ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2024 р. Справа №914/465/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук О.І. Матущака,

секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» за № 128 від 20.05.2024 (вх. № 01-05/1506/24 від 27.05.2024)

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2024 (повний текст рішення складено 16.05.2024, м. Львів, суддя Б.І. Яворський)

у справі № 914/465/24

за позовом: Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича», с. Тартаків Червоноградського району Львівської області

до відповідача: Львівської обласної прокуратури, м. Львів

про відшкодування 1 000 000,00 грн моральної шкоди.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Мацюра Я.Р.

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської обласної прокуратури про відшкодування 1 000 000,00 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з підстав не внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.07.2020 №112 посадовими особами відповідача спричинено моральну шкоду позивачу у вигляді приниження честі, гідності, ділової репутації. На переконання позивача неправомірність дій відповідача підтверджена судовим рішенням.

У відповіді на відзив позивач також просив суд вирішити питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо конституційності постанов Пленуму ВСУ та щодо тлумачення ст.56 Конституції України, а саме: чи фермерське господарство має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної і моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб прокуратури? Чи може дане право бути обмежене, у яких випадках, на підставі яких норм Конституції України?

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.05.2024 у справі №914/465/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд вказав, що позиція фермерського господарства зводиться до цитування правових норм та зазначення, що Прокуратура Львівської області не внесла відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви про вчинене кримінальне правопорушення, що є порушенням, яке згодом підтвердив слідчий суддя суд за результатами розгляду скарги. Це, за словами позивача, заподіяло шкоду його діловій репутації, яку він оцінює в 1 000 000,00 грн. При цьому позивач не вказує та не подає жодних доказів, які б підтверджували його доводи про приниження честі, гідності, ділової репутації, порушення нормальних ділових зв`язків, підриву довіри до його діяльності. Також не відомо як саме позивач визначав такий розмір компенсації.

Враховуючи наведене, суд відмовив у задоволенні позову.

Щодо клопотання позивача про звернення до Конституційного Суду України, то суд першої інстанції вказав, що місцевий суд не є суб`єктом права на конституційне подання та конституційне звернення. Так, ст.52 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначає, що відповідно до Конституції України суб`єктами права на конституційне подання є: Президент України, щонайменше сорок п`ять народних депутатів України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Верховна Рада Автономної Республіки Крим. Суб`єктами ж права на конституційне звернення є: Президент України - за пунктами 1, 2, 6 частини першої статті 53 цього Закону, що випливає із статей 137, 151 Конституції України; Верховна Рада України - за пунктами 3, 4, 5 частини першої статті 53 цього Закону, що випливає з пункту 28 частини першої статті 85, статей 151, 159 Конституції України; Кабінет Міністрів України - за пунктом 1 частини першої статті 53 цього Закону, що випливає із статті 151 Конституції України, а також щонайменше сорок п`ять народних депутатів України - за пунктами 1, 2 частини першої статті 53 цього Закону, що випливає із статті 151 Конституції України (ст.54 Закону України «Про Конституційний Суд України»).

Не погодившись з даним рішенням суду Фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича» подало апеляційну скаргу за № 128 від 20.05.2024 (вх. № 01-05/1506/24 від 27.05.2024), в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 13.05.2024 та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вказує, що суддя Господарського суду Львівської області зобов?язаний був на підставі ч.1 ст.1167 ЦК України задоволити позов тому, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.07.2020 року по справі №461/5833/20 встановлено вину та незаконність дій Львівської обласної прокуратури (прокуратури Львівської області) при розгляді заяви про вчинене кримінальне правопорушення або на підставі ст.40 Конституції України вказати в рішенні докази, що шкоду завдано не з вини відповідача та про те, що права не порушувались і не порушуються, але цього не було зроблено в результаті чого було порушено норми даної статті.

Львівська обласна прокуратура подала до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/4036/24 від 13.06.2024).

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

У судове засідання 24.07.2024 позивач явки уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи, причини неявки не повідомив.

У судове засідання 24.07.2024 з`явився відповідач, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

02.07.2020 Фермерським господарством «Бурки Віталія Володимировича» на адресу Офісу Генерального прокурора було направлено заяву №112 про вчинене кримінальне правопорушення за ст.ст.366, 382 КК України відносно судді Господарського суду Львівської області, який, на переконання заявника, порушуючи вимоги щодо неупередженого розгляду справи шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації при розгляді справи за позовом прокуратури Сокальського району Львівської області в інтересах держави в особі Поторицької сільської ради, не виконав рішення Конституційного суду України №19-рп/2011 від 14.12.2011, постанов Сокальського районного суду Львівської області від 18.04.2011 у справі №2а-450/11 та Вищого господарського суду України від 22.03.2013 у справі №5015/1470/1 і незаконно позбавив фермерське господарство конституційних прав та наніс йому шкоду.

20.07.2020 Львівська обласна прокуратура листом №15/4/1-3839-20 інформувала заявника, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень суддею не встановлено, оскільки обставини чи відомості, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, і які підлягають внесенню до ЄРДР, у ньому не зазначені. Водночас роз?яснено, що невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР оскаржується слідчому судді відповідного місцевого суду у порядку та у строки, передбачені ст.ст.303, 304 КПК України.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.07.2020 у справі №461/5833/20 скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов?язано уповноважену особу Прокуратури Львівської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.07.2020 у порядку ч.1 ст.214 КПК України та зі встановленням обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 02.07.2020року, вирішити питання про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з винесенням відповідного процесуального рішення; повідомити ОСОБА_1 у встановленому законом порядку у строки, встановлені ст.220 КПК України, про результати розгляду клопотання. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до листа Офісу Генерального прокурора від 13.07.2020 заяву ОСОБА_1 від 02.07.2020 про вчинення кримінального правопорушення скеровано для розгляду до Прокуратури Львівської області; доказів розгляду заяви та внесення до ЄРДР відомостей, згідно із заявою ОСОБА_1 від 02.07.2020 року суду не надано.

Позивач вважає дії прокуратури незаконними та такими, що заподіяли йому моральну шкоду.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Частиною другою статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині другій вказаної статті зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, також вчинення дій спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Визначення терміну «ділова репутація» наведено у пункті 26 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за змістом якої діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Релевантність цього визначення для врахування у правовідносинах із відшкодування шкоди підтверджується, зокрема, висновками щодо застосування цієї норми Закону у постановах Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 915/1375/20, від 06.10.2022 у справі № 910/18745/21, від 09.03.2023 у справі № 910/17451/21 і суд касаційної інстанції не вбачає підстав для відступу від такого тлумачення норми.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що не внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.07.2020 №112 посадовими особами відповідача спричинило фермерському господарству моральну шкоду у вигляді приниження честі, гідності, ділової репутації, порушення нормальних ділових зв`язків, підриву довіри до його діяльності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2021 у справі № 227/3052/19 зроблено висновок, що: «суд здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправної дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою».

Кримінально-процесуальний закон передбачає і надає особі право оскаржити дії та рішення органу досудового розслідування до слідчого судді і про таке право заявнику було прокурором роз`яснено. Заявник скористався таким правом і звертався зі скаргою до слідчого судді.

Однак, оскарження особою до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні ст. 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Колегія суддів звертає увагу позивача, що не кожне вчинене правопорушення автоматично призводить до заподіяння моральної шкоди. І навіть, якщо суд за результатами розгляду скарги встановить неправомірність рішень органу досудового розслідування, то це ще не означає, що має місце заподіяння моральної шкоди, адже її наявність треба довести у кожному конкретному випадку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позиція фермерського господарства зводиться до цитування правових норм та зазначення, що Прокуратура Львівської області не внесла відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви про вчинене кримінальне правопорушення, що є порушенням, яке згодом підтвердив слідчий суддя суд за результатами розгляду скарги.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу втрат немайнового характеру, у тому числі моральних: приниження його ділової репутації та підриву довіри до його діяльності в результаті неправомірних дій відповідача, а також позивачем не надано доказів в підтвердження розміру моральної шкоди. Також не відомо як саме позивач визначав такий розмір компенсації.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди/стягнення збитків, повинні виходити із того, що для застосування такої санкції, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №916/1466/21).

Оскільки під час розгляду справи встановлено відсутність шкоди у позивача, немає необхідності досліджувати наявність/відсутність інших елементів господарського правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вказує, що місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2024 у справі №914/465/24.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» за № 128 від 20.05.2024 (вх. № 01-05/1506/24 від 27.05.2024) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2024 у справі № 914/465/24 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 05.08.2024.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак