються повноваження здійснювати дії, пов`язані зі створенням вказаних товариств, затвердження рішень про випуск їх акцій, а також з питань діяльності таких товариств.

Відповідно до акту приймання-передачі кредиторської заборгованості від 03.04.2017 Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" передало, а Приватне акціонерне товариство "Коксолит" прийняло всю кредиторську заборгованість Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" перед Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" (попереднє найменування - Публічне акціонерне товариство "Дочірній банк Сбербанку Росії", банк) за Договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" та Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", згідно з відомостями бухгалтерського обліку та наданими документами, а саме: сума основної заборгованості (тіла кредиту) відповідно до балансу Приватного акціонерного товариства " Харківський коксовий завод " - 173 625 093,92 грн/6 425 384,22 доларів США; сума процентів за кредитом відповідно до балансу Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" - 55 912 293,89 грн/2 069 159,26 доларів США; сума пені за кредитом відповідно до балансу Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" - не обліковувалася; сума штрафів за кредитом відповідно до балансу Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" - не обліковувалася; загальна сума заборгованості за кредитом згідно з балансом Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" - 229 537 387,81 грн/8 494 543,48 доларів США (розмір заборгованості (в тому числі заборгованості, що може виникнути в майбутньому) може бути змінений на підставі її перерахунку у зв`язку із зміною офіційного курсу долара США до гривні, рішень судів, договорів/угод сторін тощо).

Також зазначеним актом визначено, що: Приватне акціонерне товариство "Коксолит" відповідно до розподільного балансу є правонаступником всіх прав і обов`язків Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", які виникли і виникнуть в майбутньому з Договору про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012; Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" зобов`язано в усіх судових та виконавчих провадженнях, які порушено/відкрито чи буде порушено/відкрито в майбутньому у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" Договору про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, вжити заходів щодо залучення Приватного акціонерного товариства Коксолит у таких справах як іншого відповідача або щодо заміни сторони/третьої особи з Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" на Приватне акціонерне товариство "Коксолит"; підписанням цього Акту сторони підтверджують, що у відповідності до статті 109 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і статті 86 Закону України "Про акціонерні товариства" Приватне акціонерне товариство "Коксолит" є основним боржником, а Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" несе субсидіарну відповідальність за Договором про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012.

Також вказаним судовим рішенням зазначено, що 03.04.2017 Приватне акціонерне товариство " Харківський коксовий завод " передало, а Приватне акціонерне товариство "Коксолит" прийняло за актом приймання-передачі документи щодо кредиторської заборгованості Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" перед банком.

Вказані акти приймання-передачі підписані уповноваженими представниками Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" і Приватного акціонерного товариства "Коксолит" та скріплені печатками зазначених товариств.

30.01.2017 за актом приймання-передачі Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" передало, а Приватне акціонерне товариство Слобожанський коксовий завод прийняло, як сингулярний (частковий) правонаступник, у власність нерухоме майно: нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, Карачівське шосе, 44.

Також зазначеним актом визначено, що: Приватне акціонерне товариство "Слобожанський коксовий завод" відповідно до закону та розподільного балансу є правонаступником всіх прав та обов`язків Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" щодо вказаного нерухомого майна, які виникли чи можуть виникнути у майбутньому; Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" зобов`язано в усіх судових та виконавчих провадженнях, які порушено/відкрито чи буде порушено/відкрито в майбутньому щодо нерухомого майна, вжити всіх необхідних заходів щодо залучення Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод" у зазначених справах в якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору, третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору, іншого відповідача або в якості правонаступника Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" (процесуальне правонаступництво).

Вказаний акт підписано уповноваженими представниками Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" і Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод" та скріплено печатками зазначених юридичних осіб.

Але, як вже було зазначено судом 22.10.2019 в забезпечення обов`язків ПАТ "Слобожанський коксовий завод" оплатити продукцію за договором поставки вугільної продукції між Приватним Підприємством "ІНСАМ АВТО" та Приватним Акціонерним Товариством "Слобожанський коксовий завод" укладається Договір застави рухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1557 за яким у якості забезпечення Боржником було передано майно: коксову батарею № 4-БИС, інвентарний номер № 2221 (Предмет застави).

Зазначена застава була зареєстрована відповідно до закону в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 22.10.2019 р. за № 27131846, терміном дії до 22.10.2024.

Згідно п. 1.1. Договору застави, заставою забезпечується виконання Заставодавцем зобов`язань, які виникли у нього перед Заставодержателем за основним Договором поставки № IA/CK3-3007/19 від 30.07.2019.

Розмір забезпечених заставою вимог складає 35 369 825,57 грн. відповідно до п.1.2 Договору застави.

Заставна вартість предмета застави, згідно п.2.2 Договору застави, дорівнює ринковій вартості і складає 87 170 328,23 грн.

Пунктом 2.3. спірного договору сторони визначили, що Застводавець (ПАТ "Слобожанський коксовий завод") гарантує, що на момент укладення цього договору предмет застави належить йому на праві власності та обліковується в нього на балансі; предмет застави вільний від .будь-яких обтяжень (не підлягає вилученню і вільний від будь-яких зобов`язань, крім тих, що передбачені цим Договором, іншим особам у заставу не переданий, тощо.

Отже, за оспорюваним Договором застави рухомого майна, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. та зареєстрованим в реєстрі під реєстровим № 1557 Приватним акціонерним товариством "Слобожанський коксовий завод" у заставу Приватним підприємством "Інсам Авто" було передано той самий предмет застави - коксова батарея №4-БИС, інвентарний номер № 2221, що вже був переданий Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" у заставу Публічному акціонерному товариству "Дочірній банк Сбербанку Росії" за Договором застави № 1 від 12.09.2012 на виконання власних зобов`язань, зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" та зобов`язань Приватного акціонерного товариства Термолайф за Договором про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, Договором про відкриття кредитної лінії №27-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, Договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, Договором про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, Договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, Договором про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 588 ЦК України наступна застава майна, що вже заставлене, допускається, якщо інше не встановлено попереднім договором застави або законом.

Статтею 18 ЗУ Про заставу передбачено, що наступні застави вже заставленого майна допускаються в разі, якщо інше не передбачено законом і попередніми договорами застави.

Згідно ст.27 ЗУ Про заставу застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №60020435, 12.09.12 р. зареєстровано обтяження №12983706 - заставу рухомого майна в кількості 690 одиниць на підставі Договору застави №1 від 12.09.2012 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року;

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №60020275, 12.09.12 зареєстровано за №12983709 - заставу рухомого майна в кількості 690 одиниць на підставі Договору застави №1 від 12.09.2012 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором про відкриття кредитної лінії №27-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року;

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №60020136, 12.09.12 р. зареєстровано за №12983680 заставу рухомого майна в кількості 690 одиниць на підставі Договору застави №1 від 12.09.2012 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року.

Пунктом. 3.6 Договору застави №1 від 12.09.2012 визначено, що наступні застави Предмету застави та його наступне обтяження (крім публічного обтяження) без письмової згоди Заставодержателя забороняються.

З наведених підстав, суд вважає слушними та обґрунтованими твердження позивача, що Приватне акціонерне товариство "Слобожанський коксовий завод" не мало права передавати за Договором застави рухомого майна, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. та зареєстрованим в реєстрі під реєстровим №1557 в заставу Приватному підприємству "Інсам Авто" коксову батарею №4-БИС, інвентарний номер N° 2221, оскільки такі дії прямо суперечать п. 3.4 Договору застави № 1 від 12.09.2012 та вище зазначеним положенням законодавства, чинним на момент укладення оспорюваного Договору Застави.

Крім того, суд також звертає увагу на той факт, що згідно п. 5.1. оскаржуваного Договору застави від 22.10.2019, у разі будь-якого невиконання або неналежного виконання "Заставодавцем" своїх зобов`язань за Договором поставки № ІА/СКЗ -3007/19 від "30" липня 2019 р. щодо постачання вугільної продукції на умовах Договору та Специфікації до цього договору, або у випадках, вказаних в підпункті 4.1.2.Б цього Договору, "Заставодержатель" вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з п. 5.2. Договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється у позасудовому порядку на розсуд "Заставодержателя".

Відповідно до п. 5.3. Договору "Заставодержатель" має право на власний розсуд обрати будь-який із передбачених позасудових способів звернення стягнення на предмет застави, зокрема передачу "Заставодавцем" власність "Заставодержателю" предмета застави в рахунок виконання забезпеченого зобов`язання, в порядку ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", де обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення предмет забезпечувального обтяження шляхом передачі рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність "Заставодержателя" (обтяжувача) в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання: продаж "Заставодержателем" (обтяжувачем) предмету забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, або на публічних торгах; реалізацію заставленого майна на підставі виконавчого напис нотаріуса.

Відповідно до п 5.6 Договору застави, після настання права звернення на предмет застави, "Заставодержатель" (Кредитор) на власний розсуд має право реалізувати предмет застави або залишити його у себе в рахунок погашення основного зобов`язання виходячи із ціни на момент звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до п. 7.3 Договору застави, останній діє до повного виконання Сторонами зобов`язань за основним Договором поставки № IA/CK3-3007/19 від 30.07.2019.

Згідно ч. 3, 4 ст. 577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Так, з матеріалів справи вбачається, що застава була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 22.10.2019 за № 27131846 терміном дії до 22.10.2024.

На підставі повідомлення Приватного підприємства "ІНСАМ АВТО" б/н від 20.12.2021 про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, 20.12.2021, в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, було зареєстровано звернення стягнення на об`єкт обтяження, зареєстрованим в Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна Приватним нотаріусом Мошковська Н.М., Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл., за № 27131846 від 22.10.2019, а саме інше рухоме майно, коксова батарея № 4-БИС, інвентарний номер № 2221 (витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № P282206 від 20.01.2022).

При цьому, як свідчать матеріали справи № 922/4209/21 про банкрутство ПАТ "Слобожанський коксовий завод", 24.12.2021 ПП "ІНСАМ АВТО" звернувся до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника.

Так, разом із заявою кредитора на підтвердження своїх вимог Кредитор ПП "ІНСАМ АВТО" надав документи, зокрема витяти з ДРОРМ № 769912 від 17.12.2021, які не містять інформації щодо звернення стягнення на об`єкт обтяження.

Крім того, з наданих заявником ПП "ІНСАМ АВТО" - разом із заявою з кредиторськими вимогами документами на підтвердження кредиторських вимог до боржника надавався Договір поставки № IA/CKЗ-3007/19 від 30.07.2019 та Специфікації.

Умовами договору поставки № IA/CKЗ-3007/19 від 30.07.2019 ПП "ІНСАМ АВТО" зобов`язалося поставити ПАТ "Слобожанський коксовий завод", а ПАТ "Слобожанський коксовий завод" прийняти і оплатити вугільний концентрат відповідно до Специфікацій, які є невід`ємними частинами цього договору (п. 1.1. договору). При цьому найменування, ціна, кількість, якість, терміни й умови постачання, термін оплати продукції та інші відомості, необхідні для виконання цього договору, зазначені у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.3 Договору постачання вугільної продукції №IA/CKЗ-3007/19 розрахунки за продукцію здійснюються грошовими коштами на поточний рахунок Постачальника в строк, встановлений в Специфікаціях до цього договору.

Згідно з наданими до заяви кредитора Специфікацій № 1 від 30 липня 2019 р, № 2 від 30 серпня 2019 визначено такі умови сплати (п. 1 Специфікацій): Покупець здійснює оплату за узгоджену партію вугільної продукції, відповідно до отриманого від Постачальника переліку завантажених вагонів на адресу вантажоотримувача протягом 20 банківських днів від дати календарного штемпеля залізничної станції відправлення.

Так, як свідчать матеріали справи, відвантаження вугільної продукції здійснювалось партіями 02.08.2019, 03.08.2019, 04.08.2019, 11.08.2019, 18.08.2019, 01.09.2019, 06.09.2019, 15.09.2019, 17.09.2019, 23.09.2019, про що свідчать календарні штемпелі залізничної станції відправлення на накладних. Наданими ПП "ІНСАМ АВТО" документами підтверджується відсутність поставок продукції після 23.09.2019.

Зважаючи на встановлені сторонами строки розрахунку за поставлену продукцію, розрахунок за останню партію продукції, що була відвантажена згідно календарного штемпеля залізничної станції відправлення 23.09.2019, мав бути здійснений ПАТ "Слобожанський коксовий завод" 22 жовтня 2019 року. За інші партії продукції розрахунок мав бути здійснений відповідно раніше зазначеної дати.

Отже, укладаючи 22.10.2019 Договір застави рухомого майна, Боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання вже прострочених грошових вимог, що за наявності значної кредиторської заборгованості перед іншими кредиторами, в забезпечення виконання якої вже передане в заставу зазначене майно, не можна розцінювати як варіант добросовісної поведінки боржника та економічно обґрунтований вчинок.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що укладений між Приватним Підприємством "ІНСАМ - АВТО" та Приватним Акціонерним Товариством "Слобожанський коксовий завод" договір застави рухомого майна від 22.10.2019 був вчинений на шкоду кредиторам, а отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом.

При цьому суд констатує, що у відзивах відповідачів на позовну заяву заперечення ПП "Інсам - Авто" та ПАТ "Слобожанський коксовий завод" зводяться до пояснень представника відповідачів щодо наявності ознак рейдерського захвату підприємства ПАТ "Слобожанський коксовий завод". Жодних доказів в обґрунтування заперечень проти позовних вимог або в спростування підстав для визнання недійсним оскаржуваного договору до матеріалів справи відповідачами не додано.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що відповідачами не надано доказів в підтвердження наявності обставин, які б спростовували встановлені судом фактичні обставини передачі в заставу майна боржника та були б достатніми для прийняття рішення про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Натомість, позивачем ТОВ "Схід-Фінанс" з огляду на вірогідність доказування, було надано суду докази на обґрунтування своїх вимог, які були досліджені судом, та їх необхідна сукупність свідчить про доведеність наведених позивачем обставин.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає аргументи які викладені в позовній заяві ТОВ "Схід - Фінанс" до ПП "ІНСАМ - АВТО" та ПАТ "Слобожанський коксовий завод" щодо визнання недійсним Договору застави рухомого майна від 22.10.2019 укладеного між Приватним Підприємством "ІНСАМ АВТО" (код 34682160) та Приватним Акціонерним Товариством "Слобожанський коксовий завод" (код 40457196), посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1557, - об`єктивними, доведеними матеріалами справи та відповідними належними та допустимими доказами, а отже позовні вимоги, такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, суд вважає вимогу позивача про припинення обтяження рухомого майна зареєстрованого 22.10.2019 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 27131846 щодо об`єкта обтяження Коксової батареї № 4-БИС, інвентарний номер № 2221 також законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати щодо сплати судового збору в загальній сумі 5 368,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Договір застави рухомого майна від 22.10.2019 укладений між Приватним підприємством "Інсам Авто" (код 34682160) та Приватним Акціонерним Товариством "Слобожанський коксовий завод" (код 40457196), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1557.

Припинити обтяження рухомого майна зареєстроване 22.10.2019 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 27131846 щодо об`єкта обтяження Коксової батареї № 4-БИС, інвентарний номер № 2221, боржник Приватне акціонерне товариство "Слобожанський коксовий завод", код 40457196; обтяжувач Приватне підприємство "Інсам Авто", код: 34682160; розмір основного зобов`язання: 35369825,57 гривня, вчинене на підставі Договору застави рухомого майна від 22.10.2019, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. та зареєстроване в реєстрі за № 1557.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Слобожанський коксовий завод" (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, б. 24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс" (03039, м. Київ, пр. 40-Річчя Жовтня, 42-А, ) 2 684,00 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з Приватного підприємства "Інсам Авто" (49000, м. Дніпро, узвіз Крутогірний, б. 14, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс" (03039, м. Київ, пр. 40-Річчя Жовтня, 42-А, ) 2 684,00 грн. сплаченого судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "30" липня 2024 р. (з урахуванням того, що в період з 24.07.2024 по 29.07.2024 включно суддя Кононова О.В. перебувала на лікарняному).

Суддя О.В. Кононова