ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2024 р. Справа№ 910/19407/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Ткаченка Б.О.

Сітайло Л.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Еенергоатом" в особі філії "ВП Запорізька АЕС"

на рішення у Господарського суду міста Києва від 19.04.2024

у справі №910/19407/23 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Техенерго" (м. Львів)

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Еенергоатом" (м. Київ)

про стягнення 184 649,82 грн,

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Техенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Еенергоатом" про стягнення 184 649,82 грн, з яких: 125 365,42 грн заборгованості за договором на надання послуг № 21.20.027 від 27.07.2021, 48 892,51 грн пені, 6 373,33 грн інфляційних втрат та 4 018,56 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі №910/19407/23 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Приватного акціонерного товариства "Техенерго" (79005, м. Львів, пр. Шевченка, 21/4; ідентифікаційний код 23891483) 125 365 (сто двадцять п`ять тисяч триста шістдесят п`ять) грн 42 коп. заборгованості, 48 892 (сорок вісім тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн 51 коп. пені, 6 373 (шість тисяч триста сімдесят три) грн 33 коп. інфляційних втрат, 4 018 (чотири тисячі вісімнадцять) грн 56 коп. 3% річних, 2 215 (дві тисячі двісті п`ятнадцять) грн 80 коп. судового збору та 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Еенергоатом" в особі філії "ВП Запорізька АЕС" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд прийняти до розгляду апеляційну скаргу АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі філії "ВП Запорізька АЕС" та відкрити апеляційне провадження. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі №910/19407/23 в частині задоволення позову ПрАТ "Техенерго" про стягнення з АТ "НАЕК "Енергоатом" 4 018,56 грн 3% річних та 48 892,51 грн пені. Вирішити питання про розподіл судових витрат в установленому порядку.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 4 018,56 грн 3% річних та 48 892,51 грн пені. Зокрема апелянт посилається на те, що суд попередньої інстанції залишив без задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та пені, з мотивів, що відсутність коштів не може вважатись винятковим випадком та слугувати підставою для зменшення пені за порушення строків оплати послуг. Щодо зменшення 3% річних суд зазначив, що нарахування за ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають зменшенню на підставі ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, оскільки означені не є штрафними санкціями. Апелянт не погодився з такими висновками суду, оскільки вони є помилковими та такими, що не ґрунтуються на наявній судові практиці. Також апелянт стверджує, що судом не взято до уваги надзвичайні обставини в яких перебуває апелянт у зв`язку з воєнним станом та окупацією Запорізької АЕС, власне через які останній опинився в скрутному фінансовому становищі.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу у якому позивач просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з огляду на її необґрунтованість та безпідставність.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Еенергоатом" в особі філії "ВП Запорізька АЕС" на рішення у Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі №910/19407/23, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 27.07.2021 між Приватним акціонерним товариством "Техенерго" (Виконавець) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Замовник) було укладено Договір №21.20.027 на надання послуг на тему: "Авторський нагляд за виконанням робіт з технічного переоснащення об`єктів енергоблоку №6 Запорізької АЕС в 2021 - 2022 роках" (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Замовник доручає та зобов`язується оплатити, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надання послуг на тему: "Авторський нагляд за виконанням робіт з технічного переоснащення об`єктів енергоблоку №6 Запорізької АЕС в 2021 - 2022 роках".

Відповідно до п. 2.1. Договору вартість послуг за Договором зазначена в Протоколі погодження договірної ціни (Додаток №3) і визначена на підставі зведеного кошторису (Додаток №4) складає 732 779,04 грн з ПДВ.

Оплата наданих послуг здійснюється на підставі актів здачі - приймання наданих послуг, підписаних обома Сторонами, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати підписання акта здачі - приймання наданих послуг.

Відповідно до п. 4.1. Договору здача - приймання результатів наданих послуг за цим договором оформлюється щоквартально в період строку надання послуг згідно План - графіку надання послуг з авторського нагляду (додаток №2), за умови наявності фактично наданих послуг, двосторонніми актами здачі-приймання наданих послуг. Виконавець представляє Замовнику акти здачі - приймання наданих послуг у кількості 4 (чотирьох) екземплярів разом із звітами з наданих послуг за відповідними актами у кількості 2 (двох) екземплярів для погодження.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що Замовник протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання актів здачі - приймання наданих послуг розглядає надані документи, оформляє зі свого боку і направляє Виконавцю один екземпляр підписаного акту або мотивовану відмову від приймання послуг.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України ).

Статтею 627 Цивільного кодексу України установлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною першою статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Приписами частини 2 цієї статті визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, Ураховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

За умовами частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як убачається із матеріалів справи, на виконання Договору позивачем було надано відповідачу послуги з авторського нагляду за виконанням робіт з технічного переоснащення. Комірка 6 РДЕСЗ на загальну суму 125 365,42 грн, що підтверджується підписаним обома сторонами Актом здачі - приймання надання послуг від 20.09.2022.

Звертаючись до суду з даним позовом, Приватне акціонерне товариство "Техенерго" зазначає, що надані послуги за Договором були прийняті відповідачем без будь-яких претензій та зауважень проте досі залишаються неоплаченими.

З огляду на положення п. 2.1. Договору оплата мала бути здійснена у строк до 19.11.2022, проте відповідач вартість отриманих послуг не сплатив.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом установлено, що позивач надав, а відповідач прийняв послуги за Договором на загальну суму 125 365,42 грн, що підтверджується Актом здачі - приймання надання послуг від 20.09.2022.

Податкова накладна за даною операцією належним чином зареєстрована позивачем в ЄРПН 12.10.2022, що спростовує доводи відповідача про те, що строк сплати суми ПДВ в розмірі 20 894,24 грн.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 125 365,42 грн.

Щодо вимог про стягнення 48 892,51 грн пені, 6 373,33 грн інфляційних втрат та 4 018,56 грн 3% річних суд відзначає наступне.

Пунктом 5.6. Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати наданих послуг Замовник сплачує Виконавцеві пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період нарахування пені.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України установлено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України установлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України установлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України установлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 48 892,51 грн пені, 6 373,33 грн інфляційних втрат та 4 018,56 грн 3% річних підлягають задоволенню.

Щодо посилань апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ГК України господарське зобов`язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 417 ГК України у період дії воєнного стану, введеного на території України або в окремих місцевостях, правовий режим господарської діяльності визначається на основі закону про оборону України, інших законодавчих актів щодо забезпечення обороноздатності держави та законодавства про режим воєнного стану.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

При цьому Торгово-промислова палата України з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин, відповідно до якого ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Відтак ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд зазначає, що наявність форс-мажорних обставин у зв`язку зі збройною агресією рф проти України є загальновідомим, проте, істотним є не сам факт наявності форс-мажорних обставин, а взаємозв`язок між такими обставинами та неможливістю виконання зобов`язань.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене в сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим ТПП України або регіональною ТПП, згідно з законодавством України, або іншим уповноваженим органом відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 7.3. Договору сторона, що зазнала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за Договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документа. Про закінчення дії форс-мажорних обставин сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5-денний строк повідомляє другу сторону. Якщо форс-мажорні обставини діють більше 3 місяців, сторони мають право розірвати Договір, уклавши про це відповідну угоду.

Колегія суддів відзначає, що апелянтом не надано доказів неможливості виконання ним свого зобов`язання з оплати наданих послуг за Договором внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Також матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про настання форс - мажорних обставин у строк, визначений п.7.2 Договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на наявність у нього форс-мажорних обставин.

Щодо тверджень апелянта про наявність підстав для зменшення сум пені та 3% річних судова колегія відзначає наступне.

Статтею 233 ГК України установлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для зменшення суми нарахованої пені відповідно до погоджених обома сторонами умов Договору.

Також колегія суддів відзначає, що будь-яких оплат за Договором з дати настання строків оплати наданих позивачем послуг не здійснювалося, тобто зобов`язання відповідачем не виконувались навіть частково, а відсутність коштів не є винятковим випадком та підставою для зменшення суми пені за порушення строків оплати послуг.

Так само апелянт не довів суду належними засобами доказування наявність у нього підстав для зменшення сум 3% річних.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Еенергоатом" в особі філії "ВП Запорізька АЕС", у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі №910/19407/23, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі №910/19407/23 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Еенергоатом" в особі філії "ВП Запорізька АЕС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі №910/19407/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 у справі №910/19407/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Еенергоатом" в особі філії "ВП Запорізька АЕС".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Б.О. Ткаченко

Л.Г. Сітайло