ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2024 Справа № 917/838/24

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „АГРОРЕСУРС - А" (вул. Перша Виставкова 29М м. Кропивницький, 25014, )

до 1. СЕЛЯНСЬКОГО (ФЕРМЕРСЬКОГО) ГОСПОДАРСТВА "ВИБІР" (Україна, 38352, Полтавська обл., Великобагачанський р-н, село Попове, Код

2. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

3. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення 507 560.28 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін: згідно протоколу

Товариство з обмеженою відповідальністю „АГРОРЕСУРС - А" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до СЕЛЯНСЬКОГО (ФЕРМЕРСЬКОГО) ГОСПОДАРСТВА "ВИБІР", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 507 560.28 грн., з яких 276 844,26 грн. - борг за отриманий та не оплачений товар згідно договору поставки №1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.22 р., 88 243,55 грн. - пеня, 55 368,85 грн.- штраф, 87 103,62 грн.- тридцять шість відсотків річних.

Підставою вимог до ОСОБА_1 є Договір поруки №1241/23/П/ПРЖВ-юр1/ДП.

Підставою вимог до ОСОБА_2 є Договір поруки №№1241/23/П/ПРЖВ-юр2/ДП.

Ухвалою від 05.06.2024р. суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 27.06.24, запропонувати відповідачам протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов; позивачу - подати суду відповідь на відзив в строк до 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

14.06.24 від відповідача - СЕЛЯНСЬКОГО (ФЕРМЕРСЬКОГО) ГОСПОДАРСТВА "ВИБІР" - надійшов відзив на позов

18.06.24 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 27.06.2024р. суд постановив відкласти підготовче засідання на 09.07.2024, запропонувати учасникам справи вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження.

09.07.24 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Інші заяви чи клопотання сторони не подавали.

У підготовчому засіданні, 09.07.2024р., судом здійснено дії та з`ясовані всі питання, передбачені ст.ст.177, 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 09.07.2024р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі № 917/838/23, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 01.08.2024.

В судове засідання 01.08.2024 року представники сторін не з`явилися.

Суд враховує, що 09.07.24 від позивача надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без участі його представника за наявними в матеріалах справи документами. При цьому позивач повідомив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представники відповідачів причини неявки суду не повідомляли.

Згідно із 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, оскільки явка учасників справи у призначене засідання обов`язковою судом не визнавалася, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засідання 01.08.24 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

27 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроресурс - А» (надалі - Продавець) та Селянським фермерським господарством «Вибір» (надалі - Покупець) укладено договір поставки №1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.22 р. (надалі Договір), відповідно до якого Продавець зобов`язується передати, а Покупець прийняти та оплатити посівний матеріал, засоби захисту рослин (ЗЗР), добрива.

За Договором Продавець зобов`язувався передати у власність Покупця Товар, а Покупець зобов`язувався перерахувати на розрахунковий рахунок Продавця грошові кошти за Товар у строки та розмірі, визначені в Специфікаціях до Договору.

Загальна сума Договору №1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.22 р. складається із сум всіх специфікації, які є невід`ємною частиною Договору.

До договору сторони підписали специфікацію № 1 від 27 грудня 2022 р., у якій визначено передачу товару на суму 12 475,80 дол. США (еквівалент в гривні на момент підписання Специфікації №1 становив 461 230,09 грн.).

Строки та умови оплати:

46,96% від суми Специфікації - що складає в гривні 221 203,96 грн. оплатити в строк до 28 грудня 2022 року.

52,04% від суми Специфікації - що складає в гривні 240 026,13 грн. оплатити в строк до 12 червня 2023 року.

Відповідно до п. 3.4 Договору Товар, поставлений з відстроченням платежу, вважається таким, що продається в кредит відповідно до ст. 694 ЦКУ, а саме з нарахуванням процентів на несплачену частину вартості товару (надалі - «Товарний кредит»). Розмір процентів за користування товарним кредитом визначаються в специфікації та може бути включений до ціни Товару. Продавець має право в будь-який період нарахувати такі проценти та виставити рахунок на їх оплату.

Згідно з пунктом 3.9. Договору поставки, у разі погіршення фінансового стану Покупця за відсутності у нього реальної можливості сплатити за грошовими зобов`язаннями за цим Договором, Покупець зобов`язаний протягом 3-х календарних днів письмово повідомити Продавця про дані зміни та причини їх виникнення.

Відповідно до умов Договору поставки ( п. 7.6) та Специфікації №1 до нього ( п. 7) факт запровадження воєнного стану в Україні згідно Закону України про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, подальше подовження цього стану та факт засвідчення цих обставин Торгово-промисловою палатою України форс-мажорними (відповідно до довідки Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022), не може вважатися достатньою підставою невиконання Покупцем зобов`язань за цим договором.

Пунктом 8.5 Договору передбачено, що в разі невиконання Покупцем договірних зобов`язань, щодо оплати за отриманий Товар, останній несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки від суми боргу за кожен день прострочення.

Пунктом 8.5. Договору передбачено, що в разі простроченя плати на строк більший 14 днів, Покупець сплачує штраф у розмірі 20% від суми несплаченого боргу.

П.8.7. Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару, Покупець, відповідно до ч.2ст.625 ЦК України, сплачує на користь Продавця крім суми заборгованості 36% річних.

На виконання умов договору Товар Покупцем отримано 09 травня 2023 р, що підтверджується видатковою накладною №/05/01290 від 09.05.23, підписаною повноважними представниками обох Сторін Договору і скріплено печатками.

26.06.2023 року відповідно до додаткової угоди №1 до Договору Сторонами складено акт перегляду ціни по Специфікації №1 до Договору поставки №1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.22 року у зв`язку з чим вартість Товару за Специфікацією №1 в гривні збільшилась на 42 004,57 грн.

04.12.2023 року Сторонами складено акт перегляду ціни по Специфікації №1 до Договору поставки №1241/23/П/ПРЖВ від 28.12.23 року у зв`язку з чим вартість Товару за Специфікацією №1 в гривні збільшилась на 16 801,83 грн.

Також 28.12.2023 року Сторонами складено акт перегляду ціни по Специфікації №1 до Договору поставки №1241/23/П/ПРЖВ від 28.12.23 року у зв`язку з чим вартість Товару за Специфікацією №1 в гривні збільшилась на 14 401,57 грн.

Позивач вказує, що Відповідачем здійснено наступні платежі в загальній сумі 257 593,79 грн.:

1) 27.12.2022 року -221 203,96 грн.

2) 22.04.2024 року - 36 389,83 грн. (СФГ «Вибір» здійснено оплату в розмірі 300 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за договорами поставки №1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.22р та №5872/23/П/ПРЖВ від 21.04.23. Таким чином 263 610,17 грн. зараховано позивачем в рахунок погашення дебіторської заборгованості по договору №5872/23/П/ПРЖВ від 21.04.23, тим самим повністю закривши всі розрахунки по ньому. Решту коштів в сумі 36 389,83 грн. зараховано в рахунок погашення боргу за договором №1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.22р.).

Таким чином, за розрахунком позивача розмірзаборгованості за Специфікацією №1 від 27.12.22 до Договору №1241 /23/П/ПРЖВ від 27.12.22 року становить 276 844.27 грн. (461 230,09 грн. (сума Специфікації в грн. на момент її підписання) - 257 593,79 грн.(оплата) +42 004,57 грн. + 16 801,83 грн.+14 401,57 грн. (донараховано за актами перегляду ціни по Специфікації).

У зв"язку із вказаними обставинами позивач звернувся до суду із позовом та просить стягнення 507 560.28 грн., з яких 276 844,26 грн. - борг за отриманий та не оплачений товар згідно договору поставки №1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.22 р., 88 243,55 грн. - пеня, 55 368,85 грн.- штраф, 87 103,62 грн.- тридцять шість відсотків річних.

При цьому, позивач вказав, що з метою забезпечення виконання СФГ «Вибір» обов`язків по вищезазначеному договору поставки №1241 /23/П/ПРЖВ від 27.12.22 року було укладено договори поруки, зокрема, 27 грудня 2022 року між ОСОБА_1 (Поручитель), Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроресурс-А» (кредитор) та СФГ «Вибір» (боржник) укладено Договір поруки №1241/23/П/ПРЖВ-юр1/ДП, предметом якого є зобов`язання поручителя перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання боржником своїх зобов`язань, які випливають з Договору поставки №1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.22 року.

Також 27 грудня 2022 року між ОСОБА_2 (Поручитель), Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроресурс-А» (кредитор) та СФГ «Вибір» (боржник) укладено Договір поруки №1241/23/П/ПРЖВ-юр2/ДП, предметом якого є зобов`язання поручителя перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання боржником своїх зобов`язань, які випливають з Договору поставки № 1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.22 року.

СФГ «Вибір» у відзиві на позов частково визнав позовні вимоги, а саме визнав повністю основний борг у розмірі 276 844,26 грн. При цьому просив суд зменшити розмір процентів із 36 % річних до 3% річних, що відповідно становить 7258,63 грн., та повністю відмовити Позивачу у стягненні пені у розмірі - 88 243,55 грн. та штрафу у розмірі - 55 368,85 грн., як такі, що є надмірно великими порівняно зі збитками кредитора, здійснити справедливий розподіл судових витрат у зв`язку з частковим визнанням позовних вимог.

Позивач у відповіді на відзив зазначили додаткові обгрунтування вимог стпосування заперечень відповідача.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті рішення у справі суд керувався наступним.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Матеріалами справи підтверджується заборгованість за Специфікацією №1 від 27.12.22 до Договору №1241 /23/П/ПРЖВ від 27.12.22 року у розмірі 276 844.27 грн. (461 230,09 грн. (сума Специфікації в грн. на момент її підписання) - 257 593,79 грн.(оплата) +42 004,57 грн. + 16 801,83 грн.+14 401,57 грн. (донараховано за актами перегляду ціни по Специфікації).

Як зазначалося вище, СФГ «Вибір» у відзиві на позов визнав повністю основний борг у розмірі 276 844,26 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд встановив, що визнання позову не суперечить діючому законодавству, не порушує права інших осіб, тому приймається судом.

При вирішенні спору, суд також враховує, що метою забезпечення виконання СФГ «Вибір» обов`язків по вищезазначеному договору поставки №1241 /23/П/ПРЖВ від 27.12.22 року було укладено договори поруки, зокрема, 27 грудня 2022 року між ОСОБА_1 (Поручитель), Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроресурс-А» (кредитор) та СФГ «Вибір» (боржник) укладено Договір поруки №1241/23/П/ПРЖВ-юр1/ДП, предметом якого є зобов`язання поручителя перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання боржником своїх зобов`язань, які випливають з Договору поставки №1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.22 року.

Також 27 грудня 2022 року між ОСОБА_2 (Поручитель), Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроресурс-А» (кредитор) та СФГ «Вибір» (боржник) укладено Договір поруки №1241/23/П/ПРЖВ-юр2/ДП, предметом якого є зобов`язання поручителя перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання боржником своїх зобов`язань, які випливають з Договору поставки № 1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.22 року.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника і виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату повного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 3 ст. 554 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання (ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Виходячи з п. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому є обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи додатковий характер зобов`язання поручителя, кредитор має право вимагати стягнення з поручителя процентів у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, на основі ч. 2 ст. 625 ЦК України до фактичного погашення боргу. При цьому проценти нараховуються в тому ж порядку і розмірі, в якому вони підлягають відшкодуванню боржником за основним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки боржник - С(Ф)Г "ВИБІР" - не виконало свої зобов`язання та не сплатило заборгованість позивачу за договором поставки, пред`явлення позивачем вимоги до відповідачів про стягнення солідарно основного боргу є обґрунтованим.

З огляду на викладене вище, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення із СЕЛЯНСЬКОГО (ФЕРМЕРСЬКОГО) ГОСПОДАРСТВА "ВИБІР", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агроресурс - А" 276 844,26 грн. боргу за отриманий та не оплачений товар за Специфікацією №1 від 27.12.22 до Договору №1241 /23/П/ПРЖВ від 27.12.22 року.

Також, в межах цієї справи позивач нарахував та заявив до стягнення 88 243,55 грн. пені, 55 368,85 грн. штрафу, 87 103,62 грн. тридцять шість відсотків річних.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України). Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 8.5 Договору передбачено, що в разі невиконання Покупцем договірних зобов`язань, щодо оплати за отриманий Товар, останній несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки від суми боргу за кожен день прострочення.

Пунктом 8.5. Договору передбачено, що в разі простроченя плати на строк більший 14 днів, Покупець сплачує штраф у розмірі 20% від суми несплаченого боргу.

Тобто, при укладені Договору сторони дійшли згоди щодо стягнення одночасно штрафу та пені у разі невиконання відповідачем умов договору, тому їх одночасне застосування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору. Положеннями ст. ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 01.06.2021 року у справі №910/12876/19.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 88 243,55 грн. пені та 55 368,85 грн. штрафу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є правомірними.

Заперечення відповідача у відзиві проти вимог про стягнення пені у розмірі 88 243,55 грн. пені та 55 368,85 грн. суд відхиляє як необгрунтовані з огляду на таке.

Так, відповідач просить суд відмовити у задоволенні вказаних вимог, вказуючи на важливість збереження господарської діяльності СФГ «Вибір», відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору поставки № 1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.2022 р., відсутність в діях Відповідача-1 прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, часткову оплату суми основного боргу, незначний період прострочення, введення та продовження воєнного стану на території України з4.02.2022р., яке зумовило зниження інтенсивності роботи товариства та зменшення прибутків.

Суд звертає увагу відповідача, що суб`єкти господарювання займаються господарською діяльністю на власний ризик та розуміють, що результатами такої діяльності можуть бути не тільки прибуток, а й збитки. При цьому, суд зазначає про те, що порушення строків оплати мало місце ще з 12.06.2023 року і Відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату у визначений договором строк.

У свою чергу, посилання СФГ «Вибір» на запровадження воєнного стану є необгрунтованими, з огляду на те, що станом на час укладення сторонами у справі договору №1241/23/П/ПРЖВ від 27.12.22 року, на час його виконання та на час розгляду судом справи в Україні діяв/діє воєнний стан. Крім цього відповідно до умов Договору поставки ( п. 7.6) та Специфікації №1 до нього ( п. 7) факт запровадження воєнного стану в Україні згідно Закону України про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, подальше подовження цього стану та факт засвідчення цих обставин Торгово-промисловою палатою України форс-мажорними (відповідно до довідки Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022), не може вважатися достатньою підставою невиконання Покупцем зобов`язань за цим договором.

Щодо послань СФГ «Вибір» на неодноразове збільшення ціни на Товар шляхом підписання Актів перегляду ціни до Специфікації, суд погоджується з твердженням позивача, що зазначені обставини визначені положеннями Договору.

Вказане свідчить, що наведені СФГ «Вибір» заперечення не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені та штрафу.

Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18 звертає увагу на те, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховувалися такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20): ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Також, у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7- рп/2013 штрафні санкції мають на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Частина друга статті 233 ГК України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, а матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором.

Враховуючи, що специфіку діяльності відповідача, часткове виконання зобов"язання на дату ухвалення рішення, баланс інтересів сторін, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань, суд визнав зазначені обставини винятковими та дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення належного до стягнення розміру пені та штрафу на 50%, що становить 44 121,78 грн. та 27684,43 грн. відповідно.

Таким чином, суд визнає обґрунтованими та задовольняє позовні вимоги про стягнення 44 121,78 грн. пені та 27684,43 грн. штрафу. В іншій частині вимог про стягнення пені та штрафу позов задоволенню не підлягає з мотивів, викладених судом.

Щодо вимог про стягнення 36% річних суд зазначає таке.

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Суд враховує, що п.8.7. Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару, Покупець, відповідно до ч.2ст.625 ЦК України, сплачує на користь Продавця крім суми заборгованості 36% річних.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки сторони у договорі дійшли згоди про нарахування 36% річних, право на визначення іншого розміру процентів, аніж встановлений ч.2ст.625 ЦК України законом не забороняється, позивач заявив до стягнення 87 103,62 грн. 36% річних, нарахованих за період з 13.06.2023 по 22.04.2024.

Здійснивши перевірку правильності розрахунку 36 % річних, суд встановив, що позовні вимоги щодо стягнення 36 % річних є правомірними, розмір 36 % річних, заявлений позивачем до стягнення, не перевищує розрахований судом та підлягає задоволенню повністю в сумі 87 103,62 грн.

Перевірка правильності розрахунку пені, штрафу та відсотків річних здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, зокрема, у частині вимог про стягнення 276 844,26 грн. основного боргу, 44 121,78 грн. пені та 27684,43 грн. штрафу, 87 103,62 грн. тридцять шість відсотків річних.

Позивач у позові прохає покласти на відповідачів судові витрати понесені ним у цій справі.

Суд встановив, що при подачі цього позову позивач сплатив 7613,40 грн судового збору за платіжним дорученням № 6853 від 13.05.2024.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідачів порівну.

При цьому суд враховує правову позицію, викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, що судові витрати у разі зменшення судом розміру неустойки (штрафу) покладаються на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Такі ж положення викладені у ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір.

Оскільки СФГ «Вибір» до початку розгляду справи по суті визнав позов в частині вимог про стягнення 276 844,26 грн. основного боргу, необхідно повернути позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого за стягнення основного боргу, а саме 2 076,33 грн.

В іншій частині судовий збір покладається на відповідачів, тобто в сумі 5537,07 грн.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із СЕЛЯНСЬКОГО (ФЕРМЕРСЬКОГО) ГОСПОДАРСТВА "ВИБІР" (Україна, 38352, Полтавська обл., Великобагачанський р-н, село Попове, Код ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) солідарно на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агроресурс - А" (вул. Перша Виставкова 29М м. Кропивницький, 25014, ) 276 844,26 грн. основного боргу, 44 121,78 грн. пені та 27684,43 грн. штрафу, 87 103,62 грн. тридцять шість відсотків річних, 5537,07 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агроресурс - А" (вул. Перша Виставкова 29М м. Кропивницький, 25014, ) судовий збір у розмірі 2 076,33 грн., сплаченого відповідно до платіжного доручення № 6853 від 13.05.2024.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.08.24 р.

Суддя Киричук О.А.