ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2024 року м.Дніпро Справа № 908/3075/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Михайлова К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.01.2024 (прийняте суддею Боєвою О.С., повне судове рішення складено 29.01.2024) у справі № 908/3075/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМСпецмаш"

до відповідача: Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення суми 3 032 275,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст заявлених вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТМСпецмаш" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" суми 2066345,20 грн основного боргу, суми 132707,91 грн 3% річних, суми 833222,67 грн інфляційних втрат, всього загальної суми 3 032 275,78 грн.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.01.2024 у справі № 908/3075/23:

-позов задоволено частково;

-стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМСпецмаш" суму 2 066 345 грн 00 коп. основного боргу, суму 132 373 грн 69 коп. - 3 % річних та суму 833 222 грн 67 коп. інфляційних втрат.

-у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

-стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМСпецмаш" суму 45 479 грн. 12 коп. витрат зі сплати судового збору.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з обставин неналежного виконання Відповідачем умов договору поставки товару №53-121-01-21-10897 від 22.11.2021 в частині своєчасного та повного розрахунку за поставлений товар. Інфляційні втрати та 3% річних нараховані на підставі ст. 625 ЦК України; 3% річних відкориговані судом у зв`язку з виявленими помилками при їх розрахунку позивачем.

3.Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.01.2024 у справі № 908/3075/23, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

4.Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що умовами договору строк оплати частини вартості поставленого товару у розмірі суми ПДВ не встановлений. Внаслідок неправильного визначення судом строку виконання Відповідачем обов`язку з оплати частини вартості поставленого товару у розмірі суми ПДВ, неправильно визначений період прострочки зі сплати ВП "Запорізька АЕС" частини вартості товару у розмірі ПДВ, що стало підставою для стягнення більшого розміру суми інфляційних втрат і 3% річних, що, в свою чергу, є підставою для скасування оскаржуваного рішення в цій частині.

Відповідачем 15.09.2022 було сплачено 2 000 000,00 грн на рахунок Позивача, тобто, прострочення з оплати вартості товару в вересні 2022 є неповним місяцем, нарахування інфляційних витрат за вересень 2022 є неправомірним, в зв`язку з чим сума, зазначена Позивачем у позовній заяві, не підлягала задоволенню.

Правовідносини Позивача з Відповідачем (ВП ЗАЕС), в частині здійснення розрахунків були унеможливлені, оскільки Покупець (ВП ЗАЕС) знаходиться на окупованій території, на якій припинили роботу відділення поштового зв`язку, відділення банків, суди, поліція та інші державні органи, що в свою чергу, також свідчить про відсутність вини Відповідача та безпідставність нарахування інфляційних витрат.

У ВП ЗАЕС, як сторони за договірними відносинами, відсутній факт наявності вини чи будь-яких умисних дій, направлених на порушення умов договору та присутній вплив форс-мажорних обставин на стан Відповідача, що звільняє відповідача від нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості.

Також, за твердженням скаржника, приймаючи оскаржуване рішення суд не врахував, що дохід ДП "НАЕК "Енергоатом" більше, ніж на 90% складається з виручки від реалізації електричної енергії, що виробляється її відокремленими підрозділами - атомними електростанціями; з 04.03.2022 року місто Енергодар Запорізької області та відокремлений підрозділ "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" були захоплені збройними силами російської федерації та до теперішнього часу перебувають у тимчасовій окупації; з моменту окупації ВП ЗАЕС працює в екстремальних умовах, з вересня 2022 року відпуск електричної енергії у мережу зі станції не здійснюється, разом з цим, для підтримання життєздатності атомних блоків живлення станції відбувається за рахунок виробленої електричної енергії іншими атомними станціями України; на теперішній час Компанією втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину її доходу від реалізації електроенергії; ДП "НАЕК "Енергоатом" продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ВП ЗАЕС, не одержуючи від діяльності цього відокремленого підрозділу жодного доходу; зазначені втрати виробничих потужностей вкрай негативно вплинули на фінансовий стан Компанії - за період 2022 року ДП "НАЕК "Енергоатом" отриманий збиток в розмірі 6,75 млрд грн, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2022 рік, що призвело до розбалансування фінансового стану відповідача. Починаючи з лютого 2020 року почалося швидке накопичення заборгованості ДП "Гарантований покупець" за електроенергію, внаслідок чого у ДП "НАЕК "Енергоатом" виник довгостроковий дефіцит платіжного балансу, який негативно вплинув на можливість виконувати зобов`язання по сплаті платежів.

Суд мав право звільнити Відповідача від відповідальності у вигляді, в тому числі, інфляційних втрат, заявлених Позивачем у справі. Суд мав врахувати, що (1) втрата Відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, (2) виконання Відповідачем в умовах воєнного спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу і (3) необхідність в таких умовах підтримувати безпеку АЕС (Рівненської, Хмельницької, Південноукраїнської) є надзвичайними обставинами, які перешкодили Компанії своєчасно виконати свої зобов`язання.

5.Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Сторони договору узгодили період часу у який має бути проведена оплата вартості поставленого товару: 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару.

Частина вартості товару на суму ПДВ сплачується замовником в той же період часу, проте в залежності від виконання позивачем як постачальником зобов`язання по реєстрації електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не раніше її реєстрації.

Право на зменшення загальної суми договору на відповідну суму ПДВ виникає у замовника виключно якщо постачальником не здійснена реєстрація податкової накладної у строк.

Відповідач не повідомляв позивача про наявність форс-мажорних обставин, які б унеможливили виконання зобов`язань щодо оплати поставленого та отриманого товару за Договором, строк виконання яких закінчився 21.02.2022р., тобто до введення воєнного стану в Україні.

За таких обставин, відсутні обставини, які б завадили відповідачу вчасно виконати зобов`язання за Договором та звільнили б від відповідальності за невиконання зобов`язання за Договором у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач звертає увагу, що всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі (ТОВ "ТМСпецмаш") також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому відповідачем боргу за Договором.

3 % річних на суму боргу та інфляційні нарахування, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами позивача, а інфляційні нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому вони не можуть бути зменшені в порядку ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

6.Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 27.06.2024 о 15:30 год.

У судовому засіданні 27.06.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7.Встановлені судом обставини справи.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ТМСпецмаш" (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (Покупець, на сьогодні Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", відповідач у справі) був укладений Договір поставки товару № 53-121-01-21-10897 від 22.11.2021 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар загальною вартістю 4 066 345,20 грн. (з яких: 3 388 621,00 грн - обсяг постачання без ПДВ, 677 724,20 грн. сума ПДВ), найменування, кількість та вартість якого наведені у п.1.1 Договору.

Строк поставки товару: листопад-грудень 2021 року (п.1.2 Договору).

Згідно з п. 1.3 договору Покупець має право зменшити обсяг закупівлі товару з урахуванням фактичного обсягу своїх видатків.

Поставка товару відбувається на умовах: DDР м. Енергодар, відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010. Вантажоодержувач склад Запорізького відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" (п. 4.1 Договору).

В пунктах 3.1, 3.2 укладеного сторонами Договору визначено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Відповідно до п. 12.1 Договір вважається укладеним з дати підписання сторонами і діє протягом 24 місяців з дати укладання.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором здійснив поставку товару відповідачу (склад Запорізького відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом") на загальну суму 4 066 345,20грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №522 від 22.12.2021. На підтвердження повноважень особи, що отримала товар, позивачем до позову додано копію довіреності №3/281 від 21.12.2021 виданої на ім`я інженера УВТК ВП ЗАЕС Горобей Л.І.

На оплату отриманого товару позивачем виставлений рахунок №322 від 22.12.2021 на загальну суму 4 066 345,20 грн.

На підставі вказаної поставки позивачем оформлена податкова накладна від 22.12.2021 № 25, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією (копія містяться в матеріалах справи).

Відповідач частково виконав зобов`язання щодо оплати отриманого товару, сплативши 2 000 000,00 грн, про що свідчить платіжне доручення №8801 від 15.09.2022 (копія міститься в матеріалах справи).

Внаслідок неповного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару позивач листами вих. №146 від 15.11.2022 та № 160 від 12.12.2022 просив погасити наявну заборгованість за договором №53-121-01-21-10897 від 22.11.2021.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією вих. №170 від 08.06.2023 щодо погашення заборгованості за товар, поставлений за вищевказаною видатковою накладною, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

У відповіді на претензію №21-3773/28-вих від 27.06.2023 відповідач повідомив, що претензійні вимоги будуть розглянуті після закінчення або скасування воєнного стану в Україні.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з повної оплати отриманого товару, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

8.Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода відповідача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.

Місцевим господарським судом встановлено неналежне виконання відповідачем обов`язків за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару та наявності боргу у сумі 2 066 345 грн 00 коп.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.ч.1 - 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, 3% річних нараховані за загальний період з 21.02.2022 по 25.09.2023, інфляційні втрати - з березня 2022 по серпень 2023, на суму простроченої заборгованості.

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених обставин справи, а саме підтверджений факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання за спірним договором у частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, що також не спростовується відповідачем в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що у позивача виникло право для нарахування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. З огляду на викладене, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок, про стягнення з відповідача, разом з сумою основного боргу, інфляційних втрат, враховуючи, що розрахунок цих сум не суперечить вимогам чинного законодавства України у частині їх нарахування і є арифметично правильним, а також 3 % річних.

Водночас колегія суддів погоджується з перерахунком місцевим господарським судом трьох процентів річних у зв`язку з неправильним визначенням позивачем періоду їх нарахування.

За обґрунтованими розрахунками суду, стягненню з відповідача підлягають 3 % річних за період з 22.02.2022 по 25.09.2023 (581 день) в розмірі 132 373,69 грн, у зв`язку з чим, у відповідній частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо заперечень відповідача про неправомірність нарахування інфляційних втрат за вересень 2022 у зв`язку з частковою оплатою вартості отриманого товару 15.09.2022, суд зазначає, що позивач обмежив нарахування інфляційних втрат серпнем 2022 року.

Інших заперечень щодо неправильності розрахунків задоволених 132 373 грн 69 коп. - 3 % річних та 833 222 грн 67 коп. інфляційних втрат апелянт у скарзі не наводить.

Стосовно посилань скаржника на те, що строк оплати товару у розмірі суми ПДВ не встановлений та є необґрунтованим висновок суду про те, що оплату ПДВ слід визначати так само як і для оплати вартості товару слід зазначити наступне.

У даному випадку, як зазначено вище, у п.3.1 Договору сторони погодили, що розрахунок за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника з відстрочкою 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 Договору.

Таким чином, з моменту поставки товару та отримання відповідачем повного обсягу товару, вказаного в п. 1.1 Договору, враховуючи встановлений п. 3.1 Договору строк оплати, кінцевим терміном сплати за весь поставлений обсяг товару є 21.02.2022, що і було правильно встановлено місцевим господарським судом.

Положення договору, які визначають вартість товару, що підлягає сплаті покупцем, не розділяють вартість самого товару та суму ПДВ, яка підлягає сплаті. Сума податку на додану вартість включається у загальну ціну товару, зазначену у п. 3.1. договору, а тому вказана сума підлягає сплаті разом з вартістю поставленого товару.

При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку і може завдати покупцю збитків. Обов`язок реєстрації податкової накладної не перебуває в площині господарських правовідносин та не може слугувати підставою господарської відповідальності сторони договору.

Тобто, навіть у випадку відсутності реєстрації податкової накладної, це жодним чином не нівелює обов`язок покупця зі сплати вартості поставленого товару у повному обсязі та у строк, обумовлений договором, оскільки відсутність квитанції про реєстрацію податкової накладної та будь-яких інших документів не може вважатись відкладальною умовою та не звільняє покупця від обов`язку оплатити поставлений товар у визначений договором строк.

Зауваження у п. 3.2. договору щодо оплати покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після реєстрації виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), не змінює строку щодо оплати повної вартості наданих послуг, в тому числі і суми ПДВ, оскільки згідно ч. 1 ст. 188 Податкового кодексу України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни товару і не підлягає відокремленню.

Крім того, позивачем вчасно виконані відповідні умови договору, оформлено податкову накладну № 25 від 22.12.2021р. та зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, доводи скарги про необґрунтованість висновків суду щодо настання строку оплати виконаних робіт у частині сплати суми ПДВ є безпідставними, при цьому такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником умов договору і норм чинного законодавства України.

Стосовно доводів скаржника про неврахування судом першої інстанції існування підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат апеляційний суд зазначає, що чинним законодавством таке зменшення не передбачено (виключаючи випадки неправильного розрахунку цих сум сторонами).

За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, оскільки у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення заявлених до стягнення відсотків річних, виключно з урахуванням конкретних обставин, які склалися саме у справі № 902/417/18.

Так, у справі № 902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України і встановили її у розмірі 40 % річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96 % річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати, що не відповідало критеріям розумності, справедливості та пропорційності.

У цьому зв`язку слід зазначити, що застосування судами обмежень свободи договору має носити винятковий характер, між тим, у справі № 908/3075/23 судом не встановлено обставин очевидної неспівмірності заявлених до стягнення процентів річних, таких як у справі № 902/417/18, оскільки розмір заявлених до стягнення відсотків річних у справі , що розглядається відповідає розміру, встановленому законом (три відсотки).

Отже, обставини справи № 902/417/18 є відмінними від обставин, які мають місце у справі, що розглядається.

Щодо питання про звільнення відповідача від сплати річних та інфляційних втрат у зв`язку з форс-мажорними обставинами суд враховує, що 13.05.2022 року ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 року можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом.

Одночасно у листі вказано, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014 року, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, загальний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 року у справі №922/2475/21.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Таким чином, сам по собі лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин, але у сукупності з доказами, наданими відповідачем, може їх підтверджувати.

У даному випадку, 60-ти денний строк для оплати закінчився до початку збройної агресії, тобто заборгованість за спірним договором виникла у відповідача ще до введення на території України воєнного стану. Відповідачем не доведено, що саме введення воєнного стану призвело до неможливості виконання ним зобов`язань за спірним договором, тому відповідні доводи не приймаються судом до уваги.

Доводи скарги про надзвичайні обставини, що вплинули на здатність відповідача вчасно оплатити товар, як введення в країні воєнного стану, втрата відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, що вкрай негативно вплинуло на фінансовий стан Компанії апеляційним господарським судом відхиляються, оскільки наведені обставини також не виключають застосування до відповідача відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

При цьому слід зазначити, що як відповідач так і позивач під час воєнного стану в Україні знаходяться в однакових умовах, отже несприятливі обставини, пов`язані з військовою агресію Російської Федерації проти України настали не тільки для відповідача, але й для позивача.

Всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно з п. 9.3 договору сторона, що зазнала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії за наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення дії форс-мажорних обставин сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5-денний строк повідомляє другу сторону.

Однак, відповідач на виконання п. 9.3. договору, не повідомляв позивача про настання для нього форс-мажорних обставин, які заважають виконанню умов цього договору.

Отже, викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9.Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин справи, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.01.2024 у справі № 908/3075/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 25.01.2024 у справі № 908/3075/23 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції, віднести на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.08.2024

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко