ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1400/24

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», с. Гора Київської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг», Бориспіль-7, Міжнародний державний аеропорт

про стягнення 22 320,46 грн.,

без виклику представників сторін;

СУТЬ СПОРУ:

позивач Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», с. Гора Київської області (далі по тексту ДП МА «Бориспіль») звернувся до Господарського суду Київської області з позовом від 31.05.2024 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг», Бориспіль-7, Міжнародний державний аеропорт (далі по тексту ТОВ «Аерохендлінг»), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором від 30.10.2019 №02.5-14/5-18 про надання послуг контролю на безпеку в загальному розмірі 22 320,46 грн., з яких:

11 592,00 грн. основного боргу (рахунок-фактура від 25.07.2022 за лютий 2022 року);

8 630,00 грн. пені (за період 23.08.2022-27.05.2024);

612,25 грн. три відсотки річних (за період 23.08.2022-27.05.2024);

1 491,37 грн. інфляційних втрат (за період 23.08.2022-27.05.2024).

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 30.10.2019 між ДП МА «Бориспіль» (аеропорт) та ТОВ «Аерохендлінг» (товариство) був укладений договір про надання послуг з контролю на безпеку, за умовами якого аеропорт надає товариству послуги з проведення контролю на безпеку бортових припасів, товарів, що призначені для реалізації в стерильних зонах аеропорту та які доставляються в зону обмеженого доступу, що охороняється аеропортом, а товариство приймає їх та сплачує на умовах даного договору.

Позивач твердить, що у лютому 2022 року надав відповідні послуги з контролю на безпеку відповідачу на суму 11 592,00 грн., про що складено, підписано та надіслано контрагенту акт здачі-приймання робіт №317461 від 25.07.2022, однак відповідач взятих на себе обов`язків не виконав, надані послуги не оплатив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання з оплати наданих послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, нараховану відповідно до п. 3.4 Договору, проценти річних та інфляційні втрати, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.06.2024 відкрито провадження у справі №911/1400/24 у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Цією ж ухвалою суд зобов`язав відповідача у строк 15 днів з дати отримання цієї ухвали подати суду докази оплати за послуги з проведення контролю на безпеку та догляд на стаціонарному пункті догляду бортових припасів, товарів, які доставляються в зону обмеженого доступу, що охороняється Аеропортом, надані у лютому 2022 року за актом №317461 від 25.07.2022 здачі-приймання робіт.

19.06.2024 через систему «Електронний суд» представник відповідача подала відзив на позову заяву від 17.06.2024, в якому просить суд у позові ДП МА «Бориспіль» відмовити повністю.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує, що у зв`язку із широкомасштабною військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України №34/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (із змінами та доповненнями) товариство, починаючи з 24.02.2022, не здійснює господарську діяльність.

Неможливість здійснення товариством господарської діяльності викликана також тим, що відповідно до Розпорядження КМУ від 26.02.2022 №188-р, тимчасово з 28.02.2202 закрито Міжнародний пункт пропуску для повітряного сполучення «Бориспіль». Доступ на територію міжнародного аеропорту «Бориспіль» обмежений.

Відтак, наказом ТОВ «Аерохендлінг» №01-07-8 від 24.02.2022 зупинено господарську діяльність товариства до моменту припинення/скасування воєнного стану та відновлення авіаційної діяльності в аеропорту «Бориспіль».

Наказом від 28.02.2022 №28 у товаристві з 01.03.2022 оголошено простій.

Наказом від 31.03.2022 №29 призупинено дію трудових договірів із працівниками з 01.04.2022 до дня припинення або скасування воєнного стану.

Крім того, відповідач твердить, що аеропорт не надав документи, що підтверджують повноваження осіб, які підписали Відомість.

Товариство не могло самостійно отримати рахунок та акт за лютий 2022 року у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю працівників товариства, що спричинене бойовими діями у Київській області в березні 2022 року. Окрім того, відповідач зазначає, що оскільки акт та рахунок датовані 25.07.2022, то станом на 10.03.2022 (останній день для самостійного їх отримання товариством) цих документів взагалі не існувало.

Відповідач зазначає, що взагалі не отримав від аеропорту спірний рахунок та акт.

Щодо розрахунку суми пені, відповідач зазначає, що така нарахована поза межами строку встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України.

24.06.2024 через систему «Електронний суд» представник позивача подала відповідь на відзив. Позивач заперечує доводи відповідача щодо недоведеності повноважень представників, які підписали відомість, позаяк додаток №1 до договору містить прізвища, ініціали та підписи як представників позивача, так і представників відповідача.

Позивач спростовує твердження відповідача про неотримання спірних рахунку та акту, зазначаючи, що акт приймання-здачі виконаних послуг від 25.07.2022 був направлений відповідачу за допомого програмного забезпечення «M.E.Doc».

Також позивач зазначає, що у відзиві відповідач не заперечував проти факту надання послуг з контролю на безпеку у лютому 2022 року, не навів доказів того, що позивачем не надавались такі послуги, а лише заперечує проти отримання спірного рахунку та акту.

Щодо нараховування пені у понад шестимісячний строк, то позивач твердить, що п. 3.4 Договору сторони погодили інший період нарахування пені, ніж встановлено ч. 6 ст. 232 ГК України. Крім того, позивач зазначає, що штрафні санкції були нараховані у період дії карантину та військового стану, відтак їх нарахування у понад шестимісячний строк не суперечить закону.

01.07.2024 через систему «Електронний суд» представник відповідача подала заперечення від 28.06.2024 на відповідь на відзив, в яких підтримала позицію, викладену у відзиві.

Відповідач твердить, що наявність у особи «спеціальної перепустки в стерильну зону» аеропорту не дає їй автоматично повноважень на підписання відомості до Договору. В даному випадку, така відомість не може вважатись документом, що підтверджує надання послуг за договором, відтак вказане підтверджує, що аеропорт не довів факту надання послуг за договором у спірний період, а отже відсутні підстави для стягнення з товариства коштів за такі послуги.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 ГПК України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши позов ДП МА «Бориспіль» до ТОВ «Аерохендлінг» про стягнення 22 320,46 грн., дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

30.10.2019 Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (аеропорт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (товариство) був укладений договір №02.1-14/5-18 про надання послуг з контролю на безпеку, за умовами якого:

- аеропорт надає товариству послуги з проведення контролю на безпеку бортових припасів, товарів, що призначені для реалізації в стерильних зонах аеропорту та які доставляються в зону обмеженого доступу, що охороняється аеропортом, а товариство приймає їх та сплачує на умовах даного договору (п.1.1);

- товариство зобов`язане вчасно сплачувати рахунки-фактури аеропорту, підписувати та повертати акти приймання-здачі виконаних послуг та відомості обліку часу наданих послуг з контролю на безпеку товарів, що призначені для реалізації в стерильних зонах аеропорту. Форма відомості наведена в додатку №1 до договору (п. 2.2.11);

- аеропорт зобов`язаний виписувати рахунки за надані послуги, що передбачені договором, та складати акти; вести облік надання послуги шляхом складання відомості товариства, підписувати їх та передавати на підписання товариству (п.2.3.2, 2.3.3);

- вартість/ціна послуг з проведення контролю на безпеку товарів, що призначені для реалізації в стерильних зонах аеропорту та які доставляються в зону обмеженого доступу, що охороняється аеропортом в грн., без ПДВ, становить:

контроль на безпеку на стаціонарному пункті контролю бортових припасів, товарів, тощо, які доставляються в зону обмеженого доступу, що охороняється ДП МА «Бориспіль» за кожні 15 хвилин або їх частину 80,00 грн. без ПДВ (п.3.1):

- рахунки за послуги товариство самостійно отримує в бухгалтерії аеропорту до 10 числа місяця, що слідує за звітним та сплачує до 20 числа місяця, що слідує за звітним. Рахунки виставляються на підставі відомості, яка підписується керівниками або уповноваженими на те представниками сторін, про що сторони надаються одна одній належним чином оформлені повноваження (п. 3.2);

- разом із рахунком товариство отримує складений аеропортом акт. Підписаний акт товариство зобов`язано повернути аеропорту протягом 5 робочих днів з дати його отримання. Якщо протягом 5 робочих днів акт не буде повернутий аеропорту, акт вважаться підписаний сторонами. Акти підписуються уповноваженими на те представниками обох сторін, про що сторони надають одна одній належним чином оформлені повноваження (п.3.3);

- у випадку несвоєчасної оплати рахунків, товариство сплачує аеропорту за кожний день простроченого платежу пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у той період, за який сплачується пеня (п.3.4);

- договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2019. Якщо жодна зі сторін протягом одного місяця до закінчення строку дії договору не попередить письмово іншу сторону про бажання її припинити, дія цього договору кожного разу автоматично продовжується на кожен наступний рік на тих самих умовах (п.4.1).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом із договором сторони погодили форму відомості обліку часу наданих послуг з контролю на безпеку товарів, що призначені для реалізації в стерильних зонах аеропорту, що є Додатком №1 до Договору.

Крім того, сторони підписали Додаток №2 (порядок доставки та переміщення сторонніми організаціями товарно-матеріальних цінностей та продуктів харчування в термінали) та Додаток №3 (перелік предметів та речовин, заборонених для переміщення через контрольно-пропускні пункти до зони обмеженого доступу, що охороняється ДП МА «Бориспіль»).

31.12.2021 сторони погодили та підписали Додаткову угоду №1 до Договору, якою:

виклали додаток №2 у вигляді, який наведений в доповненні №1 до цієї додаткової угоди;

виклали пункт 2.2.11 в такій редакції: вчасно сплачувати рахунки-фактури виконавця, підписувати та повертати акти приймання-здачі виконаних послуг та відомості обліку часу наданих послуг з контролю на безпеку та догляду припасів, які доставляються в зону обмеженого доступу, що охороняється ДП МА «Бориспіль». Форма відомості наведена в додатку №1 до Договору;

виклали пункт 3.1 в такій редакції: вартість ціна послуги з контролю на безпеку по догляду на стаціонарному пункті догляду бортових припасів, товарів тощо, які доставляються в зону обмеженого доступу, що охороняється ДП МА «Бориспіль» за кожні 15 хвилин або їх частину становить 140,00 грн. без ПДВ.

На виконання умов договору, у лютому 2022 року позивач надавав відповідачу послуги з контролю на безпеку та догляд на стаціонарному пункті догляду бортових припасів, товарів тощо, які доставляються в зону обмеженого доступу, що охороняється ДП МА «Бориспіль», що підтверджується актом здачі-приймання робіт №317461 від 25.07.2022 на суму 11 592,00 грн.

Для оплати вказаного акту, ДП МА «Бориспіль» виставив відповідачу рахунок-фактуру №896/22 від 25.07.2022 на суму 11 592,00 грн.

Відповідно до п.3.2, 3.3. Договору, рахунки за послуги товариство самостійно отримує в бухгалтерії аеропорту до 10 числа місяця, що слідує за звітним та сплачує до 20 числа місяця, що слідує за звітним. Разом із рахунком товариство отримує складений аеропортом акт.

Тобто, відповідач мав обов`язок самостійно отримати до 10.03.2022 рахунок за послуги та акт здачі-приймання наданих послуг.

З огляду на те, що відповідач свій обов`язок не виконав, позивач направив відповідачу акт здачі-приймання робіт №317461 від 25.07.2022 оформлений за послуги надані в лютому 2022 року за допомогою системи «M.E.Doc».

Приписами статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Акт №317461 від 25.07.2022 здачі-приймання робіт підписання електронним підписом керівника ДП МА «Бориспіль», який усі необхідні реквізити та сформований відповідно до вимог законодавства, був отриманий контрагентом ТОВ «Аерохендлінг» 17.08.2022, що підтверджується протоколом руху документа системи електронного документообігу «M.E.Doc».

Відповідно до п. 3.3 Договору, якщо протягом 5 робочих днів Акт не буде повернутий Аеропорту, акт вважається підписаний сторонами.

З огляду на те, матеріали справи не місять доказів повернення вказаного акту, а також не містять доказів мотивованої відмови від його підписання, суд на підставі пункту 3.3 Договору дійшов висновку, що Акт №317461 від 25.07.2022 є такий, що підписаний сторонами.

Крім того, як вбачається з відомості обліку часу наданих послуг за лютий 2022, оформленого за формою визначеною додатком №1 до Договору, у період з 01.02.2022 по 23.02.2022 позивач надав, а відповідач прийняв послуги з контролю на безпеку та догляду на стаціонарному пункті догляду бортових припасів, товарів тощо, які доставляються в зону обмеженого доступу, що охороняється ДП МА «Бориспіль».

Відповідач заперечує факт отримання та надання таких послуг, посилаючись на те, що до матеріалів позовної заяви не додано документів, які підтверджують повноваження осіб на підписання відомості.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що відомість підписується керівниками або уповноваженими на те представниками сторін, про що сторони надаються одна одній належним чином оформлені повноваження.

Слід наголосити, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Пунктами 3, 6 частини 1 статті 3 ЦК України, визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Добросовісність це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20, постанові КГС ВС від 15.02.2024 у справі №910/5282/23).

З огляду на подані докази, суд критично ставиться до твердження відповідача, що у лютому 2022 року послуги, за які позивач просить стягнути 11 592,00 грн., не надавались, позаяк таке твердження жодними матеріалами не підтверджується. Натомість позивач надав достатньо доказів для висновку, що надання послуг, вказаних в акті, дійсно мало місце.

За приписами статті 526 ЦК України та статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 Договору, рахунки та Акти товариство самостійно отримує в бухгалтерії аеропорту до 10 числа місяця, що слідує за звітним та сплачує до 20 числа місяця, що слідує за звітним.

В даному випадку, за умовами договору обов`язок отримання акту та рахунку покладено на відповідача, при цьому Акт вважається підписаним, якщо протягом 5 днів він не буде повернутий Аеропорту (пункти 3.2, 3.3) відтак не отримання відповідачем рахунку та Акту не є об`єктивною незалежною від волі відповідача обставиною, а є наслідком його усвідомленої поведінки, відтак неотримання відповідачем рахунку не звільняє його від обов`язку оплатити надані послуги.

Разом з тим обов`язок щодо складення Акту та рахунку за умовами Договору покладений на позивача; суд звертає увагу, що рахунок та Акт здачі-приймання робіт №317461 датований 25.07.2022, у звязку з чим погоджується з тим, що станом на 10.03.2022 вказані документи не були складені, та відповідно не могли бути отримані відповідачем.

Згідно із частиною 4 ст. 612, частиною 1 ст. 613 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Відтак, оскільки товариство сплачує надані послуги до 20 числа місяця, що слідує за звітним, суд на підставі ст. 612, 613 ЦК України дійшов висновку про те, що у даному випадку иає місце прострочення кредитора, відповідно до 20.08.2022 відсутні правові підстави вважати грошове зобовязання ТОВ «Аерохендлінг» простроченим. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що ТОВ «Аерохендлінг» мав обов`язок оплатити спірний акт до 22.08.2022, з урахуванням того, що 20.08.2022 та 21.08.2022 вихідні дні (частина 5 ст. 254 ЦК України).

Частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідач доказів оплати за надані послуги за лютий 2022 року за Актом №317461 від 25.07.2022 не подав, у тому числі на вимогу п. 2 ухвали суду від 04.06.2024 про відкриття провадження, яка набрала законної сили та є обов`язковою для виконання на всій території України.

За таких обставин, оцінивши вищенаведені вказані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що факт надання позивачем та прийняття відповідачем послуг на суму 11 592,00 грн. матеріалами справи належним чином підтверджено, відтак вимогу позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу належить задовольнити повністю в сумі 11592,00 грн.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 8 623,89 грн. пені за період з 23.08.2022 по 27.05.2024. Щодо вказаних вимог суд встановив таке.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.4 Договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати рахунків, товариство сплачує аеропорту за кожний день простроченого платежу пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у той період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Суд відхиляє посилання позивача на те, що пунктом 3.4 Договору встановлений інший строк нарахування пені, оскільки зазначення про нарахування пені за кожний день простроченого платежу від суми простроченої заборгованості у розмірі подвійної ставки НБУ є порядком нарахування пені, а не строком.

Водночас, Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), який набрав чинності 02.04.2020, розділ ІХ «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України доповнено пунктом 7, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, пунктом 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України передбачена можливість нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання понад шестимісячний строк, встановлений ст. 232 ГК України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено карантин з 12.03.2020 на всій території України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Суд зазначає, що припис пункту 7 «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України, хоч і не зовсім узгоджується з метою Закону, який спрямований на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, однак є абсолютно визначеним та не передбачає розширеного чи звуженого тлумачення. Така позиція узгоджується із висновком висловленим КГС ВС у постанові від 27.02.2024 у справі №911/858/22.

Суд відхиляє доводи позивача, про те, що п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України продовжено період нарахування пені на період дії в Україні воєнного стану, оскільки відповідно до п. 19 у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто дана норма стосується лише щодо строків позовної давності, у межах яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а не строків нарахування пені.

Відтак, в даному випадку, пеня має розраховуватися з дати, наступної за останнім днем строку оплати, та до переддня фактичної оплати, або до дня закінчення строку дії карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 №211, тобто до 30.06.2023, в залежності від того, яка з названих подій настала раніше.

З огляду на вимоги частин 1 та 2 статті 2, частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд, перевіривши правильність розрахунку пені, не виходячи при цьому за межі періоду, заявленого позивачем, вірно визначивши період її нарахування (23.08.2022-30.06.2023), встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені за період становить 4 954,39 грн., у зв`язку з чим вказана вимога має бути задоволена частково.

Крім того, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача три відсотки річних в сумі 612,25 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 491,37 грн. нараховані за період 23.08.2022 27.05.2024. Щодо вказаних вимог суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України і ст. 230 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим обмеження нарахування шістьма місяцями відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України до процентів річних та інфляційних втрат не застосовується.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши правильність розрахунку трьох процентів річних, не виходячи при цьому за межі періоду, заявленого позивачем (23.08.2022-27.05.2024) встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача процентів річних становить 613,20 грн. Разом з тим, суд зазначає, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 ст. 237 ГПК України), відтак вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 612,25 грн. слід задовольнити повністю у заявленій сумі.

Суд, перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат, встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат становить 1 569,87 грн. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 ст. 237 ГПК України), відтак вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 491,37 грн. слід задовольнити повністю у заявленій сумі.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд задовольняє позов ДП МА «Бориспіль» частково, ухвалює рішення про стягнення з ТОВ «Аерохендлінг» 11 592,00 грн. основного боргу, 4 954,39 грн. пені, 612,25 грн. процентів річних та 1 491,37 грн. інфляційних втрат.

У зв`язку з тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, який не здійснив оплату наданих послуг, суд відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у мінімальному законом встановленому розмірі 2 422,40 грн. повністю.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (08301, Київська обл., Бориспільський район, Бориспіль-7, «Бориспіль» Міжнародний державний аеропорт, ідентифікаційний код 32614518)

на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., с. Гора, вул. Бориспіль-7, ідентифікаційний код 20572069)

11 592,00 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні нуль копійок) основного боргу,

4 954,39 грн. (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні тридцять дев`ять копійок) пені,

612,25 грн. (шістсот дванадцять гривень двадцять п`ять копійок) процентів річних,

1 491,37 грн. (одну тисячу чотириста дев`яносто одну гривню тридцять сім копійок) інфляційних втрат,

2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх