ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2024м. ДніпроСправа № 904/3037/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Мегаполіс Д", м. Дніпро

до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення 71 138,04 грн, -

Суддя Бажанова Ю.А.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Мегаполіс Д" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради на свою користь 56 781,41 грн. інфляційного збільшення, 14 356,63 грн. 3 % річних.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору №11П від 21.06.2017 в частині своєчасної оплати за отримані роботи у розмірі 97 337,02 грн., яка стягнута за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2021 у справі №904/4120/19.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

31.07.2024 від Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради через систему "Електронний суд" було подано відзив яким просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі оскільки протягом 2018-2020 років по визначеній відповідачем програмі щорічно затверджувалися планові показники у розмірі 25 000,00 грн., але відкриті асигнування (кошти на рахунку) були відсутні. Разом з цим ст. 2 розділу 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 №553-ІХ було встановлено, що тимчасово, з дня набрання чинності цим Законом до 01.01.2021, не застосовуються такі норми Бюджетного кодексу України, зокрема частина 1 статті 25 Бюджетного кодексу України, щодо здійснення безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення абзацу 9 п.2 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 13.04.2020 №553-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". У зв`язку з прийняттям вищезазначеного рішення Конституційним судом України, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, поновлено з 28.08.2020, але відкриті асигнування (кошти на рахунку) були відсутні. З 2022 року безспірне списання коштів необхідно здійснювати керуючись рішенням сесії Дніпровської міської ради від 24.11.2021 №19/12 "Про затвердження Бюджетної програми "Виконання судових рішень та виконавчих документів Дніпровською міською радою та її виконавчими органами" на 2022 2026 роки". Наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2019 №904/4120/19 знаходиться у черзі за номером 46 та ГУДКС України в Дніпропетровській області здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь позивача у порядку черговості надходження виконавчих документів до ГУДКС України в Дніпропетровській області.

Відповідач стверджує, що не може вплинути на черговість виконання заяв стягувачів, а отже, застосування ст. 625 Цивільного кодексу України у цій справі вважає протиправним.

Крім того, відповідач зазначає, що погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, здійснюється Казначейством у межах бюджетних асигнувань, визначених Законом України "Про державний бюджет України" на відповідний рік. Отже, на думку відповідача, позивач щодо стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань за несвоєчасне виконання рішення суду, повинен позиватися до держави в особі Казначейства, оскільки виплати по справі №904/4120/19 можливо лише на підставі ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а саме за заявою позивача про виконання такого рішення, оригіналу або копії розрахункових документів поданих до державної казначейської служби України.

01.08.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Мегаполіс Д" через систему "Електронний суд" було подано відповідь на відзив в якій зазначає, що законодавством не передбачено підставу для звільнення від сплати інфляційних втрат та 3 % річних як відсутність бюджетних коштів або виконання рішення суду органами казначейства.

Таким чином, позивач має право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат до повного виконання рішення суду (погашення заборгованості) незалежно від порядку виконання та органу, який здійснює виконавчі дії орган державної виконавчої служби, приватний виконавець чи органи казначейської служби на підставі чого просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Враховуючи, що відповідач використав надане законом права на подання відзиву на позов та доказів, позивачем подано відповідь на відзив, матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в порядку частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2021 між Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Мегаполіс Д" (підрядник) був укладений договір №11П від 21.06.17р., відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати: "Поточний ремонт мереж водопостачання КЗО СЗШ №116 Дніпровської міської ради за адресою: вул. Передова, 601 (аварійний). (ДК021-2015:45000000-7 Будівельні роботи та поточний ремонт) (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктом 2.1. договору вартість послуг, які доручається виконати підряднику за цим договором, становить 97 337,02 грн., ПДВ 16 222,84 грн.; сума без ПДВ складає 81 114,18 грн.

Розрахунок за виконані роботи здійснюється після виконання робіт на підставі актів виконаних робіт за формою КБ-2в та КБ-3, рахунку (пункт 2.2. договору). Всі розрахунки за договором проводяться в національній валюти України - гривні та у безготівковій формі шляхом перерахування замовником коштів на поточний рахунок підрядника, зазначений в реквізитах сторін (пункт 2.3. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору факт виконання та вартість виконаних робіт підтверджується підписаними сторонами актами приймання виконаних робіт за формою КБ-2в, який складає підрядник.

Протягом 5-ти (п`яти) робочих днів з моменту отримання актів замовник зобов`язаний розглянути та підписати їх в разі відсутності зауважень або надати обґрунтовану письмову відмову від підписання; у разі ненадання замовником обґрунтованої відмови від підписання актів в указаний строк , роботи згідно даних актів вважаються виконаними та прийнятими замовником та підлягають оплаті (пункт 3.2. договору).

В пункті 10.1. договору сторони погодили (поміж-іншим), що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін і діє до 31.12.17 та до повного виконання бюджетних зобов`язань.

В договірній ціні сторони погодили її розмір 97 337, 02 грн.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Мегаполіс Д" в серпні 2017 року були виконані роботи, обумовлені сторонами в договорі на загальну суму 97 337, 02 грн. (що підтверджується відповідним актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2017р. на загальну суму 97 337, 02 грн., локальним кошторисом, підсумковими відомостями, дефектним актом, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт, розрахунковими відомостями ресурсів за звітній період.

Вищезазначені документи (в т.ч. акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2017р. ) були 18.07.19 надіслані Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Мегаполіс Д" на адресу Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради з вимогою підписати вищезазначений акт та провести оплату за виконані за договором №11П від 21.06.17 роботи, вищезазначений лист був отриманий Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради 19.07.19.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі 904/4120/19 від 27.11.2019, яке набрало законної сили 18.12.2019, стягнуто з Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Мегаполіс Д" 97 337, 02 грн заборгованості за договором та 1 921,00 грн витрат на сплату судового збору.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Мегаполіс Д" посилається на несвоєчасні розрахунки Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської за виконані роботи за договором №11П від 21.06.17 у сумі 97 332,02 грн., яка стягнута рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі 904/4120/19 від 27.11.2019, тому нарахувало до стягнення 56 781,41 грн. інфляційного збільшення, 14 356,63 грн. 3 % річних, що і є причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 56 781,41 грн. інфляційного збільшення, 14 356,63 грн. 3 % річних, нарахованих за прострочення оплати за договором №11П від 21.06.17 у сумі 97 332,02 грн., яка стягнута рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі 904/4120/19 від 27.11.2019.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору №11П від 21.06.17, строк оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати за договором, наявність / відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 857 Цивільного кодексу України передбачено, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (стаття 854 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 56 781,41 грн. інфляційних втрат за період з серпня 2019 по травень 2024 та 14 356,13 грн. 3% річних за період з 29.07.2019 по 27.06.2024.

Враховуючи наявність факту прострочення виконання зобов`язання за договором №11П від 21.06.17 у сумі 97 332,02 грн., яка стягнута рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі 904/4120/19 від 27.11.2019, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Зокрема, в Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

З огляду на зміст статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26).

ЄСПЛ у пункті 48 рішення від 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти України" та в пункті 40 рішення від 18 жовтня 2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відтак, з урахуванням вимог частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України та правових висновків, викладених в рішеннях Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, відсутність бюджетних коштів, у даному випадку, не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене господарський суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача 56 781,41 грн інфляційних втрат та 14 356,63грн 3% річних.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються відповідача.

У позовній заяві позивач також просив зазначити в рішенні суду про нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду. Нарахування 3% річних здійснювати за наступною формулою: Сума 3% річних = С х 3 х Д / 365 / 100, де: С сума основного боргу, Д- кількість днів прострочення.

Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати боржником суми основного боргу, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості.

Відповідно до пункту 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Враховуючи, що предметом спору у справі №904/3037/24 є стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд не ухвалює рішення про стягнення боргу (вказане було предметом розгляду у справі №904/4120/19), відсутні підстави для зазначення у рішенні суду про нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Мегаполіс Д" до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради про стягнення 71 138,04 грн задовольнити.

Стягнути з Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, буд. 75А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Мегаполіс Д" (49015, м. Дніпро, вул. Прокатна, буд. 11, кв.1; ) 56 781,41 грн інфляційних втрат, 14 356,63 грн 3% річних, 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.08.2024

Суддя Ю.А. Бажанова