ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"29" липня 2024 р. Справа № 918/655/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А.,

за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" від 25.07.2024 року про розстрочення виконання судового рішення у справі № 918/655/23 за позовом Державного підприємства "Гарантований покупець"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

про стягнення коштів у сумі 61 272 811 грн 39 коп.,

у судовому засіданні приймали участь:

від позивача - Прохоров Ю.Г., довіреність № 172-Д від 29.12.2023 р. (в режимі відеоконференції);

від відповідача - Гуз О.С., довіреність № 2 від 01.01.2024 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 1 липня 2024 року у справі № 918/655/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на користь Державного підприємства "Гарантований покупець" 2 520 952 грн 47 коп. - 3% річних, 14 801 315 грн 66 коп. - інфляційних втрат та 259 834 грн 03 коп. - витрат по оплаті судового збору. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" пені в сумі 39 904 007 грн 56 коп., штрафу в сумі 4 002 757 грн 79 коп. та 3% річних в сумі 43 777 грн 91 коп. відмовлено.

25 липня 2024 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" через систему "Електронний суд" надійшла заява від 25.07.2024 року про розстрочення виконання судового рішення, відповідно до якої просить розстрочити виконання рішення суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на користь Державного підприємства "Гарантований покупець" 2 520 952 грн 47 коп. - 3% річних, 14 801 315 грн 66 коп. - інфляційних втрат та 259 834 грн 03 коп. - витрат по оплаті судового збору, строком на один рік рівними щомісячними платежами.

Ухвалою суду від 25 липня 2024 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" від 25.07.2024 року про розстрочення виконання судового рішення у справі № 918/655/23 прийнято до розгляду та розгляд заяви призначено у судове засідання на 29 липня 2024 року.

29 липня 2024 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшли заперечення на заяву про розстрочку виконання судового рішення, в яких просить відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду. В обґрунтування заперечень проти заяви про розстрочку виконання судового рішення представник позивача звертає увагу суду на те, що у період воєнного стану Гарантований покупець бере участь у функціонуванні критичної сфери інфраструктури. Разом з іншими учасниками ринку, на яких покладено виконання спеціальних обов`язків, Гарантований покупець здійснює забезпечення населення України доступною електричною енергією за фіксованим, пільговим тарифом 2,64 грн за 1 кВт/год. Представник позивача відзначає, що фактично всі покладені в основу заяви про розстрочку виконання рішення суду твердження відповідача зводяться до відсутності коштів. Водночас представник позивача, заперечуючи проти заяви відповідача, зазначає про те, що:

- ТОВ "РОЕК" не представлено доказів (документів) щодо неможливості зарахування коштів на його рахунки, не надано план подолання наслідків важкої фінансової ситуації тощо із поясненнями та належним його підтвердженням, із визначенням джерел надходження грошових коштів;

- не надано доказів, підтверджуючих відсутність грошових коштів у відповідача у сумі, стягнутій за рішенням суду від 01.07.2024 року у справі № 918/655/24;

- відповідачем належним чином не обґрунтовано термін, на який він просить суд розстрочити виконання судового рішення. З урахуванням специфіки спірних правовідносин, фінансового стану Гарантованого покупця, характеру його діяльності, на думку представника позивача існують підстави для відмови у задоволені заяви боржника.

У судове засідання 29 липня 2024 року з`явилися представники позивача та відповідача (заявника). Представник відповідача (заявника) підтримав вимоги, викладені у заяві від 25.07.2024 року про розстрочення виконання судового рішення, та наполягав на їх задоволенні. Представник позивача щодо розстрочення виконання рішення суду у даній справі заперечив.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" заяву від 25.07.2024 року про розстрочення виконання судового рішення у справі № 918/655/23, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача (заявника), всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується вказана заява, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду цієї заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17 травня 2005 року у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Аналогічна правова позиція була висловлена Конституційним Судом України у рішеннях від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012, від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012 та від 30 червня 2009 року у справі № 16-рп/2009.

Водночас за частинами 1, 3 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до положень статті 331 ГПК України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (тяжке захворювання фізичної особи або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Вищенаведеними нормами встановлено, що розстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

Як було зазначено, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, слід враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відтак, саме на заявника в контексті приписів статей 74, 76-79 ГПК України покладається обов`язок доведення існування відповідних підстав, тоді як стягувач, у разі наявності заперечень, має навести докази, що спростовують обставини, на які посилається заявник.

На обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду відповідач вказав, що опинився в складному фінансовому становищі внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану з 24.02.2022 року. На підтвердження даних обставин відповідач надав Довідку від 25.07.2024 року № 1574 за підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", в якій зазначено, що залишки грошових коштів на банківських рахунках ТОВ "РОЕК" станом на кінець дня 30.06.2024 року становлять 31 578 504,85 грн.; заборгованість ТОВ "РОЕК" перед ДП "Гарантований покупець" за куповану електричну енергію за договором купівлі-продажу електроенергії № 470/03/22 від 08.03.2022 року станом на 30.06.2024 року становить 104 920 141,45 грн.; заборгованість ТОВ "РОЕК" перед ПрАТ "Рівнеобленерго" за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії за договором № 297222206 від 01.01.2019 року станом на 30.06.2024 року становить 142 125 103,84 грн.

Суд зазначає, що фінансовий стан підприємства - це сукупність показників, що відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні й потенційні фінансові можливості підприємства.

Основним джерелом інформації для фінансового аналізу є фінансова звітність підприємства за два останні календарні роки та за останній звітній період. Фінансовий аналіз підприємства складається з таких етапів: оцінка майнового стану підприємства та динаміка його зміни; аналіз фінансових результатів діяльності підприємства; аналіз ліквідності; аналіз ділової активності; аналіз платоспроможності (фінансової стійкості); аналіз рентабельності.

Доказами матеріального становища можуть бути фінансова звітність, в тому числі Форма 1 "Баланс"; співвідношення загального обсягу кредиторської та дебіторської заборгованості - звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість (форма N1-Б); наявність або відсутність грошових коштів на розрахункових рахунках підприємства - Форма 2 "Звіт про рух грошових коштів"; наявність або відсутність основних та оборотних засобів та їх вартість; розмір та вартість інших матеріальних активів підприємства.

Тобто належними доказами існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідна документація (баланс, звіт про рух грошових коштів та ін.), достовірність яких підтверджена належними засобами.

При цьому належних доказів, які свідчили б про складне фінансове становище Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", останнім до матеріалів справи не долучено.

Зокрема, боржником не надано доказів відсутності коштів на рахунках підприємства, довідки про рух коштів за спірний період, інвентаризаційні відомості, що містять інформацію про його майнові активи (рухоме, нерухоме майно, основні засоби виробництва і т.д.), інше майно або відсутність такого майна.

Натомість подана боржником довідка відображає поточний стан його кредиторської заборгованості, який не свідчить про неплатоспроможність боржника та наявність виняткових обставин для відстрочення виконання рішення суду у цій справі.

Окрім того суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. ст. 42, 44 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 910/15484/17).

Суд зазначає, що незадовільне фінансове становище та порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, на що посилається заявник, не є надзвичайними і непрогнозованими обставинами, а складний фінансовий стан в умовах ринкової економіки є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності. При цьому економічні процеси у державі впливають на фінансову діяльність не лише боржника, але й стягувача, тобто сторони перебувають у рівних умовах.

Наведені заявником обставини не свідчать про неможливість виконання ним рішення суду у цій справі, а лише відображають в певній частині поточну господарську діяльність боржника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення; наявність (відсутність) фінансової можливості прямо залежить від власної діяльності суб`єкта господарювання, а тому обставини, на які посилається боржник, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час і можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим.

Фінансове становище боржника є результатом його власної господарської діяльності, в ході якої останній самостійно планує свої видатки та несе ризики, пов`язані з провадженням своєї діяльності.

Також суд зазначає, що не є безумовною підставою для надання розстрочки у виконанні судового рішення введення 24.02.2022 року на території України воєнного стану, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між введенням в Україні воєнного стану та неможливістю своєчасного виконання своїх договірних зобов`язань.

В той час воєнний стан та військова агресія Російської Федерації проти України має негативний влив не лише на діяльність відповідача, а й на діяльність позивача, який також є суб`єктом підприємництва.

При цьому відповідач просив суд розстрочити виконання рішення у справі на один рік, проте відповідачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів на підтвердження того, що в цей строк рішення суду буде виконано.

Отже посилання заявника на скрутне фінансове становище у даному випадку не є достатньою правовою підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України" зазначив, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній статті 1 Першого протоколу.

Таким чином, постановлення на користь позивача в даній справі судового рішення про стягнення з відповідача грошових коштів у незалежності від правової природи цих коштів, становить "майно" позивача, на отримання якого позивач має легітимні сподівання.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Отже, наведені відповідачем підстави для розстрочення виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які давали би підстави для розстрочення виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

В силу приписів ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Подані докази мають бути належними, допустимими, достовірними, вірогідними (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Таким чином, з огляду на наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, встановлені судом обставини та з урахуванням принципів розумності та справедливості, балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку невиконання рішення суду, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд не вбачає правових підстав для розстрочення виконання рішення суду у справі № 918/655/23, а відтак суд дійшов висновку в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" від 25.07.2024 року про розстрочення виконання судового рішення у справі № 918/655/23 відмовити.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" від 25.07.2024 року про розстрочення виконання судового рішення у справі № 918/655/23 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 29 липня 2024 року та відповідно до Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Політика Н.А.