СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Харків Справа № 922/4633/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Слободін М.М., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Соляник Н.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Вовк В.І., виписка з ЄДР, довіреність №206 від 25.12.2023;

від відповідача (апелянта): Камінер В.М., паспорт;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Камінера Вадима Миколайовича, с-ще Палатки, Красноградський район, Харківська область (вх. №1256 Х/1),

на рішення Господарського суду Харківської області від 17.04.2024 (повний текст складено 25.04.2024) у справі № 922/4633/23 (суддя Жельне С.Ч.),

за позовом Харківського обласного центру зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості, м. Харків

до Фізичної особи-підприємця Камінера Вадима Миколайовича, с-ще Палатки, Красноградський район, Харківська область,

про стягнення 26000,00грн,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року Харківський обласний центр зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Камінера Вадима Миколайовича про стягнення суми коштів виплачених як компенсація витрат на оплату праці за працевлаштованих внутрішньо переміщених осіб у розмірі 26000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Харківським обласним центром зайнятості на виконання Порядку надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №331 (надалі - Порядок №331) було виплачено ФОП Камінеру В.М. компенсацію витрат в сумі 26000,00грн на оплату праці за працевлаштованих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21.05.2022 як внутрішньо переміщених осіб.

Як вказує позивач, за результатами проведеної Нововодолазькою районною філією Харківського обласного центру зайнятості перевірки достовірності відомостей, поданих роботодавцем (відповідачем) для отримання коштів, дотримання порядку їх використання встановлено порушення вимог п. 2 Порядку №331, про що було складений відповідний акт №10 від 31.01.2023. Так, перевіркою встановлено, що ФОП Камінером В.М. заробітна плата найманим працівникам за період з 21.05.2022 по 20.07.2022 не нараховувалась, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не сплачувався, що підтверджується листом ГУ ДПС №831/5/20-40-24-17-21 від 24.01.2023.

У зв`язку з тим, що така допомога у розмірі 26000,00грн була виплачена відповідачу, який не мав права на її одержання, відтак є незаконною, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача вищевказаної компенсації витрат на оплату за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.04.2024 у справі №922/4633/23 позов задоволено повністю.

Стягнуто з ФОП Камінера В.М. на користь Харківського обласного центру зайнятості суму коштів виплачених як компенсація витрат на оплату праці за працевлаштованих внутрішньо переміщених осіб у розмірі 26000,00грн та витрати по сплаті судового збору 2684,00грн.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідач використав отримані ним коштів з порушенням Порядок №331, що полягає у несплаті ЄСВ та нарахування заробітної плати за перший та другий місяць працевлаштування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (з 21.05.2022 по 20.07.2022) більше ніж через 2 місяці після отримання компенсацій витрат на оплату праці.

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач - ФОП Камінер В.М. звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 17.04.2024 у справі №922/4633/23 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що господарським судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав:

- при зверненні з позовом Харківський ОЦЗ визначив підставою позовних вимог те, що заробітна плата ФОП Камінером В.М. найманим працівникам не нараховувалась та не виплачувалася, ЄСВ не сплачувався за період з 21.05.2022 по 20.07.2022, однак, у подальшому, позивач змінив підставу позову, а суд першої інстанції необґрунтовано прийняв до уваги його аргумент щодо подання відповідачем недостовірних даних про працевлаштованих ВПО;

- суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам та доводам відповідача відносно того, що інформація про найманих працівників за сумісництвом ФОП Камінером В.М. була подана належним чином (через кабінет платника податків 20.05.2022), що підтверджується наявними у справі повідомленнями про прийняття найманих працівників з квитанціями про їх прийняття контролюючим органом;

- відповідачем повністю було дотримано вимоги п. 2 Порядку №331, а саме: розмір компенсації не перевищував розміру мінімальної заробітної плати, ВПО - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були працевлаштовані лише один раз, а компенсація була виплачена за два місяці;

- посилаючись на приписи п.п. 11, 12 Порядку №331, суд першої інстанції не врахував того, що укладені відповідачем зі своїми працівниками трудові договори (за сумісництвом) не були розірвані, трудові відносини не припинялися, а були лише призупинені за угодою сторін, а Харківський ОЦЗ перерахував компенсацію після закінчення двох місяців працевлаштування робітників;

- в оскаржуваному судовому рішення відсутнє конкретне посилання на норми Порядку №331, які були порушені відповідачем;

- оскільки умови Порядку №331 не пов`язують виплату компенсації зі строком виплати чи нарахування заробітної платні найманим працівникам ВПО, про що у т.ч. свідчить зміст п. 11 Порядку №331, позивачем виплачено заробітну плату у лютому 2024 року після поновлення дії договорів та фактичного виконання робіт (подання працівниками звітів про виконання завдання), а також було сплачено ЄСВ, що підтверджено наявними у справі квитанціями;

- Порядок №331 передбачає надання компенсації за працевлаштування працівників ВПО раніше фактичної виплати заробітної плати, натомість не містить положень, які б передбачали необхідність повернення компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Камінера В.М. на рішення Господарського суду Харківської області від 17.04.2024 у справі №922/4633/23; попереджено учасників процесу, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

10.06.2024 до Східного апеляційного господарського суду від ФОП Камінера В.М. надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

11.06.2024 до Східного апеляційного господарського суду від Харківського ОЦЗ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів та вимог відповідача, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін. Свою позицію обґрунтовує наступним:

- в порушення вимог п. 2 Порядку №331 відповідач не здійснив нарахування і виплату заробітної плати за перший і другий місяць роботи працевлаштованих ВПО;

- відповідно до положень Порядку №331 роботодавець зобов`язаний здійснити нарахуванням та виплату заробітної плати працівникам за перші два місяці роботи з дня працевлаштування, оскільки останній отримує саме для таких цілей; наведене також випливає із змісту положень п. 18 Порядку №331, які обмежують центр зайнятості 180-денним строком (з моменту реєстрації роботодавця) на проведення перевірки цільового використання компенсації таких витрат;

- заробітна плата найманим працівникам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за яких відповідач отримав компенсацію витрат, відповідно до вимог Порядку №331 за перший та другий місяць роботи фактично не була виплачена, при цьому, відповідно до листа ГУ ДПС №831/5/20-40-24-17-21 від 24.01.2023 інформація про наявність найманих працівників відсутня;

- з урахуванням наведеного, позивач вбачає в діях відповідача порушення вимог п.п. 2, 3 Порядку №331, а саме, нарахування заробітної плати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , здійснено більше ніж через 2 місяці після отримання компенсації витрат на оплату праці, при цьому, виплату заробітної плати так і не було здійснено;

- що стосується посилання відповідача на відрядно-преміальну заробітну плату, яка виплачується після подання працівниками звітів про виконання завдання, то позивач вказує на те, що до центру зайнятості відповідачем до своєї заяви долучалися копії інших трудових договорів, умови яких передбачали щомісячну виплату заробітної плати в розмірі 6600,00грн;

- щодо доводів апеляційної скарги про зміну підстав позову, то ані в листі-претензії про повернення коштів, ані в самій позовній заяві як на підставу повернення компенсації витрат відповідачем на п. 11 Порядку №331, який передбачає повернення компенсації витрат у разі припинення трудових відносин до завершення строку виплати компенсації витрат, позивач не посилався.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.06.2024 (з урахуванням ухвали від 12.07.2024 про виправлення описки) призначено розгляд апеляційної скарги ФОП Камінера В.М. на рішення Господарського суду Харківської області від 17.04.2024 у справі №922/4633/23 в судовому засіданні на 24.07.2024 о 09:45 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, просп. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2024, у зв`язку з відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Слободін М.М., суддя Лакіза В.В.

Частиною 14 ст. 32 ГПК України передбачено, що у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 24.07.2024 був присутній відповідач (апелянта), який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 17.04.2024 та ухвали нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Присутня у судовому засіданні апеляційної інстанції 24.07.2024 представниця позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просила залишити оскаржуване рішення місцевого суду без змін.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні відповідача (апелянта) та представниці позивача, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановленого господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наказу Міністерства економіки України від 24.10.2022 №4132 "Про реорганізацію державних органів Державної служби зайнятості" реорганізовано Харківський міський центр зайнятості шляхом приєднання до Харківського обласного центру зайнятості, та установлено, що Харківський обласний центр зайнятості є правонаступником усіх майнових та немайнових прав Харківського міського центру зайнятості.

Наказом Харківського обласного центру зайнятості від 25.12.2022 №863, створено Харківську філію Харківського обласного центру зайнятості.

Харківська філія Харківського обласного центру зайнятості (позивач) є відокремленим підрозділом регіонального центру зайнятості та виконує функції, покладені на неї регіональним центром зайнятості, виконує завдання та функції у сфері зайнятості населення трудової міграції та соціального захисту населення від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, які визначені законами України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення".

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №331 затверджено Порядок надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (надалі - Порядок №331) (тут і надалі - в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин, із змінами внесеними згідно з постановою КМУ від 06.04.2022 №415), який визначає умови, механізм виплати та порядок використання коштів для надання роботодавцю компенсації витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2022 до Харківського обласного центру зайнятості через Єдиний державний веб-портал електронних послуг - портал "Дія" звернувся ФОП Камінер В.М. із заявою №9232 про компенсацію витрат на оплату праці за працевлаштування ВПО, а саме - з 21.05.2022 ОСОБА_1 за сумісництвом, згідно з наказом (розпорядження) про прийняття на роботу від 20.05.2022 року №1 та ОСОБА_2 за сумісництвом, згідно з наказом (розпорядження) про прийняття на роботу від 20.05.2022 року №2, відповідно до п. 6 Порядку №331.

У поданій заяві №9232 відповідачем підтверджено, що розмір заробітної плати працівників за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не був нижчим за розмір мінімальної заробітної плати 6500 грн.

Наказом Харківського обласного центру зайнятості №239 від 03.06.2022 прийнято рішення про надання відповідачу компенсації на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні та забезпечити перерахування коштів на компенсацію за перший місяць.

04.07.2022 Харківським обласним центром зайнятості перераховано на рахунок відповідача компенсацію витрат на оплату праці за працевлаштованих ВПО за перший місяць (червень 2022 року) у загальному розмірі 13000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями №3585 від 04.07.2022 на суму 6500,00грн та №3586 від 04.07.2022 на суму 6500,00грн.

27.07.2022 через веб-портал "Дія" до Харківського обласного центру зайнятості надійшла заява відповідача №18012 щодо надання компенсації на оплату праці за працевлаштування ВПО за наступний місяць роботи.

У вищевказаній заяві від 27.07.2022 №18012 відповідач повторно підтвердив, що розмір заробітної плати працівників за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не був нижчим за розмір мінімальної заробітної плати 6500 грн.

Наказом Харківського обласного центру зайнятості №399 від 28.07.2022 прийнято рішення про надання відповідачу компенсації на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні та забезпечити перерахування коштів на компенсацію за другий місяць.

17.08.2022 Харківським обласним центром зайнятості перераховано на рахунок відповідача компенсацію витрат на оплату праці за працевлаштованих ВПО за другий місяць (липень 2022 року) у загальному розмірі 13000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями №5155 від 17.08.2022 на суму 6500,00грн та №5156 від 17.08.2022 на суму 6500,00грн.

31.01.2023 на виконання п. 18 Порядку №331 Нововодолазькою районною філією Харківського обласного центру зайнятості проведено перевірку достовірності відомостей, поданих роботодавцем - ФОП Камінером В.М. для отримання компенсації витрат на оплату праці за кожну працевлаштовану особу з числа ВПО внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні, за результатами якої складено Акт №10.

Згідно висновків, викладених у зазначеному Акті №10, виявлено порушення відповідачем умов Порядку № 331, а саме: заробітна плата найманим працівникам за період з 21.05.2022 по 20.07.2022 не нараховувалась, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не сплачувався, що підтверджується листом Головного управління ДПС №831/5/20-40-24-17-21 від 24.01.2023.

01.03.2023 Харківським обласним центром зайнятості прийнято наказ №176 "Про повернення коштів, виплачених як компенсація витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні ФОП Камінеру В.М.", яким вирішено вжити заходи по поверненню коштів, виплачених як компенсація витрат підприємцю у сумі 26000,00грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач 03.03.2023 направив на адресу відповідача лист-претензію №17.05-1287 щодо добровільного повернення коштів, виплачених як компенсація витрат на оплату праці за працевлаштування ВПО у розмірі 26000,00 грн.

Враховуючи, що відповідачем в порушення п.п. 2, 3 Порядку №331 не було нараховано і виплачено заробітну плату та єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за компенсацію витрат на працевлаштування внутрішньо переміщених осіб - працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 21.05.2022 по 20.07.2022, а кошти у загальному розмірі 26000,00грн у добровільному порядку не повернуто, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ФОП Камінера В.М. коштів у розмірі 26000,00грн.

Як вже зазначалося, за результатом розгляду позовних вимог Господарським судом Харківської області 17.04.2024 ухвалено оскаржуване рішення у справі №922/4633/23, яким позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача суму коштів виплачених як компенсація витрат на оплату праці за працевлаштованих внутрішньо переміщених осіб у розмірі 26000,00грн, з підстав, зазначених раніше.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача на користь позивача 26000,00грн, виплачених Харківським ОЦЗ для надання ФОП Камінеру В.М. компенсації витрат на оплату праці за працевлаштованих особі ВПО внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні відповідно до Законів України "Про зайнятість населення", "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Порядку № 331.

Як вже зазначалося, позивач є державною установою у централізованій системі державних установ державної служби зайнятості, який виконує завдання та функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту населення від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (надалі - Фонд), визначені Законами України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Частиною 1 ст. 38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що роботодавець несе відповідальність за: порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення; несвоєчасне подання або неподання відомостей, встановлених цим Законом; подання недостовірних відомостей про використання коштів Фонду.

Пунктом 19 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про зайнятість населення" встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань здійснюють контроль за використанням коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи.

Умови, механізм виплати та порядок використання коштів для надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за кожну працевлаштовану особу з числа внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні визначені Порядком надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №331 від 20.03.2022.

Дія цього Порядку поширюється на роботодавців, які працевлаштували внутрішньо переміщених осіб під час воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", зокрема тих працівників, які отримали статус внутрішньо переміщеної особи після працевлаштування.

За умовами п. 2 Порядку №331, компенсація витрат надається роботодавцю, крім роботодавців, які є бюджетними установами, фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, за кожну працевлаштовану особу на умовах строкового або безстрокового трудового договору (контракту), гіг-контракту, зокрема за сумісництвом, за таких умов:

- роботодавець перебуває на обліку як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством;

- подання в установленому законодавством порядку податкової звітності за IV квартал 2021 р. або річної звітності за 2021 рік.

Особа з числа внутрішньо переміщених осіб може бути працевлаштована на умовах, визначених цим Порядком, один раз.

Пунктом 3 Порядку №331 передбачено, що компенсація витрат надається у розмірі 6500грн щомісяця за кожну працевлаштовану особу, за яку роботодавцем сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період воєнного часу та протягом 30 календарних днів після його скасування або припинення. Загальна тривалість надання компенсації витрат не може перевищувати двох місяців з дня працевлаштування особи на умовах, передбачених пунктом 2 цього порядку.

Проаналізувавши вищенаведені положення Порядку №331, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що внутрішньо переміщена особа із застосуванням вказаного Порядку може бути працевлаштована лише один раз (тобто в одного роботодавця), розмір компенсації не може перевищувати 6500,00грн (станом на дату виникнення спірних правовідносин), а загальний строк надання компенсації не може перевищувати двох місяців.

При цьому у п. 3 Порядку йдеться саме про максимальні можливі межі виплати компенсації (які можуть бути меншими, однак не перевищувати установлений двохмісячний строк), а не про гарантований безумовний період виплати компенсації на одну внутрішньо переміщену особу незалежно від кількості працевлаштувань і, відповідно, роботодавців.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що зміст п.п. 2, 3 Порядку №331 дає підстави для висновку, що для надання роботодавцям компенсації витрат на оплату праці працевлаштованих внутрішньо переміщених осіб обов`язковим є наявність, зокрема, таких умов як сплата такими роботодавцями заробітної плати працівникам за виконану місячну (годинну) роботу у розмірі не менше мінімальної заробітної плати (станом на момент виникнення спірних правовідносин - 6500грн), а також сплата роботодавцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У пунктах 4 - 9 Порядку №331 визначено порядок подання заяви, перевірки роботодавця, прийняття рішення тощо.

Пунктом 9 Порядку №331 передбачено, що рішення щодо надання або відмови у наданні компенсації витрат приймається регіональним центром зайнятості та оформлюється відповідним наказом протягом п`яти календарних днів після отримання заяви від роботодавця (крім подання заяви через Портал Дія).

У разі припинення трудових відносин, зокрема розірвання строкового або безстрокового трудового договору (контракту), гіг-контракту, зокрема за сумісництвом, до завершення строку виплати компенсації витрат, роботодавець протягом п`яти робочих днів з дня такого припинення зобов`язаний повернути суму невикористаної компенсації витрат на рахунок регіонального центру зайнятості. Сума, що підлягає поверненню, визначається як різниця між сумою компенсації витрат (6500 гривень) та її розміром, розрахованим пропорційно відпрацьованому працівником часу на місяць (п. 11 Порядку №331).

Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що на підставі відповідних заяв ФОП Камінера В.М. від 02.06.2022 №9232 та від 27.07.2022 №18012 Харківським обласним центром зайнятості надано відповідачу (як роботодавцю) компенсацію витрат на оплату праці за перший і другий місяць роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є внутрішньо переміщеними особами в загальному розмірі в сумі 26000,00грн, що підтверджується копіями платіжних доручень №3585 від 04.07.2022 на суму 6500,00грн, №3586 від 04.07.2022 на суму 6500,00грн, №5155 від 17.08.2022 на суму 6500,00грн, №5156 від 17.08.2022 на суму 6500,00грн.

Разом з цим, судом першої інстанції встановлено, що у поданих до центру зайнятості заявах від 02.06.2022 №9232 та від 27.07.2022 №18012 відповідач підтверджував, що розмір заробітної плати працівників за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не був нижчим за розмір мінімальної заробітної плати 6500 грн.

Водночас, у відповідь на запит центром зайнятості було отримано лист ГУ ДПС у Харківській області від 24.01.2023 №831/5/20-40-24-17-21, в якому повідомило, що за період з 01.05.2022 та на дату цього листа ФОП Камінером В.М. відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору не надавалися. Інформація про наявність найманих працівників відсутня.

З наданого відповідачем Наказу №8 від 28.02.2024 господарським судом встановлено, що нарахування заробітної плати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснювалось ФОП Камінером В.М. відповідачем тільки з 28.02.2024.

Також суд врахував, що відсутність нарахованої заробітної плати працівникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.05.2022 по 20.07.2022 підтверджується також викладеними у листі від 08.02.2023 поясненнями самого відповідача.

Сукупність встановлених вище обставин справи надали місцевому суду підстави для висновку про те, що у діях відповідача вбачається використання отриманих ним коштів з порушенням Порядку №331, що полягає у несплаті ЄСВ та нарахування заробітної плати за перший та другий місяць працевлаштування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (з 21.05.2022 по 20.07.2022) більше ніж через 2 місяці після отримання компенсацій витрат на оплату праці.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що роботодавець несе відповідальність за: порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення; несвоєчасне подання або неподання відомостей, встановлених цим Законом; подання недостовірних відомостей про використання коштів Фонду.

Згідно з п. 17 Порядку №331, роботодавець, працевлаштована особа несуть відповідальність за достовірність документів і відомостей, що є підставою для надання компенсації витрат, та цільове використання отриманих коштів відповідно до законодавства. У разі подання недостовірних документів та відомостей, передбачених цим Порядком, нецільового використання роботодавцем отриманих коштів або використання їх з порушенням цього Порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду зобов`язані повернути Фонду кошти, отримані або використані з порушенням цього Порядку.

Спори, що виникають з питань надання та цільового використання коштів для надання компенсації витрат, розглядаються в установленому законодавством порядку (п. 19 Порядку №331).

За змістом п. 18 Порядку №331, центр зайнятості має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів, дотримання порядку їх використання роботодавцем. Перевірка може бути проведена за місцезнаходженням роботодавця або у приміщенні центру зайнятості. Роботодавець зобов`язаний допустити працівників центру зайнятості до проведення перевірки, а в разі її проведення у приміщенні центру зайнятості - подати відповідні документи. Центр зайнятості контролює використання коштів, що перераховуються роботодавцю як компенсація витрат, шляхом проведення відповідної перевірки протягом 180 календарних днів після останньої виплати такої компенсації та має право отримувати від роботодавця необхідні пояснення з відповідних питань, зокрема в письмовій формі.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання вимог п. 18 Порядку №331 Нововодолазькою районною філією Харківського обласного центру зайнятості 31.01.2023 проведено перевірку достовірності відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів, дотримання порядку їх використання, за результатами якої складений відповідний акт від 31.01.2023 №10.

За результатами проведеної перевірки центром зайнятості встановлено порушення ФОП Камінером В.М. умов Порядку №331 по найманим працівникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 21.05.2022 по 20.07.2022, а саме:

- заробітна плата найманим працівникам не нараховувалась та не виплачувалася (порушення п. 2 Порядку №331);

- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не сплачувався (порушення п. 3 Порядку №331).

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Харківській області №831/5/20-40-24-17-21 від 24.01.2023 за наявною податковою інформацією в ІТС "Податковий блок" за період з 01.05.2022 по теперішній час ФОП Камінером В.М. відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (форма - 4 ДФ) не надавалася. Інформація про наявність найманих працівників відсутня.

Листом від 31.01.2023 №44/02/21-33 Харківський обласний центр зайнятості повідомив ФОП Камінера В.М. про виявлені порушення та направив примірник акту від 31.01.2023 №10 для доведення до відома та підписання.

Відповідач листом від 08.02.2023 подав до центру зайнятості свої заперечення щодо акту перевірки, в яких посилався на те, що відповідно до умов укладених між ним та працівниками договорів (за сумісництвом) від 21.05.2022 встановлено відрядно-преміальну заробітну плату, а саме, оплата після подання звітів про виконання завдання, які відповідно до умов договорів повинні були надаватися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не рідше двох разів на місяць, однак не були надані роботодавцю. У зв`язку з цим, ФОП Камінер В.М. стверджує про відсутність в нього підстав та можливості обрахувати фактичне виконання роботи, здійснити нарахування заробітної плати, та, як наслідок, у відповідача не виникло зобов`язання по податкам та зборам.

В свою чергу, позивач не погоджується із вищевказаними обставинами, мотивуючи свою позицію тим, що при здійсненні перевірки центром зайнятості (31.01.2023) відповідачем були надані копії наказів про прийняття на роботу від 20.05.2022 №1 ( ОСОБА_1 ) та №2 ( ОСОБА_2 ), відповідно до яких зазначених працівників прийнято на роботу за сумісництвом на умовах строкового договору з 21.05.2022 та неповного робочого дня (20 год на тиждень) з щоденною тривалістю робочого дня - 4 год, з відрядно-преміальною оплатою за фактично виконане завдання та копії трудових договорів про роботу за сумісництвом від 21.05.2022, за умовами яких заробітна плата виплачується за фактично виконане завдання, після її нарахування на підставі звіту Працівника (п.п. 3.2. п. 3 договорів).

У той же час позивач наголошує, що до Нововодолазької районної філії ХОЦЗ ФОП Камінер В.М. 02.06.2022 подав заяву про надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб у відповідності до Порядку №311, до якої було додано копії трудових договорів від 21.05.2022 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та копії наказів про прийняття на роботу №1 та 2 від 20.05.2022 з доказами повідомлення про прийняття до ГУ ДПС у Харківській області (Нововодолазький район). Зазначені копії наказів та копії трудових договорів з найманими працівниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протирічать наказам і трудовим договорам наданим при здійснені перевірки центром зайнятості (31.01.2023) та містять інші умови прийняття, а саме передбачають прийняття на роботу за сумісництвом на посаду менеджера- консультанта з 21.05.2022 з окладом у розмірі 6600грн на місяць, безстроково та згідно п. 3 зазначених договорів роботодавець зобов`язується оплачувати працю працівника у розмірі 6600,00грн на місяць. У зв`язку з цим, відповідач взяв на себе зобов`язання оплачувати працю зазначених працівників щомісяця.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до п. 17 Порядку №331 підставою для повернення в повному обсязі грошових коштів, які були виплачені відповідачу як компенсація витрат на оплату праці працевлаштованих внутрішньо переміщених осіб, є виявлення факту нецільового використання роботодавцем отриманих коштів або використання їх з порушенням цього Порядку.

Як вже зазначалося раніше, за вимогами п. 2 Порядку №331 компенсація витрат надається роботодавцю, крім роботодавців, які є бюджетними установами, фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, за кожну працевлаштовану особу на умовах строкового або безстрокового трудового договору (контракту), гіг-контракту, зокрема за сумісництвом, за таких умов:

- роботодавець перебуває на обліку як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством;

- подання в установленому законодавством порядку податкової звітності за IV квартал 2021 або річної звітності за 2021 рік.

У той же час, відповідно до п. 3 Порядку №331 компенсація витрат надається у розмірі 6500 гривень щомісяця за кожну працевлаштовану особу, за яку роботодавцем сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період воєнного часу та протягом 30 календарних днів після його скасування або припинення.

Загальна тривалість надання компенсації витрат не може перевищувати двох місяців з дня працевлаштування особи на умовах, передбачених п. 2 цього Порядку.

Аналіз вищенаведених умов п.п. 2, 3 Порядку №331 дає підстави для висновку, що центр зайнятості здійснює перерахування коштів роботодавцю за два місяці роботи працівника саме з дня працевлаштування особи.

Наведений висновок щодо цільового призначення виплати компенсації - виплата за перший та другий місяць з моменту працевлаштування ВПО, також випливає зі змісту п.п. 10, 12 Порядку №331, якими передбачено порядок перерахування регіональним центром коштів роботодавцю, а саме:

- за перший місяць роботи працівника протягом 5 робочих днів після прийняття рішення щодо надання компенсації витрат або отримання відомостей з Реєстру роботодавців отримувачів компенсації витрат через Портал Дія;

- за другий місяць роботи працівника протягом 5 робочих днів після надходження повідомлення про підтвердження продовження зайнятості цих осіб.

При цьому, як свідчить зміст абз. 2 п. 3 Порядку №331 виплата компенсації роботодавцю за перші два місяці проводить центром зайнятості лише за наявності умов, визначених у п. 2 цього Порядку, зокрема, виплата заробітної плати працівнику за виконану місячну (годинну) не менше мінімальної заробітної плати та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Тобто, цільовим використанням грошових коштів, виплачених центром зайнятості у якості компенсації витрат роботодавця на оплату праці, є виплата заробітної плати працівникам за перші два місяці з моменту працевлаштування ВПО (п.п. 10, 12 Порядку №331), а обов`язковою умовою для її (компенсації) надання є дотримання порядку, визначеного п. 2 Порядку №331, а саме виплата роботодавцем заробітної плати працівникам у розмірі не менше мінімальної заробітної плати за виконану місячну (6500грн) / годину (39,26грн) роботу та сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про те, що умови Порядку №331 не пов`язують виплату компенсації зі строком виплати чи нарахування заробітної плати, оскільки, як вже вказувалося, така виплата надається роботодавцю з відповідним цільовим призначенням - для виплати заробітної плати саме за перші два місяці роботи працівника з дня працевлаштування, а також за наявності умов, визначених п. 2 цього Порядку.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що внутрішньо переміщені особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 21.05.2022 по 20.07.2022 року були працевлаштовані у ФОП Камінера В.М., однак, заробітна плата вказаним працівникам за цей період не нараховувалася, єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування роботодавцем не сплачувався.

В матеріалах міститься лист Головного управління ДПС у Харківській області від 24.01.2023 №831/5/20-40-24-17-21, отриманий на запит центру зайнятості, з інформацією про те, що за період з 01.05.2022 та на дату цього листа ФОП Камінером В.М. відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору не надавалися. Інформація про наявність найманих працівників відсутня.

За доводами апеляційної скарги відповідач посилається на те, що заробітна плата найманим працівникам була нарахована і ЄСВ сплачено, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями наказу про нарахування заробітної плати від 28.02.2024 №8 та квитанцією №6 від 28.02.2024 про сплату ЄСВ у сумі 5940,00грн за найманих працівників.

Дослідивши надані відповідачем до матеріалів справи документи, апеляційним господарським судом встановлено, що заробітна плата працівникам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була нарахована відповідачем в загальній сумі 27000,00грн лише 28.02.2024 на підставі наказу №8, тобто через 1 рік і 7 місяців після перших двох місяців роботи.

При цьому, судова колегія враховує, що як станом на момент проведення відповідної перевірки центром зайнятості (31.01.2023) перевірки, так і станом на момент подання позову у цій справі (31.10.2023) відповідачем не було сплачено заробітну плату працівниками та ЄСВ.

Нарахування заробітної плати та сплата ЄСВ відповідачем відбулось лише після подання позивачем позову до суду та після відкриття провадження ухвалою місцевого суду від 20.11.2023 у цій справі №922/4633/23, тобто станом на момент звернення до суду права позивача вже були порушені.

Як вже вказувалося раніше, обов`язковою умовою для надання компенсації відповідно до умов Порядку №311 є не лише нарахування, але й також виплата заробітної плати працівникам за виконану місячну (годинну) не менше мінімальної заробітної плати за перший та другий місяць з моменту працевлаштування.

Однак, з матеріалів справи слідує, що заробітна плата відповідачем фактично не була виплачена працівникам, а відраховувалася в рахунок погашення отриманої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позики відповідно до укладених угод (договорів) позики від 22.05.2022.

Судова колегія звертає увагу, що визначення заробітної плати міститься у ст. 94 Кодексу законів про працю України, як винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У той же час, відрахування частини отриманих доходів в рахунок погашення отриманої працівниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позики не може розцінюватися судом як винагорода, яку роботодавець виплачує працівнику за виконану роботу, оскільки за своєю правовою природою є лише способом припинення одночасно двох зобов`язань, шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог ст. 601 ЦК України.

У даному випадку будь-якої матеріальної винагороди у практичному сенсі працівники не набули, а лише відбулось повернення сторін у первісний стан (до отримання позики).

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт (ч. 1 ст. 97 КЗпП України).

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (ч. 2 ст. 97 КЗпП України).

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті (ч. 3 ст.97 КЗпП України).

Оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту (ст. 20 Закону України "Про оплату праці").

Зважаючи на викладені норми трудового законодавства, колегія суддів вважає, що відповідач, будучи роботодавцем найманих працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не був позбавлений можливості виплачувати заробітну плату у погодженому із робітниками розмірі в трудовому договорі розмірі, однак виплата такої заробітної плати мала проводитися у відповідності до норм чинного трудового законодавства, за результатами виконаної роботи та входити до структури заробітної плати, що не могло покладатися в основу договору позики.

Крім того, суд звертає увагу, що загальна сума нарахованої відповідачем на підставі наказу №8 від 28.02.2024 заробітна плата двом робітникам складає 27000,00грн. Згідно п. 5 цього наказу виплата зазначених коштів була спрямована на погашення позики за угодами про позику від 22.05.2022.

Водночас, як свідчить зміст угод про позику від 22.05.2022, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було отримано позику в загальному розмірі 26000,00грн.

Тобто, заробітну плату в сумі 27000грн відповідач спрямував на погашення заборгованості працівникам за угодами позики в сумі 26000грн, що не відповідає принципам розумності, справедливості і добросовісності.

Доказів виплати працівникам залишку коштів в сумі 1000грн матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

При цьому, будь-яких переконливих аргументів або документального підтвердження підстав та мотивів для зарахування грошових коштів в якості заробітної плати в сумі, яка перевищує розмір позики відповідачем також не наведено.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції критично оцінює та не може прийняти до уваги наданий відповідачем наказ №8 від 28.02.2024 як належний та допустимий доказ на підтвердження виплати заробітної працівникам.

За умов відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження фактичної виплати заробітної плати працівникам (платіжних доручень, банківських виписок, розписок про отримання на руки тощо), апеляційний господарський суд позбавлений можливості перевірити здійснення відповідачем відповідних виплат та встановити належне виконання Порядку №331.

Крім того, безвідносно до наведеного, судом встановлено, що з урахуванням вимог п. 17 Порядку №331, який передбачає відповідальність роботодавця за достовірність документів і відомостей, що є підставою для надання компенсації витрат, у діях відповідача вбачається використання отриманих ним коштів з порушенням п.п. 2, 3 цього Порядку, що полягає у несплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та нарахування заробітної плати за перший та другий місяць працевлаштування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (з 21.05.2022 по 20.07.2022) більше ніж через 2 місяці після отримання компенсацій витрат на оплату праці.

За встановлених судом обставин, фактична виплата заробітної плати не підтверджена.

При цьому, як вже зазначалося раніше, у поданих заявах на отримання компенсації від 02.06.2022 №9232 та від 27.07.2022 №18012 відповідач підтверджував, що розмір заробітної плати працівників за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не був нижчим за розмір мінімальної заробітної плати 6500грн.

Тобто, відповідач самостійно підтверджував нарахування і сплату заробітної плати працівникам у червні та липні 2022 року, однак, не надав доказів її сплати у відповідності до вимог Порядку №331.

Відповідно до абз. 2 п. 17 Порядку №331, у разі подання недостовірних документів та відомостей, передбачених цим Порядком, нецільового використання роботодавцем отриманих коштів або використання їх з порушенням цього Порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду зобов`язані повернути Фонду кошти, отримані або використані з порушенням цього Порядку.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для повернення відповідачем коштів, отриманих від центру зайнятості, у зв`язку з їх використанням з порушенням вимог Порядку №331, у зв`язку з чим обґрунтовано задовольнив позовні вимоги Харківського обласного центру зайнятості про стягнення з ФОП Камінера В.М. суми 26000,00грн, виплачених як компенсація витрат на оплату праці за працевлаштованих внутрішньо переміщених осіб.

Доводи апеляційної скарги про зміну позивачем підстав позову, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки позовні вимоги обґрунтовувалися недотриманням відповідачем вимог п.п. 2, 3 Порядку №331, що і було предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що доповнення доводів позовної заяви додатковими обставинами (у тому числі посилання на лист ГУ ДПС №831/5/20-40-24-17-21 від 24.01.2023), при збереженні первісних обставин не є зміною підстав позову, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 та Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 15.10.2020 у справі №922/2575/19.

Східний апеляційний господарський суд також відхиляє доводи скаржника відносно належного подання до контролюючого органу інформації про найманих працівників, оскільки в оскаржуваному рішенні від 17.04.2024 господарський суд першої інстанції зазначені обставини не враховував при прийнятті рішення про задоволення позову. Суд врахував лише інформацію ГУ ДПС у Харківській області від 24.01.2023 №831/5/20-40-24-17-21 щодо відсутності відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за найманих працівників.

Щодо аргументів скаржника про дотримання ним вимог п. 2 Порядку №331, то останні не спростовують встановлені судом обставини використання отриманих коштів з порушенням п.п. 2, 3 цього Порядку, а саме, відсутність нарахування заробітної плати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.05.2022 по 20.07.2022.

Крім того, оскільки в матеріалах справи відсутні докази припинення трудових відносин між відповідачем та робітниками, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування п. 11 Порядку №331, яким передбачено повернення компенсації витрат у разі припинення трудових відносин до завершення строку виплати компенсації витрат.

Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ФОП Камінера В.М. задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 17.04.2024 у справі №922/4633/23 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Камінера Вадима Миколайовича на рішення Господарського суду Харківської області від 17.04.2024 у справі №922/4633/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17.04.2024 у справі №922/4633/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.08.2024.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя М.М. Слободін

Суддя В.В. Лакіза