ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________ ___________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1391/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

При секретарі судових засідань Меленчук Т.М.

розглянувши справу №916/1391/24

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Південь Енерго Збут (01001, м.Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 20, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Укрлоудсистем (65003, м.Одеса, вул. Отамана Чепіги, буд. 43А;

про стягнення 309767,80 грн.

Представники:

Від позивача: Багдасарова Г.М., ордер

Від відповідача: не з`явився

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю Південь Енерго Збут звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрлоудсистем про стягнення 309767,80 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.04.2024р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Південь Енерго Збут 29.03.2024 р. за вх. №ГСОО 1425/24 залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної, які визначено судом в ухвалі суду. Повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю Південь Енерго Збут, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

08.04.2024р. до господарського суду Одеської області позивачем були надані докази, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 02.04.2024р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.04.2024р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Південь Енерго Збут до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1391/24. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "13" травня 2024 р. о 10:20. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 13.05.2024р. о 10:20.

13.05.2024 р. у зв`язку з тим, що не сплинув 15-денний строк на подачу відзиву відповідачем, судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 03.06.2024р. о 11:30.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.05.2024р. повідомлено відповідача по справі №916/1391/24: Товариство з обмеженою відповідальністю Укрлоудсистем про судове засідання, яке відбудеться "03" червня 2024 р. о 11:30.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.06.2024р. закрито підготовче провадження по справі №916/1391/24. Призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні (у зв`язку з перебуванням судді у відпустці з 26.06.2024р. по 26.07.2024р.) на "29" липня 2024 р. о 11:30. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 29.07.2024р. о 11:30.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його адресу ухвал суду.

У судові засідання представник відповідача не з`явився, про поважність причин відсутності суд не повідомляв, будь-яких клопотань чи заяв до господарського суду Одеської області від відповідача не надходило.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідачів, за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 29.07.2024 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 30.07.2024р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, 13.10.2021р. між сторонами було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу №1310/21-П-ЕЕ-к (надалі Договір), відповідно до якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач сплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є Додатком №1 до цього Договору.

Згідно до п. 5.1. Договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору.

Умовами п. 5.2. Договору визначено, що спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника.

Також, 19.12.2022р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору щодо зміни реквізитів постачальника.

За поясненнями позивача, в межах вказаного Договору постачальником були виконані взяті на себе зобов`язання та здійснено продаж фактичного обсягу спожитої електричної енергії 1232,251035 МВт/год, що підтверджується відповідними Актами передачі-прийому електричної енергії.

Як вказує позивач, споживач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного проведення оплати за куповану електричну енергію в повному обсязі не виконав, а саме за Актом №417 від 18.12.2023р., Актом №441 від 31.12.2023р. та Актом №19 від 31.01.2024р.

За Актом №417 від 18.12.2023р. здійснено продаж електричної енергії в обсязі 17,403035 МВт/год. Вартість купованої електричної енергії складає 930254,48 грн., в т.ч. ПДВ 15542,41 грн. Споживачу виставлено відповідно рахунок на оплату №16 від 08.01.2024р. Споживачем частково сплачено суму в розмірі 47015,54 грн. та сума боргу складає 46238,94 грн.

За Актом №441 від 31.12.2023р. здійснено продаж електричної енергії в обсязі 25,704 МВт/год. Вартість купованої електричної енергії складає 125982,97 грн., в т.ч. ПДВ 20997,16грн. Споживачу виставлено відповідно рахунок на оплату №16 від 08.01.2024р. Споживачем оплати не здійснювались та сума боргу складає 125982,97 грн.

За Актом №15 від 31.01.2024р. здійснено продаж електричної енергії в обсязі 26,369 МВт/год. Вартість купованої електричної енергії складає 121771,32 грн., в т.ч. ПДВ 20295,22грн. Споживачу виставлено відповідно рахунок на оплату №64 від 07.02.2024р. Споживачем оплати не здійснювались та сума боргу складає 121771,32 грн.

Таким чином, як вказує позивач, споживачем за весь період фактично спожито електричну енергію в обсязі 1232,251035 МВт/год на суму 4490272,43 грн., а сплачено 4196279,17 грн.

Також позивачем було зазначено суду, що згідно Акту звірки взаємних розрахунків загальна сума заборгованості відповідача становить 293993,26 грн.

Відповідно до п. 1.4. Договору, розрахунковим місяцем є календарний місяць, який встановлюється з першого числа місяця до останнього числа місяця постачання (включно), у якому відбувається постачання електричної енергії.

Згідно до п. 3, 4, 5 Додатку №2 до Договору, оплата за постачання планового обсягу електричної енергії здійснюється споживачем у формі планових платежів до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю 30% від вартості планового обсягу постачання електричної енергії розрахункового місяця, до 10 числа 40% від вартості планового обсягу постачання електричної енергії розрахункового місяця, до 20 числа 30% від вартості планового обсягу постачання електричної енергії розрахункового місяця.

Також, п. 5.8. Договору, передбачена відповідальність споживача у порушення строків оплати, яка полягає у сплаті споживачем постачальнику пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати та прострочення виконання вказаного грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

Позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 13697,77 грн., 3% річних 1374,59грн. та інфляційні втрати 702,18 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як з`ясовано судом, 13.10.2021р. між сторонами було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу №1310/21-П-ЕЕ-к.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

За матеріалами справи судом встановлено, що за Актом №417 від 18.12.2023р. здійснено продаж електричної енергії в обсязі 17,403035 МВт/год, вартість купованої електричної енергії складає 930254,48 грн., в т.ч. ПДВ 15542,41 грн., споживачу виставлено відповідно рахунок на оплату №16 від 08.01.2024р., споживачем частково сплачено суму в розмірі 47015,54 грн. та сума боргу складає 46238,94 грн. За Актом №441 від 31.12.2023р. здійснено продаж електричної енергії в обсязі 25,704 МВт/год, вартість купованої електричної енергії складає 125982,97 грн., в т.ч. ПДВ 20997,16 грн., споживачу виставлено відповідно рахунок на оплату №16 від 08.01.2024р., споживачем оплати не здійснювались та сума боргу складає 125982,97 грн. За Актом №15 від 31.01.2024р. здійснено продаж електричної енергії в обсязі 26,369 МВт/год., вартість купованої електричної енергії складає 121771,32 грн., в т.ч. ПДВ 20295,22 грн., споживачу виставлено відповідно рахунок на оплату №64 від 07.02.2024р., споживачем оплати не здійснювались та сума боргу складає 121771,32 грн.

Матеріали справи містять Акт звірки взаємних розрахунків за період січень 2024р., між сторонами за Договором про постачання електричної енергії споживачу №1310/21-2-П-ЕЕ-к від 13.10.2021р., який підписано та скріплено печатками сторін, та відповідно до якого заборгованість споживача становить 293993,26 грн. (а.с. 54, т.1).

За висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 10.09.2019 по справі №916/2403/18, від 19.09.2019 по справі №910/14566/18, від 04.12.2019 по справі №916/1727/17, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 293993,26 грн. є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 1374,59 грн. та інфляційні втрати у розмірі 702,18 грн.

Суд, переривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача, вважає такі розрахунки частково не вірними, оскільки при здійсненні таких нарахувань позивачем, за актом №417 від 18.12.2023р. було помилково здійснено нарахування, починаючи з 16.12.2023р., замість належного 16.01.2024р., приймаючи до уваги умови укладеного між сторонами Договору.

За перерахунком суду, сума 3% річних становить: 246,36 грн., 671,22 грн. та 339,36грн. відповідно, що загалом 1256,94 грн.

За перерахунком суду, сума інфляційних втрат становить: 138,72 грн. та 377,95 грн. відповідно, що загалом 516,67 грн.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем було здійснено нарахування пені у розмірі 13697,77 грн.

Суд, переривши розрахунок пені позивача, вважає такі розрахунки частково не вірними, а оскільки при здійсненні таких нарахувань позивачем, за актом №417 від 18.12.2023р. було помилково здійснено нарахування починаючи з 16.12.2023р., замість належних 16.01.2024р., приймаючи до уваги умови укладеного між сторонами Договору.

За перерахунком суду сума пені становить: 2455,97 грн., 6691,55 грн. та 3373,66 грн. відповідно, що загалом 12521,18 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних зі стягненнями з відповідача боргу 293993,26грн., 3% річних 1256,94 грн., інфляційних втрат 516,67 грн. та пені 12521,18 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 4624,33 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Південь Енерго Збут задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укрлоудсистем (65003, м.Одеса, вул. Отамана Чепіги, буд. 43А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Південь Енерго Збут (01001, м.Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 20, ) суму заборгованості за Договором про постачання електричної енергії споживачу №1310/21-3-П-ЕЕ-к від 13.10.2021р. у розмірі 308288 (триста вісім тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 05 коп., яка складається з основної заборгованості у розмірі 293933 (двісті дев`яносто три тисячі дев`ятсот тридцять три) грн. 26 коп., 3% річних у розмірі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) грн. 94 коп., інфляційних втрат у розмірі 516 (п`ятсот шістнадцять) грн. 67 коп. та пені у розмірі 12521 (дванадцять тисяч п`ятсот двадцять одна) грн. 18 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 4624 (чотири тисячі шістсот двадцять чотири) грн. 33 коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 30 липня 2024 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко