ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року Справа № 918/1117/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Крейбух О.Г. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Мельников О.О.

за участю представників сторін:

боржника - Климчук А.О., Федорков В.І. (адвокат);

керуючого реалізацією - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 16 квітня 2024 року у справі №918/1117/23 (суддя Качур А.М.)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 квітня 2024 року у справі №918/1117/23 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення реалізації майна відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задоволити клопотання про зупинення реалізації на електронному аукціоні майна боржника, яке перебуває у іпотеці.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.05.2024 у справі №918/1117/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 16 квітня 2024 року у справі № 918/1117/23 - залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом надання суду доказів сплати судового збору в установленому законом порядку і розмірі та доказів, що підтверджують повноваження адвоката Федоркова В.І. на представництво інтересів ОСОБА_1 у Північно-західному апеляційному господарському суді.

08.05.2024 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.05.2024 у справі №918/1117/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 16 квітня 2024 року у справі №918/1117/23. Призначено справу №918/1117/23 до розгляду на 25 липня 2024 року об 12:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.07.2024 у справі №918/1117/23 розгляд апеляційної скарги відкладено на 05.08.2024 о 12:00 год.

В судове засідання керуючий реалізацією та представники кредиторів не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Частинами 11,12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Безпосередньо в судовому засіданні боржник та її представник сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника боржника, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Рівненської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 8 листопада 2023 року прийнято заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21 листопада 2023 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Сокотуна В.А.

Постановою Господарського суду Рівненської області від 2 квітня 2024 року у справі №918/1117/23 припинено процедуру реструктуризації боргів, припинено повноваження керуючого реструктуризацією, визнано боржника банкрутом та введено процедуру погашення боргів, призначено арбітражного керуючого Сокотуна Віталія Аполлінарійовича керуючим реалізацією.

2 квітня 2024 року оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів.

4 квітня 2024 року боржник звернувся до суду з клопотанням про зупинення реалізації на електронному аукціоні майна, яке перебуває у іпотеці, а саме заявник просить: зупинити реалізацію майна - предмета іпотеки, яке виступає забезпеченням вимог кредитора ОСОБА_2 на електронних торгах на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

В обґрунтування поданого клопотання боржник зазначає, що вимоги забезпеченого кредитора ОСОБА_2 , визнані господарським судом у розмірі 3 244 647,42 грн, забезпечені іпотекою нерухомого майна у відповідності до договору іпотеки від 20.12.2013 №1115, згідно з яким предмет іпотеки складається із: 1) житлового будинку загальною площею 178,7 м.кв. із надвірними будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , вартістю визначеною 22.01.2024 р. незалежним оцінювачем у розмірі 3 148 740,00 грн; 2) земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1228 кв.м., кадастровий номер :07:035:0494, вартістю визначеною 22.01.2024 незалежним оцінювачем у розмірі 225 227,00 грн. Загальна вартість іпотеки складає 3 373 967,00 грн, що на 129 319,58 грн перевищує визнані вимоги забезпеченого кредитора ОСОБА_2 .

Заявник вказує, що відповідно до пункту 5-2 розділу 6 "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" у період дії в України воєнного стану щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статей Закону України "Про іпотеку" щодо реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки, реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти, реалізації предмета іпотеки на електронних торгах.

При цьому, боржник зазначає, що правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які складаються між сторонами договору споживчого кредиту, дає підстави для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому наявні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої статтею 8 ЦК України.

Місцевий господарський суд, розглянувши подане боржником клопотання, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для його розгляду, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 реалізував право на подання кредиторської заяви в межах справи про неплатоспроможність боржника.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 січня 2024 року у справі №918/1117/23, серед іншого, визнано вимоги забезпеченого кредитора ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) в розмірі: 1 314 049,13 грн заборгованості; 1 466 547,56 грн відсотків; 367 835,72 грн інфляційних втрат; 96 215,01 грн трьох відсотків річних. Вимоги кредитора ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) в розмірі 893 065,62 грн інфляційних втрат та 145 124,30 грн трьох відсотків річних відхилено.

Розглядаючи вказані вимоги суд встановив, що відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2020 року №570/3003/18, 20 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошей (далі - договір), відповідно до пункту 1 якого позикодавець передав у користування, а позичальник прийняв у користування суму у розмірі 371000 гривень 00 копійок, що на день укладання договору становила еквівалент суми 46415,61 доларів США, з зобов`язанням повернути таку ж суму у визначені цим договором строки і порядку.

Згідно з пунктом 2 договору позичальник сплачує проценти у розмірі 10 % щомісяця від суми позики протягом строку користування позикою, тобто до 19 грудня 2014 року в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Сума позики була передана позикодавцем до підписання цього договору. Сторони своїми підписами підтвердили факт передачі грошей (п. 3 договору).

20 грудня 2013 року між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П., реєстровий №1114, згідно умов якого іпотекодавець передає в заставу іпотекодержателю житловий будинок житловою площею 85,3 кв. м., загальною площею 178,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :07:035:0494, загальною площею 0,1228 га, що знаходиться за адресою: с.Великий Олексин, Рівненського району Рівненської області.

Зазначене майно передається в іпотеку, як забезпечення виконання зобов`язання щодо повернення грошей, переданих за договором позики від 20 грудня 2013 року, укладеного між сторонами цього договору на суму 371000 гривень, що на день укладання договору позики становила еквівалент суми 46415,61 доларів США.

Згідно з умовами пункту 8.4.6. договору іпотеки іпотекодержатель за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки відповідно до чинного законодавства України має право погасити наявну заборгованість за основним зобов`язанням, враховуючи сплату неустойки (штрафу), розмір якої визначений в договорі позики, відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням основного зобов`язання, відшкодування витрат зі звернення стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2020 року №570/3003/18 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 314 049,13 грн - суму заборгованості за договором позики, 1 466 547,56 грн - процентів за користування позикою.

Отже, вказані кредиторські вимоги виникли на підставі договору позики, що був укладений між фізичними особами, а в забезпечення виконання такої позики між сторонами укладено договір іпотеки, за яким в забезпечення виконання зобов`язання передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку.

Згідно з положеннями пункту 5-2 розділу 6 "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку", у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Вказані положення били внесені до Закону України "Про іпотеку" на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 року.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан, який триває по цей час.

Разом з тим, як слідує зі змісту норми закону, яка відображена у пункті 5-2 розділу 6 "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку", зупинення дії статей Закону України "Про іпотеку" щодо реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки, реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти, реалізації предмета іпотеки на електронних торгах, стосується нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами.

Положеннями статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Водночас положеннями статті 1054 ЦК України дане визначення кредитному договору, а саме за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до преамбули Закону України "Про споживче кредитування", цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (стаття 1 Закону України "Про споживче кредитування).

Кредитодавець - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати споживчі кредити (стаття 1 Закону України "Про споживче кредитування).

Відповідно до ст.2 Закону України "Про споживче кредитування", метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

З врахуванням наведеного, в розумінні положень станін 1054 ЦК України та статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", кредитодавцем у кредитному договорі, або договорі про споживчий кредит може бути банк або інша фінансова установа, тоді як позикодавцем за договором позики, в розумінні положень статті 1046 ЦК України, може бути будь-яка особа з необхідним обсягом праводієзданості.

Законодавцем у пункті 5-2 розділу 6 "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" визначено поширення дії вказаної норми саме на правовідносини, які виникли зі споживчого кредиту, тобто кредитором у яких виступає банк або інша фінансова установа, тоді як позичальником у даному випадку являється фізична особа.

Однак, вимоги забезпеченого кредитора виникли на підставі договору позики, а не договору споживчого кредиту. Правовідносини, що склалися між боржником та кредитором не стосуються споживчого кредитування. Позика, що надана кредитором не мала на меті досягнення цілей споживчого кредитування, не стосується ринку фінансових послуг.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для застосування положень пункту 5-2 розділу 6 "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" та, відповідно, відсутність правових підстав для зупинення реалізації майна, предмета іпотеки, яке виступає забезпеченням вимог кредитора ОСОБА_2 , на електронних торгах на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Також колегія суддів зазначає щодо нерелевантності до даних правовідносин судової практики, на яку посилається апелянт, оскільки висновки, на які посилається заявник, стосуються правовідносин та обставин, які відрізняються від тих, що є предметом розгляду в даній справі.

Вказані постанови Верховного Суду стосуються саме споживчого кредитування, а кредитодавцями у правовідносинах у тих випадках виступали банки, котрі діють як фінансові установи на ринку фінансових послуг, а не фізична особа. Крім того суд зауважує, що жодна з наведених заявником постанов касаційного суду не стосується провадження у справі про неплатоспроможність.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для застосування аналогії закону з огляду на таке.

Статтею 8 ЦК України встановлено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Однак, суд відзначає, що в даному випадку цивільні відносини врегульовані законом, зокрема Цивільним кодексом України та Законом України "Про іпотеку".

Суд звертає увагу, що заявник ініціював провадження у справі про неплатоспроможність.

Положеннями статті 120 КУзПБ визначено наслідки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника.

Так, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника пред`явлення кредиторами вимог до боржника та задоволення таких вимог може відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому цим Кодексом; арешт майна боржника та інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про неплатоспроможність, а попередньо накладені арешти та обмеження можуть бути зняті на підставі ухвали господарського суду; будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом (п.п. 1, 2 ч.1 ст.120 КУзПБ).

Колегія суддів зазначає, що коли стосовно юридичної особи/суб`єкта господарювання чи фізичної особи відкривається провадження у справі про банкрутство, такий боржник та його майно перебуває у спеціальному правовому режимі, до яких застосовуються спеціальні норми законодавства, такі як положення Кодексу України з процедур банкрутства, яким надається перевага перед загальними нормами цивільного законодавства.

Основа спеціального правового режиму щодо боржника у справі про банкрутство полягає у тому, що встановлюються запобіжники і заборони як самому боржнику так і його кредиторам щодо вчинення дій пов`язаних з майном боржника. При цьому, будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому спеціальним законом - Кодексом України з процедур банкрутства.

При цьому, посилання скаржника на те, що кредитні кошти фактично були отримані від банківської установи, а не від ОСОБА_2 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки кредиторські вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 виникли на підставі договору позики, що встановлено в ухвалі Господарського суду Рівненської області від 16.01.2024 у справі №918/1117/23.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 16 квітня 2024 року у справі №918/1117/23 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складений "06" серпня 2024 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.