АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. ОдесаСправа № 915/1624/16
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богацької Н.С., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання: Чеголя Є.О.

За участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 - адвокат Стріченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича б/н від 23.10.2023 (вх.№3436/23 від 25.10.2023) про розподіл судових витрат

у справі №915/1624/16

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Житлово-експлуатаційний комплекс "Соляні"

встановив

У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/1624/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Житлово-експлуатаційний комплекс "Соляні", порушена ухвалою суду від 23.02.2017.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2017 у цій справі визнано Товариство з обмеженою відповідальністю Житлово-експлуатаційний комплекс "Соляні" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Сашина Олександра Андрійовича.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 у цій справі частково задоволено заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Житлово-експлуатаційний комплекс "Соляні" - Сашина Олександра Андрійовича про покладення субсидіарної відповідальності, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Житлово-експлуатаційний комплекс "Соляні" грошові кошти в сумі 3190062,79 грн субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства.

05.01.2021 на виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 у справі №915/1624/16 судом першої інстанції було видано відповідний наказ, на підставі якого відкрито виконавче провадження №64106527.

19.11.2021 до місцевого господарського суду від ОСОБА_1 надійшла скарга в якій остання просила скасувати постанову про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні №64106527 від 28.10.2021, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем.

29.11.2021 до суду першої інстанції надійшла скарга ОСОБА_1 в якій вона просила визнати незаконною та скасувати постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №64106527 від 25.11.2021, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем.

Ухвалами Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2023 у справі №915/1624/16 у задоволенні вищенаведених скарг відмовлено.

Не погодившись з постановленими ухвалами, ОСОБА_1 звернулася з апеляційними скаргами, в яких просила скасувати ухвали Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2023 у справі №915/1624/16 та задовольнити зазначені вище скарги на постанови приватного виконавця.

Постановами Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2023 апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвали Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2023 у справі №915/1624/16 - без змін, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладено на ОСОБА_1 .

25.10.2023 до суду апеляційної інстанції надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича про розподіл судових витрат, в якій останній просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Додатковою постановою Південно-західного апеляційного господарського суду у цій справі заяву приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 19.02.2024 додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду у справі № 915/1624/16 скасовано, а справу №915/1624/16 в частині розгляду заяви приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. про стягнення судових витрат передано на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Скасовуючи додаткову постанову суду апеляційної інстанції у цій справі Верховний Суд наголосив на тому, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки обставинам щодо надсилання заявником (приватним виконавцем) ОСОБА_1. як попереднього розрахунку розміру судових витрат, так і заяви про стягнення судових витрат та доданих до неї доказів з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства (листом з описом вкладення, як того вимагає ч. 7 ст. 42 ГПК України), а отже і щодо можливості ОСОБА_1 бути обізнаною про заявлену приватним виконавцем вимогу та права заперечити чи заявити про зменшення заявлених до стягнення сум.

Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційним господарським судом при постановленні додаткової постанови допущено порушення ст. 13, 42, 80, 126, 129 ГПК України, а висновки апеляційного господарського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, є передчасними та зроблені за неповного з`ясування всіх обставин справи.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяву приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича про розподіл судових витрат у справі №915/1624/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богацької Н.С., Філінюка І.Г.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 прийнято справу №916/1624/16 за заявою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича про розподіл судових витрат до провадження колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богацької Н.С., Філінюка І.Г. та призначено справу до розгляду на 24.07.2024.

Під час судового засідання від 24.07.2024 представник ОСОБА_1 заперечував проти задоволення заяви приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича про розподіл судових витрат.

Інші представники учасників справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Розглянувши під час судового засідання заяву Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 244 ГПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, наведеною нормою визначено, що суд, який ухвалив рішення у справі, може за заявою учасника справи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022у справі № 922/1964/21).

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 25.10.2023 до суду апеляційної інстанції надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича б/н від 23.10.2023 (вх.№3436/23 від 25.10.2023) про розподіл судових витрат, в якій останній просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

В обґрунтування даної заяви приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович зазначив, що поніс витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом апеляційних скарг ОСОБА_1 на ухвали Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2023 у справі №915/1624/16, у сумі 20000 грн.

На підтвердження понесення витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги заявник надав копії договору про надання правової допомоги від 04.08.2023, виписки з ЄДР на АБ «Владислава Гриценюка», звіт про обсяг наданих послуг у справі №915/1624/16, акт виконаних робіт від 23.10.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та платіжну інструкцію від 09.08.2023 за №35932.

Судова колегія наголошує на тому, що згідно з частиною восьмою статті 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Положеннями частини дев`ятої статті 80 ГПК України визначено, що копії доказів (крім речових доказів), які подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 42 ГПК України, в редакції на час подання заяви про розподіл судових витрат, передбачено, що якщо цим Кодексом визначено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Як зазначено в додатковій ухвалі Верховного Суду від 27.04.2023 у справі №910/3456/22, ст. 129 ГПК України хоча і не містить прямої норми щодо обов`язкового надсилання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу іншій стороні, однак відсутність такої вказівки не звільняє заявника від виконання обов`язку щодо надсилання копії доказів іншій стороні на виконання вимог ст. 80 ГПК України

Так, відповідно до частин першої - третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини "Гурепка проти України №2" наголошено, що принцип рівності сторін - це один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд виходить з того, що сукупний аналіз положень статей 126 - 129 ГПК України дає підстави дійти висновку, що чинне процесуальне законодавство надає можливість іншій стороні подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у разі незгоди з розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві.

З огляду на те, що склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягають доведенню, ненадсилання копій відповідних доказів іншій стороні фактично матиме наслідком порушення принципу змагальності та неможливість іншого учасника судового розгляду бути ознайомленим з їх змістом. Вказані обставини, у свою чергу, позбавляють іншу сторону можливості надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку (подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/2821/18 та у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №902/844/18, від 15.06.2022 у справі № 910/18646/19).

При цьому суд враховує, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 910/15925/21.

Керуючись основними засадами господарського судочинства щодо рівності процесуальних прав і обов`язків учасників спору (змагальності сторін), суд зазначає, що у розгляді питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу як складової судових витрат, зокрема, визначених статтею 129 ГПК України, перевірка доказів, поданих стороною на обґрунтування та підтвердження суми понесених стороною витрат та, відповідно, надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цією стороною порядку, визначеного як у частині восьмій статті 129 ГПК України, так і у статті 80 ГПК України. За інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Як свідчать матеріали справи та було вказано вище, заявником на підтвердження понесення витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги було надано до суду копії договору про надання правової допомоги від 04.08.2023, виписки з ЄДР на АБ «Владислава Гриценюка», звіт про обсяг наданих послуг у справі №915/1624/16, акт виконаних робіт від 23.10.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та платіжну інструкцію від 09.08.2023 за №35932.

Однак, колегія суддів зазначає, що до заяви приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана про розподіл судових витрат не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надсилання копій доказів, які підтверджують розмір понесених витрат на послуги адвоката в суді апеляційної інстанції іншій стороні, а саме ОСОБА_1 у законодавчо визначеному порядку, у письмовому вигляді листом з описом вкладення.

При цьому судова колегія зауважує, що відповідні докази мають бути направлені у спосіб передбачений чинним процесуальним законодавством, зокрема приписами ч. 7 ст. 42 ГПК України, а саме у письмовому вигляді листом з описом вкладення.

Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості перевірити чи дійсно заявником було направлено іншій стороні саме копії документів, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

До того ж, неподання стороною копій документів, пов`язаних з наданням правничої допомоги, іншій стороні позбавляє останню можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, а Суд - можливості надати оцінку їх обґрунтованості, правових підстав та обсягу їх стягнення (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у додатковій постанові від 21.08.2019 №922/2821/18 та у постанові від 15.06.2020 у справі №910/18646/19).

Колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №640/1037/21 наголошується, що суд першої інстанції повинен був переконатися про обізнаність відповідача щодо подання представником позивача заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у відповідному розмірі. Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржене додаткове рішення щодо відшкодування на користь позивача судових витрат на правову допомогу з порушенням процесуального права іншої сторони - відповідача щодо подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та/або доведення їх не співмірності. Аналогічний підхід щодо не встановлення факту направлення заяви про вирішення питання про судові витрати іншому учаснику справи за подібних обставин застосовано Верховним Судом у постанові від 23.06.2022 у справі №640/9792/20.

Враховуючи викладене, колегія суддів, виходячи з критеріїв, визначених у статтях 129 ГПК України, керуючись також положеннями статті 13 ГПК України, за змістом якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича б/н від 23.10.2023 (вх.№3436/23 від 25.10.2023) про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 80, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича про розподіл судових витрат на правничу допомогу понесених у суді апеляційній інстанції по справі №915/1624/16.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст додаткової постанови складено та підписано 29.07.2024.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богацька Н.С.

Суддя Філінюк І.Г.