РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.07.2024Справа № 910/5124/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України

до Фізичної особи-підприємця Савро Ганни Олександрівни

про стягнення пені та штрафу за невиконання зобов`язань за Договором в розмірі 5 886,66 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Український науково-дослідний інститут спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця Савро Ганни Олександрівни про стягнення пені та штрафу за невиконання зобов`язань за Договором в розмірі 5 886,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про закупівлю товарів за державні кошти № 234 від 13.09.2023, в частині поставки обумовленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення.

01.05.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.05.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

27.05.2024 представником позивача подано відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2023 року між Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України (далі - покупець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Савро Ганною Олександрівною (далі - продавець, відповідач) укладено Договір про закупівлю товарів за державні кошти № 234 (далі - Договір 1), за умовами якого продавець зобов`язується у 2023 році передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити товар: кунг Mitsubishi L200 2019+Aeroklas Generation з розсувними стеклами та платформа висувна Mitsubishi L200 2019+Aeroklas, код ДК 021:20-2 «Кузови транспортних засобів», зазначений в Специфікації (Додаток № 1 до Договору).

Найменування (номенклатура, асортимент) та кількість товару визначається Специфікацією (Додаток № 1 до Договору) та Технічними вимогами (Додаток № 2 до Договору), що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 Договору місце поставки товару - склад покупця у м. Києві. Поставка, розвантаження, занесення, встановлення товару здійснюється силами та за рахунок продавця.

Термін поставки товару: по 30.09.2023.

Пунктами 4.4 та 4.5 Договору узгоджено, що датою поставки (передачі) товару та датою переходу права власності на товар від продавця до покупця вважається дата підписання представниками сторін акта приймання-передачі товару та видаткової накладної (далі - первинні документи), що підтверджує фактичну передачу товару від продавця представнику покупця, повноваження якого підтверджені відповідною довіреністю.

Обов`язки продавця по передачі товару покупцю вважаються виконаними належним чином з моменту виконання останньої із перелічених дій:

- своєчасної поставки партії товару;

- підписання сторонами належним чином оформлених первинних документів без зауважень та за умови відсутності в подальшому аргументованих (підтверджених) претензій покупця щодо якості/кількості товару.

Згідно з 5.1 Договору загальна сума цього Договору складає 159 500,00 грн. без ПДВ, згідно із Специфікацією (Додаток № 1 до Договору), КЕКВ 3110.

За умовами п. 5.3 Договору покупець здійснює оплату товару протягом 15 календарних днів з моменту фактично отриманого на підставі належним чином оформлених первинних документів та їх підписання сторонами, при наявності бюджетних призначень на ці цілі з можливістю відстрочки платежу до кінця бюджетного року без нарахування штрафних санкцій.

Пунктом 6.3.2 Договору визначено, що продавець зобов`язаний забезпечити поставку товару належної якості у строки, встановлені цим Договором.

У відповідності до п. 7.5 Договору за порушення строків виконання зобов`язання продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання, за кожен день та весь час прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів - додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами), але в будь-якому випадку не пізніше 31.12.2023, а в частині оплати до повного виконання сторонами свої зобов`язань за цим Договором (п. 10.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору сторонами узгоджено Специфікацію на суму 159 500,00 грн., відповідно до якої, поставці підлягає кунг Mitsubishi L200 2019+Aeroklas Generation з розсувними стеклами вартістю 123 166,00 грн. та платформа висувна Mitsubishi L200 2019+Aeroklas вартістю 36 334,00 грн.

На виконання умов Договору, 29.09.2023 відповідачем поставлено позивачу товар вартістю 123 166,00 грн., а саме кунг Mitsubishi L200 2019+Aeroklas Generation з розсувними стеклами, згідно Акту приймання-передачі продукції (товарів) від 29.09.2023 та видаткової накладної № 193 від 29.09.2023.

28 вересня 2023 року відповідач звернувся до позивача із Листом-повідомленням вих. № 170 від 27.09.2023, у якому зазначив, що у зв`язку з тим, що порт не працює, поставка товару буде здійснена в термін до 15.11.2023 включно, в зв`язку з чим просив внести зміни до п. 4. Договору в частині зміни строку поставки, на який відповідач надав відповідь вих. № 18/12-3623 від 10.10.2023, якою відмовив у продовженні строку поставки.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за Договором та не поставлено платформу висувну Mitsubishi L200 2019+Aeroklas вартістю 36 334,00 грн., в зв`язку з чим, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 3 343,28 грн. та штраф в розмірі 2 543,38 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Додатком № 1 до Договору сторонами узгоджено Специфікацію на суму 159 500,00 грн., відповідно до якої, поставці підлягає кунг Mitsubishi L200 2019+Aeroklas Generation з розсувними стеклами вартістю 123 166,00 грн. та платформа висувна Mitsubishi L200 2019+Aeroklas вартістю 36 334,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору термін поставки товару: по 30.09.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідачем було поставлено позивачу та прийнято останнім товар вартістю 123 166,00 грн., а саме кунг Mitsubishi L200 2019+Aeroklas Generation з розсувними стеклами, що підтверджується складеними та підписаними сторонами без заперечень та зауважень Актом приймання-передачі продукції (товарів) від 29.09.2023 та видатковою накладною № 193 від 29.09.2023.

Натомість доказів поставки платформи висувної Mitsubishi L200 2019+Aeroklas вартістю 36 334,00 грн., в тому числі на момент розгляду справи по суті, до матеріалів справи не надано.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання в частині поставки платформи висувної Mitsubishi L200 2019+Aeroklas вартістю 36 334,00 грн., що відповідачем не заперечено.

Як унормовано частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд оцінюючи обставини справи суд враховує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд звертає увагу, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому укладаючи спірний договір, відповідач повинен був оцінити погоджені сторонами строки поставки обумовленого обсягу та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

Частиною 2 ст. 218 ГК України унормовано, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В свою чергу, такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до п. 7.5 Договору за порушення строків виконання зобов`язання продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання, за кожен день та весь час прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів - додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення розміру пені за Договором, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 3 343,28 грн.

В свою чергу, оскільки відповідачем порушено строк поставки товару вартістю 36 334,00 на понад тридцять днів, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача штрафу за Договором у розмірі 2 543,38 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16 та у постанові від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що сума штрафних санкцій надмірна, неспівмірна із розміром збитків позивача. Окрім того, враховуючи незначність прострочення, практично повне виконання всього зобов`язання станом на дату подання позову, а також, що такі штрафні санкції поставлять відповідача у критичне становище, штрафні санкції підлягають зменшенню. Зокрема відповідач зазначає, що Верховний Суд у постанові від 02.11.2023 у справі №910/13000/22 зазначив, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати серед іншого, причини неналежного виконання зобов`язання, поведінку винної особи, в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання. 24 лютого 2022 року відбулось повномасштабне збройне вторгнення російської федерації на територію України. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (затверджений Законом України №2102-IX від 24.02.2022) на території України введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжено та діє і сьогодні.

Також, відповідач зазначає, що ним вживались всі заходи, аби доставити позивачу весь товар у строк, передбачений Договором, однак, зважаючи на об`єктивні обставини, які пов`язані із наслідками війни в України, введенням воєнного стану, мобілізаційними заходами, перепонами на кордоні, які пов`язані із посиленням митного контролю та страйками перевізників, враховуючи, що контрагенти відповідача є єдиними виробниками товару по договору, відповідач прострочив виконання обов`язку з поставки по одній позиції

товару, з обставин, що від нього не залежали.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Договір між сторонами укладено 13.09.2023, тобто, під час дії воєнного стану, а тому, аргумент відповідача про те, що укладаючи договір він не знав і не міг знати, що в подальшому можуть мати місце обставини, пов`язані з широкомасштабною триваючою військовою агресією російської федерації проти України, в контексті викладеного є безпідставним та не заслуговує на увагу суду.

З огляду на укладення сторонами Договору під час дії воєнного стану, посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 02.11.2023 у справі №910/13000/22 не є релевантними до правовідносин сторін даного спору.

Також, відповідно до частини 2 ст. 218 ГК України унормовано, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У зв`язку з викладеним, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність у контрагенту відповідача необхідного товару для виконання взятих на себе зобов`язань за Договором.

Також, відповідач зазначає, що Верховний Суд, неодноразово доходив висновку щодо

можливості та необхідності зменшення штрафних санкцій і в інших справах на 90% (постанови Верховного Суду від 21.11.2023 у справі №908/2336/22, від 17.05.2023 у справі №916/1523/22, від 09.02.2021 у справі №911/1060/20 тощо).

У зв`язку з викладеним, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначив що висновки Верховного Суду у справах щодо спорів, в яких вирішувалось питання щодо зменшення неустойки, демонструють очевидну різноманітність обставин (підстав та чинників), які беруться судом до уваги та впливають на рішення щодо зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню.

Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

У зв`язку з викладеним суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд зазначає, що сам лише факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку, як і відсутність у відповідача передбаченого Договором товару, не можуть бути підставами для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки означені посилання нівелюють інститут застосування штрафу за порушення зобов`язання, у даному випадку, за непоставку товару взагалі, а відтак, враховуючи співмірність штрафних санкцій із сумою невиконаного зобов`язання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Савро Ганни Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України (03113, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 3; ідентифікаційний код: 20001993) пеню у розмірі 3 343 (три тисячі триста сорок три) грн. 28 коп., штраф у розмірі 2 543 (дві тисячі п`ятсот сорок три) грн. 38 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 22.07.2024

Суддя О.А. Грєхова