ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Справа № 915/1757/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Давченко Т.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу № 915/1757/23

за позовом Фізичної особи підприємця Тіщенка Володимира Вікторовича

(код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХМЕТАЛБУД (; вул. Лагерне поле, 5, офіс 21, м. Миколаїв)

про стягнення заборгованості

встановив:

Фізична особа підприємець Тіщенко Володимир Вікторович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № б/н (вх. №15301/23 від 17.11.2023), в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХМЕТАЛБУД грошові кошти у загальному розмірі 189136,44 грн., з яких: 112223,00 грн. - основний бор, 31611,13 грн. - штрафні санкції, 45302,31 грн. - інфляційні втрати. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 22.11.2023 даний позов залишено без руху з підстав невиконання вимог ч. 2 ст. 164 ГПК України.

Суддею в ухвалі від 22.11.2023 встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, десять днів з дня отримання цієї ухвали.

01.12.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 06.12.2023 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

05.01.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 02.01.2024, в якому останній позов не визнав, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним.

У відзиві послався на те, що акти здачі приймання робіт (надання послуг) №№ 3-17 не належать до предмету спірного договору, оскільки відповідно до цих актів позивачем надані роботи (послуги) щодо іншої спецтехніки, не передбаченої додатком № 1 до договору про надання послуг від 14.04.2021. Вказує, що умови щодо предмету договору, ціни, порядку розрахунку, строку дії договору за актами здачі приймання робіт №№ 3-17 сторонами не погоджено. Також вказує на те, що 06.11.2023 та 07.12.2023 відповідачем було сплачено за укладеним договором загальну суму у розмірі 10000,00 грн. Проте вказані оплати не були враховані позивачем.

Відповідач також вважає, що вимога позивача щодо стягнення пені є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам чинного законодавства України. Вказує, що договір про надання послуг взагалі не регулює порядок та строки оплати за актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №№3-17. Щодо нарахованої пені послався на положення п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Також вважає вимоги щодо стягнення інфляційних втрат безпідставними, оскільки будь-які прострочення грошових зобов`язань перед позивачем, а також заборгованість за договором від 14.04.2021, відсутні.

11.01.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 11.01.2024, у якій позивач не погодився з позицією відповідача викладеною у відзиві з огляду на наступне.

Зазначив, що за договором про надання послуг № 1404-21 від 14.04.2021 позивачем були виконані всі роботи, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг). Всі акти були узгоджені сторонами та підписані і скріплені печатками. Позивач зазначає, що договір про надання послуг № 1404-21 від 14.04.2021 укладений належним чином у письмовому вигляді, волевиявлення щодо погодження предмету, умов, ціни, строку підтверджується підписами та печатками сторін та діями сторін щодо виконання договору. У всіх підписаних актах здачі приймання робіт вказана інформація про виконання робіт (надані послуги), в яких вказуються кількість відпрацьованих машино-годин та ціна, яка узгоджена сторонами, що підтверджується підписами та печатками сторін. Наявність правовідносин, укладення правочину та існування заборгованості по договору підтверджується діями відповідача, який по можливості здійснював погашення своєї заборгованості.

Застосування строків позовної давності, про які просить відповідач, вважає необґрунтованим.

17.01.2024 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив від 12.01.2024, в яких просить відмовити у задоволенні позову ФОП Тіщенка В.В., а також застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення пені.

29.01.2024 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі від 28.01.2024, в яких відповідач зазначив про сплату 5000,00 грн. згідно платіжної інструкції №5 від 03.01.2024 по договору надання послуг.

Розгляд справи здійснено поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

14.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХМЕТАЛБУД» (замовник) (далі - ТОВ «ТЕХМЕТАЛБУД»), в особі директора Пархоменка Олега Володимировича, та Фізичною особою-підприємцем Тіщенком Володимиром Вікторовичем (виконавець) (далі ФОП Тіщенко В.В.) був укладений договір про надання послуг № 1404-21 (далі договір).

Згідно п 1.1 договору відповідно до умов цього договору виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги спецтехніки згідно додатку №1, в частині її використання за цільовим призначенням, а замовник зобов`язується прийняти ці послуги та оплатити їх.

Відповідно до п. 1.2 договору кількість і обсяг наданих послуг фіксуються в підписаних замовником змінних рапортах/дорожніх листах, а також актах виконаних робіт, в яких вказуються кількість відпрацьованих машино-годин.

Відповідно до п. 2.3.2 договору замовник зобов`язується оплачувати виконавцю вартість наданих послуг відповідно до п. 3 цього договору.

Згідно п. 3.1.1 договору вартість послуг, що надаються визначається на основі домовленої сторонами вартості машино-годинної роботи кожної заявленої спецтехніки за фактично відпрацьований час (додаток № 1).

Замовник проводить оплату за надані послуги на підставі підписаних замовником змінних рапортів, подорожніх листів і актів виконаних робіт протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання актів. Виконавець складає акти виконаних послуг (робіт) на підставі кількості машино-годин, відпрацьованих спецтехнікою за кожні 15-31 календарних днів, на підставі підписаних представником замовника змінних рапортів/подорожніх листів ( п. 3.2.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору за невиконання або неналежне виконання цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до умов, передбачених цим договором, а також чинним законодавством України.

Згідно п. 6.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Всі додатки до цього договору є його невід`ємною частиною ( п. 6.7 договору).

14.04.2021 між ТОВ «ТЕХМЕТАЛБУД», в особі директора Пархоменка Олега Володимировича, та ФОП Тіщенко В.В., був укладений додаток № 1 до договору про надання послуг № 1404-21, де зазначено перелік та вартість наданої спецтехніки (найменування - Тягач MAN 26. 414 з полуприцепом, код услуг 49.41, грузоп`єдмність 30т., ціна 1 м/час 375).

Договір 14.04.2021 та додаток №1 до договору підписані та скріплені печатками сторін.

На виконання умов договору сторонами були складені та підписані акти здачі приймання робіт (надання послуг), копії яких містяться в матеріалах справи, а саме:

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 1 від 15 квітня 2021 року на суму 3000 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 2 від 30 квітня 2021 року на суму 3000 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 3 від 31 травня 2021 року на суму 57500 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 4 від 31 травня 2021 року на суму 22500 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 5 від 15 червня 2021 року на суму 21250 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 6 від 15 червня 2021 року на суму 3500 грн.;

- акт здачі приймання робіт (наданий послуг) № 7 від 15 червня 2021 року на суму 32812, 5 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 8 від 15 червня 2021 року на суму 21875 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 9 від 30 червня 2021 року на суму 20500 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 10 від 30 червня 2021 року на суму 5625 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 11 від 30 червня 2021 року на суму 4000 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 12 від 30 червня 2021 року на суму 30000 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 13 від 30 червня 2021 року на суму 2600 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 14 від 15 липня 2021 року на суму 19500 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 15 від 15 липня 2021 року на суму 4000 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 16 від 15 липня 2021 року на суму 16250 грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 17 від 15 липня 2021 року на суму 16875 грн.

Відповідно до вказаних актів здачі-приймання робіт (надання послуг) загальна сума наданих позивачем відповідачу послуг становить 284787, 50 грн.

Згідно довідки Акціонерного банку «ПІВДЕННИЙ» щодо надходження на рахунок позивача грошових коштів у період з 01.01.2021 по 29.08.2023, ТОВ «ТЕХМЕТАЛБУД» перерахувало на рахунок позивача грошові кошти за договором про надання послуг № 1404-21 від 14.04.2021 у загальному розмірі 111100,00 грн.

Відповідно до виписок за рахунками за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 та за період з 01.10.2023 по 23.10.2023, ТОВ «ТЕХМЕТАЛБУД» перерахував на рахунок позивача грошові кошти за договором про надання послуг № 1404-21 від 14.04.2021 у загальному розмірі 61464,50 грн.

Позивачем направлено на адресу відповідача претензію про погашення заборгованості за договором на загальну суму 250600,94 грн.

Так, як вбачається з поданих відповідачем платіжних інструкцій, відповідачем до звернення позивача з позовом до суду та до відкриття провадження у справі частково сплачено заборгованість в розмірі 5000,00 грн., згідно платіжної інструкції № 594 від 06.11.2023; решта заборгованості в сумі 5000,00 грн., згідно платіжної інструкції № 658 від 07.12.2023, та в сумі 5000,00 грн., згідно платіжної інструкції № 5 від 03.01.2024, після відкриття провадження у справі.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Враховуючи приписи наведених норм, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору на заборгованість в розмірі 10000,00 грн., у зв`язку з чим провадження підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору надання послуг врегульовані положеннями ст.ст. 901- 906 ЦК України (послуги).

Виконання цивільних і господарських зобов`язань, які виникли з договору, врегульовано відповідними положеннями ГК та ЦК про договір та зобов`язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Предметом спору у даній справі є майнова вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за договором про надання послуг у розмірі 189136,44 грн., що складає суму основного боргу - 112223,00 грн., 31611,13 грн. штрафних санкцій, 45302,31 грн. інфляційних втрат.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1. ст. 174 ГК господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 193 ГК суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною ч. 4 ст. 193 ГК передбачено, що управнена сторона має право не приймати виконання зобов`язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов`язання.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором призвело до порушення умов договору та прав позивача на своєчасне та повне отримання оплати за надані послуги.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 617 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 218 ГК підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З урахуванням викладеного, позивачем доведено, а судом встановлено наявність договірних відносин між сторонами на підставі договору про надання послуг № 1404-21 від 14.04.2021, підписання сторонами актів здачі приймання робіт (надання послуг) до договору від 14.04.2021 та здійснення відповідачем часткової оплати за надані послуги за укладеним договором.

Відповідач не виконав умови договору, оскільки не здійснив розрахунок за надані позивачем послуги, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

З огляду на те, що виконання умов договору з оплати наданих послуг є обов`язком відповідача, то тягар доказування належного виконання цього обов`язку лежить на відповідачі.

Докази здійснення відповідачем повної оплати наданих послуг за актами здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору від 14.04.2021 у матеріалах справи відсутні.

Ураховуючи наведені вище положення законодавства та обставини, встановлені судом, стягненню з відповідача підлягає сума основного боргу за договором про надання послуг № 1404-21 від 14.04.2021 в розмірі 97223,00 грн. (112223,00 грн. 15000,00 грн.)

В решті вимог, а саме вимог про стягнення грошових коштів в сумі 5000,00 грн., які, як з`ясовано судом, погашено до звернення з позовом (платіжна інструкція № 594 від 06.11.2023) та до відкриття провадження у справі належить відмовити.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Стаття 625 ЦК України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 №924/532/19).

На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати.

Позивач згідно наданого розрахунку просить стягнути з відповідача інфляційні втрати, які нараховані за період березень 2022 року по серпень 2023 року на суму боргу за договором у розмірі 173687,50 грн. (яка існувала станом 24.02.2022). Розмір нарахованих інфляційних втрат становить 45302,31 грн.

Судом за допомогою програми IpLex здійснено перерахунок інфляційних втрат та встановлено, що нарахування інфляційних втрат у розмірі 45302,31 грн. є обґрунтованим та арифметично вірним.

Отже, належний до стягнення з відповідача розмір інфляційних втрат становить 45302,31 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1 частини 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (чч. 3,4 ст. 276 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову особою, право якої порушене.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

У відзиві відповідач зазначає, що позивачем пропущено річний строк на пред`явлення вимог щодо стягнення пені у розмірі 31611,13 грн. та просить застосувати строк позовної давності.

Так, позивач з позовними вимогами про стягнення пені в сумі 31611,13 грн., нарахованої за період з 24.02.2022 по 24.08.2022, звернувся до господарського суду в листопаді 2023 року, тобто за межами передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України річного строку позовної давності, що застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, враховуючи заяву відповідача у відзиві на позов про те, що позивачем пропущено строк на пред`явлення вимог щодо стягнення пені, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування позовної давності, тому відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.ст. 76,77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України у рішенні від 18.07.2006 та у справі Трофимчук проти України у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 2684,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, п. 2 ч. 1 ст. 231, 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі за позовом Фізичної особи підприємця Тіщенка Володимира Вікторовича до Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХМЕТАЛБУД про стягнення грошових коштів за договором в розмірі 10000,00 грн. закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХМЕТАЛБУД (; вул. Лагерне поле, 5, офіс 21, м. Миколаїв) на користь Фізичної особи підприємця Тіщенка Володимира Вікторовича (код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) грошові кошти у загальній сумі 142525 (сто сорок дві тисячі п`ятсот двадцять п`ять) грн. 31 коп., з якої: 97223 (дев`яносто сім тисяч двісті двадцять три) грн. 00 коп. - основний борг за договором, 45302 (сорок п`ять тисяч триста дві) грн. 31 коп. інфляційні втрати, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі у сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Т.М. Давченко