РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2024Справа № 910/5829/24
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Евраз Груп»

про стягнення 3 104 252,31 грн.

При секретарі судового засідання: Габорак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Мясков Олексій Євгенійович - представник за довіреністю №262 від 30.05.2023

від відповідача: Щукіна Ірина В`ячеславівна - представник за ордером №1041417 від 19.07.2024.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Евраз Груп» про стягнення 3 104 252,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 28.11.2022.

Проте, відповідачем не здійснено поставку товарів.

У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 247 452,31 грн. та штраф в розмірі 856 800,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 11.06.2024 о 10:00 год.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 виправлено допущену в ухвалі Господарського суду міста Києва № 910/5829/24 від 20.05.2024 року описку. В ухвалі Господарського суду міста Києва 910/5829/24 від 20.05.2024 замість слів "на 11.06.24 о 10:00 год." читати "на 18.06.24 о 10:45 год.".

03.06.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

11.06.2024 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.

18.06.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У підготовче засідання 18.06.2024 не з`явився представник відповідача, хоча про місце, дату та час засідання відповідач повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2024 відкладено підготовче засідання у справі на 02.07.2024.

У підготовче засідання 02.07.2024 не з`явився представник відповідача, хоча про місце, дату та час засідання відповідач повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 23.07.2024.

В судовому засіданні 23.07.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

28.11.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Евраз Груп» (постачальник) укладено договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) №.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується у визначений постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця Печі непобутового призначення (підігрівачі газу типу ПГ-5) код згідно ЄЗС ДК-021:2015-42340000-1 (далі - товари), зазначені в специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору (далі - специфікація), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі товари.

Найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк поставки, місце поставки, інші умови зазначаються у специфікації (п.1.2 договору).

У відповідності до пункту 1.3 договору постачальник гарантує, що товари: належать йому на праві власності; не перебувають під забороною відчуження; не перебувають під арештом; не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань; країною походження (виробником) товару(-ів) не є російська федерація або республіка білорусь.

Пунктами 3.1, 3.2 договору передбачено, що ціна за одиницю товару наведена у специфікації. Загальна ціна цього договору на дату підписання становить 12 240 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 2 040 000,00 грн.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 29 грудня 2023 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Закінчення терміну (строку) дії цього договору не звільняє сторін від виконання обов`язків, взятих на себе за цим договором, та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.12.2 договору).

Згідно з пунктом 5.1 договору постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації.

Постачальник повинен одночасно з товаром передати покупцю документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до цього договору та чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 5.8 договору датою поставки товарів за цим договором є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до пункту 5.13 цього договору та передача постачальником покупцю в повному обсязі документів, передбачених у пунктах 5.8.1-5.8.5 договору.

Пунктом 5.13 договору передбачено, що приймання товарів за кількістю та якістю здійснюється на підставі акту приймання товарів за кількістю та якістю.

Відповідно до Специфікації (додаток 1) строк поставки товарів визначається кількістю календарних днів з дати укладення договору та становить:

- для товарів у кількості 5 шт. - 150 календарних днів з дати укладення договору;

- для товарів у кількості 4 шт. - 180 календарних днів з дати укладення договору;

- для товарів у кількості 4 шт. - 270 календарних днів з дати укладення договору.

Таким чином, враховуючи умови договору та додатків до нього, останнім днем поставки товарів є:

- для товарів у кількості 5 шт. - 27.04.2023;

- для товарів у кількості 4 шт. - 29.05.2023 (оскільки 27.05.2023 є вихідним днем);

- для товарів у кількості 4 шт. - 25.08.2023.

Відповідно до п.6.3.1 договору постачальник зобов`язаний: забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

Позивачем зазначено, що постачальником не здійснено поставку товарів, чим простроченого виконання зобов`язання.

У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 247 452,31 грн. та штраф в розмірі 856 800,00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази поставки товару.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.

Пунктом 75 договору передбачено, що за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товарів понад 30 (тридцять) календарних днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Господарський кодекс називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій, але не визначає ні один із цих різновидів. Частина 3 ст. 549 ЦК України особливістю пені визнає те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проте, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за кожен день прострочення іншого (а не тільки грошового) зобов`язання, що така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в ч.3 ст.549 ЦК України. Коли обов`язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв`язку з порушенням зобов`язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у ч. 1 ст. 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

За таких обставин, необхідно дійти висновку, що пенею може забезпечуватись не лише грошове зобов`язання. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, постанова від 24.03.2009 р. у справі № 8/411/08).

Відповідно до ч.2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Суд погоджується з визначеним позивачем періодом та наданим розрахунком, а тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені за прострочення виконання робіт в розмірі 2 247 452,31 грн. та штрафу в розмірі 856 800,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд не погоджується з твердженням відповідача щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій за договором у зв`язку із закінчення строку його дії та зазначає наступне.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 Господарського кодексу України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним, зокрема, в частині поставки товару, та звільнення від відповідальності за прострочення виконання такого зобов`язання, яке мало місце під час дії договору, помилковим є висновок відповідача про відсутність підстав для нарахування позивачем пені поза межами строку дії договору за невиконання зобов`язання з поставки товару, яке мало місце під час дії договору.

Вказана правова позиція узгоджується з усталеною правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах: Великої Палати Верховного Суду від 26.06.18 № 910/9072/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.18 у справі № 927/333/17, від 13.06.18 у справі № 910/2153/17, від 13.02.18 у справі № 910/123/17.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд визнати пошкодження трансформаторної підстанції ПАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» - форс-мажорними обставинами, та додані документи про таке пошкодження достатніми доказами про настання форс - мажорних обставин. Звільнити від сплати штрафних санкцій та пені, через настання форс - мажорних обставин. Та, у зв`язку з цим відмовити позивачу в його позовних вимогах в повному обсязі.

Так, відповідачем надано сертифікат Київської Торгово-Промислової палати №17/13-4/780 від 11.08.2023, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, неможливість відновлення господарської діяльності ТОВ «НВП «Евраз груп» у зв`язку з відсутністю електропостачання на місці виробництва за адресою: Україна, 09108, м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 87-А та 87-К через потрапляння боєприпасів та їх уламків внаслідок бойових дій в трансформаторну підстанцію, що належить ПАТ «Білоцерківська теплоелектроценталь». Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 16 грудня 2022 року, дата закінчення 11 серпня 2023 року.

Згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (статті 617 ЦК України).

Ця норма встановлює дві основні підстави звільнення особи, яка порушила зобов`язання, від відповідальності. Такими обставинами є випадок та непереборна сила. Доведення наявності випадку або непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Згідно з ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх визначенні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення дії непереборної сили покладається на сторону, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до пунктів 8.1-8.3 договору жодна зі сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов цього договору у разі настання надзвичайних та невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Сторони протягом 10 (десяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажора) у письмовій формі. Повідомлення про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажора) та строк їх дії підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України та/або відповідним документом виданим уповноваженим органом країни виробника товару, де виникли дані обставини.

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили та/або не надання сертифікату Торгово-промислової палати України / відповідного документу уповноваженого органу країни виробника товару, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Відповідачем зазначено, що у зв`язку з подіями які мали вплив на строк виконання договору, відповідач відповідно до п.п. 6.3.6. п. 6.3 договору негайно письмово листом від 28.02.2023р. № 2802/003-23 проінформував позивача про ускладнення, які виникають в ході виконання зобов`язань за договором, а також про наявність обставин, що впливають на строки поставки товарів. Цим самим листом від 28.02.2023р. № 2802/003-23 відповідач повідомив позивача, що ним було подано заяву до «Торгово-промислової палати України» щодо отримання сертифікату про настання форс-мажорних обставин.

З наявного в матеріалах справи листа вих.. № № 2802/003-23 від 28.02.2023р. вбачається, що ТОВ «НВП «Евраз груп» повідомляє позивача про наступне: «через затримки поставки комплектуючих та наявні надзвичайні обставини у вигляді значних відключень електропостачання в період з листопада 2022р. по лютий 2023р. наше підприємство було змушене знизити темпи виробництва обладнання. Додатково повідомляємо Вам, що під час повітряних тривог, для збереження життя та здоров`я персоналу, роботи теж призупиняються та продовжуються вже після того, як загроза минула. Призупинення виробництва. На жаль, несе за собою зміщення термін поставки обладнання. Додатково повідомляємо Вам про те, що нами було подано заяву до «Торгово-промислової палати України» на отримання сертифікату про настання форс-мажорних обставин.».

З наданого відповідачем сертифікату Київської Торгово-Промислової палати №17/13-4/780 від 11.08.2023 вбачається, що форс-мажорними обставинами є потрапляння боєприпасів та їх уламків внаслідок бойових дій в трансформаторну підстанцію, що належить ПАТ «Білоцерківська теплоелектроценталь», тобто пошкодження трансформаторної підстанції ПАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль».

З матеріалів справи вбачається, що пошкодження трансформаторної підстанції ПАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» відбулося 16.12.2022 року, що підтверджується актами про пожежу відділу організації профілактичної роботи Білоцерківського РУ ГУ ДСНС України у Київській області від 16.12.2022 року та від 17.12.2022 року.

Таким чином, відповідачем повідомлено позивача про не можливість виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили з порушенням п.8.2 договору.

У зв`язку з чим, відповідно до п.8.3 договору, відповідач позбавлений права посилатися на вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Крім того, суд зазначає, що укладений між сторонами договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 28.11.2022 року укладений між сторонами під час війни.

Таким чином, наведені відповідачем обставини не звільняють останнього від обов`язку сплатити штрафні санкції за не поставку товару.

Суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Евраз Груп» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 65, кімната 21, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр.. Гузара Любомира, будинок 44, ) пеню в розмірі 2 247 452 (два мільйони двісті сорок сім тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн. 31 коп., штраф в розмірі 856 800 (вісімсот п`ятдесят шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 46 563 (сорок шість тисяч п`ятсот шістдесят три) грн. 78 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 01.08.2024 року.

Суддя С. М. Мудрий