ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"31" липня 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/640/24

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Худенка А.А.,

розглянувши матеріали за позовом

Релігійної організації Релігійна громада (парафія) Мукачівської дієцезії римсько-католицької церкви с. Синяк, с. Синяк Мукачівського району Закарпатської області

до відповідача Чинадіївської селищної ради, смт Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області

про визнання за позивачем права власності на будівлі допоміжного службово-побутового призначення, а саме: кіоск площею основи 21,60 кв.м (літера Б); парафіяльний будинок загальною площею приміщень 1280,10 кв.м (літера В); сарай площею основи 45,10 кв.м (літера Г), які знаходяться за адресою: с. Синяк, буд. 36-А, Мукачівський район, Закарпатська область, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить визнати за ним право власності на будівлі, а саме: кіоск площею основи 21,60 кв.м (літера Б); парафіяльний будинок загальною площею приміщень 1280,10 кв.м (літера В); сарай площею основи 45,10 кв.м (літера Г), які знаходяться за адресою: с. Синяк, буд. 36-А, Мукачівський район, Закарпатська область, покликаючись на положення ст. 15, 16, 41, 55, 316, 317, 328, 329, 375, 376 Цивільного кодексу України, ст. 18 ЗУ "Про свободу совісті та релігійні організації".

Ухвалою суду від 18.07.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк із моменту вручення вказаної ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви.

На виконання вказаної ухвали від представника позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків поданої позовної заяви та долучено Звіт про оцінку майна.

Дослідивши долучений позивачем Звіт про оцінку майна, суд встановив, що об`єктом оцінки є громадський будинок (парафіяльний будинок) загальною площею приміщень 1280,10 кв.м. вартість якого встановлена в сумі 2 607 751 грн. Вказану суму Позивач зазначає як ціну заявленого позову.

Проте, Позивачем в прохальній частині позову визначається перелік трьох об`єктів (будівлі допоміжного службово-побутового призначення), на які позивач просить визнати право власності, а саме:

- кіоск площею основи 21,60 кв.м;

- парафіяльний будинок загальною площею приміщень 1280,10 кв.м;

- сарай площею основи 45,10 кв.м.

Відповідно до приписів ст. 163 ГПК України, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна. Однак, позивачем ціну позову визначено виключно зі Звіту про оцінку лише одного об`єкта парафіяльного будинку. Вартості іншого майна - кіоску площею основи 21,60 кв.м та сараю площею основи 45,10 кв.м, на які позивач також просить визнати право власності, у жодному наданому суду документі не вказано, що в свою чергу унеможливлює визначення ціни позову.

Також, позивач при зверненні до суду з позовною заявою та заявою про усунення недоліків позовної заяви клопоче перед судом звільнити його від сплати судового збору, або ж зменшити його розмір з розстроченням його сплати посилаючись на неприбутковість організації з врахуванням наявності лише 15 прихожан.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок і розмір сплати судового збору, встановлений Законом України "Про судовий збір".

Згідно із ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі; ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; апеляційної скарги на рішення суду 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може відстрочити сплату судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження підстав для звільнення або відстрочення сплати судового збору.

Отже, виходячи з наведених положень закону, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору в межах умов передбачених законодавством та з урахуванням майнового стану скаржника, який останній повинен довести суду, надавши відповідні докази.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Слід зазначити, що законодавчо закріплене положення про відстрочення або розстрочення, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати можливе, зокрема, за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, тобто, таке зменшення передбачене лише для фізичної особи.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір", можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

При цьому, як уже зазначалось, із системного аналізу змісту норм зазначеної статті убачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі N 0940/2276/18.

Таким чином, клопотання про відстрочення від сплати судового збору, не підлягає задоволенню, оскільки наведений у статті 8 Закону України "Про судовий збір" перелік осіб є вичерпним, проте, заявник у даній справі не відноситься Законом до осіб, яким суд може відстрочити сплату судового збору.

Судом при цьому враховані сталі правові позиції Верховного Суду щодо розгляду клопотань про відстрочення сплати судового збору (ухвали від 18.12.2020 у справі N 906/493/19, від 27.11.2020 у справі N 911/3661/16, від 25.11.2020 у справі N 904/5089/18, від 23.11.2020 у справі N 922/484/20, від 23.11.2020 у справі N 922/484/20, від 09.11.2020 у справі N 912/533/20 ).

Як вже зазначалося вище, відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або відстрочити чи розстрочити сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Проте, цією статтею передбачено право суду, а не обов`язок щодо відстрочення сплати судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.02.2018 у справі № 910/17456/17.

За таких обставин у задоволенні клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору, або ж зменшення його розміру з розстроченням сплати слід відмовити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до приписів ст. 163 ГПК України, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Згідно з ч. 1 ст. 164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: 1) відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів; 2) сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", за подання до господарського суду: 1) позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 4 ЗУ "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для визначення суми судового збору, позивачеві необхідно визначити правильну ціну позову з урахуванням вартості всього майна, що є предметом позову.

Приписами ст. 174 ГПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених ст. 162, 164, 172 ГПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже , Позовна заява підлягає залишенню без руху відповідно до приписів ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки така подана без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 163, 164, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні клопотання Позивача про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру з розстроченням сплати відмовити.

2. Позовну заяву Релігійної організації Релігійна громада (парафія) Мукачівської дієцезії римсько-католицької церкви с. Синяк залишити без руху.

3. Встановити Позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання суду заяви про усунення недоліків та наданням доказів про сплату судового збору з врахуванням вартості всього майна на яке позивач просить визнати право власності та підтверджуючих документів про вартість цього майна.

4. Встановити позивачу строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви, який не може перевищувати 10 днів із дня вручення даної ухвали.

5. Роз`яснити Релігійній організації Релігійна громада (парафія) Мукачівської дієцезії римсько-католицької церкви с. Синяк, що в разі неусунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення у відповідності до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається,://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвалу складено та підписано 31.07.2024.

Суддя А.А. Худенко