ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2024 р. Справа№ 911/2358/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

на рішення Господарського суду Київської області від 01.11.2023 у справі №911/2358/23 (суддя Христенко О.О., повний текст рішення складено та підписано 12.12.2023)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 217 551,13 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Елетротрейдінг Груп» (далі-позивач, ТОВ «Елетротрейдінг Груп») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі-відповідач, ПАТ «Центренерго», скаржник) про стягнення 217 551,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані, наявністю підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 174 187,43 грн та 3 % річних у розмірі 43 363,70 грн, нарахованих позивачем на суму заборгованості, яка була предметом розгляду у справі № 911/1338/22 та, яка на час звернення із позовом у справі № 911/2358/23 лишається не сплаченою відповідачем.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.11.2023 у справі № 911/2358/23 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг Груп» 164 421 (сто шістдесят чотири тисячі чотириста двадцять одну) грн 78 коп інфляційних нарахувань, 43 363 (сорок три тисячі триста шістдесят три) грн 70 коп 3 % річних та 2 493 (дві тисячі чотириста дев`яносто три) грн 43 коп судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 174 187,43 грн та 3 % річних у розмірі 43 363,70 грн, нарахованих позивачем на суму заборгованості, яка була предметом розгляду у справі № 911/1338/22, а саме 1 453 420, 80 грн підлягають частковому задоволенню, як такі, що доведені позивачем більш вірогідними доказами в підтвердження прострочення відповідачем виконання своїх зобов?язань за договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 у справі №911/2358/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг Груп» у задоволені позову в повному обсязі. У випадку, якщо суд дійде до висновку про обґрунтованість вимог позивача, просить суд застосувати приписи ч.3 ст.551 ЦК України, ч.1 ст.233 ГГК України та зменшити розмір стягнення 3% річних та інфляційних витрат на 99%.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, у мотивувальній частині рішення суду не надав належної оцінки обставині, щодо пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» вказавши, що даний пункт стосується врегулювання відносин за договором позики або кредитного договору;

- у наслідок збройної агресії з 2022 року ПАТ «Центнеренерго» не лише зазнала майнових витрат у вигляді знищення та пошкодження майна, станом на сьогодні фінансові витрати відповідача направлені на полагодження ТЕЦ, судом першої інстанції зазначено про не надання доказів про відсутність можливості сплатити борг, при цьому відповідачем було додано звіт про фінансові результати.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

27.03.2021 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг грпу» надійшов відзив на апеляційну скаргу який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, в якому позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін посилаючись на те, що:

- твердження скаржника про відсутність у позивача порушеного права та права на відшкодування матеріальних втрат від знецінення грощових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсацій за користування утримуваним ним грошима є необґрунтованим

- скаржником не доведено вимогу про зменшення інфляційних нарахувань та 3% річних на 99%

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційног господарського суду від 03.01.2024 витребувано у Господаського суду Київської області матеріали справи №911/2358/23.

Господарським судом Київської області на виконання вимог Північного апеляційного господарського суду було направлено матеріали справи №911/2358/23 та отримано судом 28.02.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 01.11.2023 у справі №911/2358/23 залишено без руху, надано апелянту строк тривалістю десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги, а саме, надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розміріУ звязку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити процесуальні дії у визначеному складі суду неможливо.

14.03.2024 через підсистему «Електронний суд» від Публічного товариства «Центнеренерго» надійшла заява про усунення недоліків з проханням долучити докази сплати судового збору.

Відповідно до протоколу повторного артоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: головуючий судя - Шаптала Є.Ю., судді: Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центнеренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 01.11.2023 у справі №911/2358/23, ухвалено розгляд справи №911/2358/23 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, у серпні 2022 року до Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг груп» до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 1 600 976,44 грн, з яких 1 453 420,80 грн. попередня оплата за двостороннім Договором купівлі-продажу електричної енергії від 13.10.2021 № 20/21-283-РДД, 133 220,55 грн інфляційні втрати та 14 335,09 грн 3 % річних. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за двостороннім Договором купівлі-продажу електричної енергії від 13.10.2021 № 20/21-283-РДД щодо повернення сплаченої суми попередньої оплати за електричну енергію, відпуск/відбір якої не відбувся.

Під час розгляду судом справи № 911/1338/22 було встановлено, що між ПАТ Центренерго (продавець) та ТОВ Електротрейдінг груп (покупець) укладено двосторонній Договір купівлі-продажу електричної енергії від 13.10.2021 № 20/21-283-РДД, відповідно до якого продавець зобов`язується відпустити електричну енергію в об`єднану енергосистему України, а покупець зобов`язується відібрати електричну енергію з об`єднаної енергосистеми України згідно графіку відпуску/відбору електричної енергії, визначеного у додатку № 1.

При цьому, позивачем до позову додано примірник двостороннього договору №20/21-283-РДД, який містить наступні умови:

-п. 2.1 договору у разі зменшення оплаченого обсягу відпуску/відбору електричної енергії та за відсутності обґрунтованих претензій до покупця по будь-яким договірним зобов`язанням між сторонами, продавець зобов`язується повернути суму передплати покупцю протягом 7-ми банківських днів, з дати отримання обґрунтованої письмової вимоги про таке від покупця.

- п. 3.2 договору оплата за електричну енергію проводиться покупцем після укладення продавцем договорів договірного списання, визначених у п. 4.2 цього договору, грошовими коштами у національній валюті України на розрахунковий рахунок продавця шляхом перерахування грошових коштів в строки, розмірах, наведених далі, а саме: протягом 5-ти банківських днів, з дати підписання договору, в сумі платежу, який становить 100% від вартості всього обсягу відпуску/відбору електричної енергії за перші 74 календарних днів періоду постачання електричної енергії, з урахуванням гарантійного внеску; не пізніше 2-х банківських днів до початку березня 2022 року, в сумі вартості обсягу відпуску/відбору електричної енергії за березень 2022 року, з урахуванням першої оплати.

- п. 3.3 договору встановлено, що період відпуску/відбору електричної енергії складається з таких етапів: 1 етап відпуску/відбору: з 01 січня 2022 року по 31 січня 2022 року; 2 етап відпуску/відбору: з 01 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року; 3 етап відпуску/відбору: з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року.

- п. 3.4 договору передбачено, що у разі надходження від організатора аукціону - ТОВ Українська енергетична біржа на розрахунковий рахунок продавця суми гарантійного внеску, внесеної покупцем для участі в аукціоні, вказана сума гарантійного внеску після його фактичного надходження на розрахунковий рахунок продавця зараховується продавцем як оплата електричної енергії, починаючи з першого етапу періоду відпуску/відбору електричної енергії згідно цього договору. Покупець не пізніше 3х банківських днів, після надходження на розрахунковий рахунок продавця суми гарантійного внеску, додатково перераховує продавцю суму податку на додану вартість у розмірі 20% від сплаченого гарантійного внеску.

- п. 4.5 договору відмова покупця від договірного обсягу електроенергії або його будь-якої частини та/або порушення покупцем строків оплати продавцю за договірний обсяг електроенергії або будь-якої частини такого обсягу у відповідності до умов договору дає право продавцю розпорядитись таким обсягом електричної енергії на власний розсуд, в тому числі - продати будь-якій (-им) третій (-ім) особі (-ам) та/або дає право продавцю зменшити обсяг відпуску електричної енергії в майбутньому, до обсягів, визначених продавцем.

У додатку № 1 до договору сторони погодили Графік відпуску/відбору електричної енергії на період з 01.01.2022 по 31.03.2022. В додатку № 2 до договору сторони визначили Інформація про частку кожного джерела енергії, використаного для виробництва електричної енергії.

На виконання умов договору товариством на розрахунковий рахунок ПАТ Центренерго було перераховано кошти в загальному розмірі 8 273 318,40 грн за електричну енергію в обсязі 3552 МВт.год, а саме: гарантійний внесок у розмірі 1 295 400 грн. згідно з платіжним дорученням від 18.10.221 № 60281834; суму ПДВ від вартості електричної енергії, яка дорівнює 20% від сплаченого гарантійного внеску у розмірі 259 080 грн. згідно з платіжним дорученням від 19.10.2021 № 4263; оплату за електричну енергію в розмірі 6 718 838,40 грн. згідно з платіжним дорученням від 21.10.2021 № 20685.

Між сторонами були підписані акти купівлі-продажу електричної енергії на загальну суму 6 819 897,60 грн.: від 31.01.2022 за січень 2022 року на суму 3 465 849,60 грн., від 28.02.2022 за лютий 2022 на суму 3 130 444,80 грн., від 31.03.2022 за березень 2022 року на суму 223 603,20 грн., які підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін без будь яких застережень і зауважень та скріплені печатками товариств.

За вказаними актами відпущено електричну енергію в обсязі 2928 МВт.год.

Разом з тим, у період з 01.01.2022 по 31.03.2022 відбір оплаченої покупцем електричної енергії в обсязі 624 МВт.год вартістю 1 453 420,80 грн. не відбувся, що не заперечувалось сторонами у справі № 911/1338/22.

Судом у справі № 911/1338/22 було встановлено, що всупереч приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, Публічне акціонерне товариство «Центренерго» своїх зобов`язань щодо повернення сплаченої суми попередньої оплати за електричну енергію, відпуск/відбір якої не відбувся, не виконав, суму оплати у розмірі 1 453 420,80 грн. за електричну енергію, відпуск/відбір якої не відбувся не повернув.

Поміж іншого, судом у справі № 911/1338/22 було розглянуто вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань, та встановлено, що стягненню підлягають 3 % річних в розмірі 1 552,97 грн. за період з 19.07.2022 по 29.07.2022; щодо вимог про стягнення 12 782,12 грн. 3 % річних та 133 220,55 грн. інфляційних втрат, за період з 01.04.2022 по 29.07.2022 судом було відмовлено.

Так, рішенням Господарського суду Київської області від 28.02.2023 у справі № 911/1338/22 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг груп» до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 1 600 976,44 грн., з яких 1 453 420,80 грн. попередня оплата, 133 220,55 грн. інфляційні втрати, 14 335,09 грн. 3 % річних задоволено частково; присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг груп» 1 453 420,80 грн попередньої оплати, 1 552,97 грн 3 % річних, 21 824,61 грн витрат по сплаті судового збору. В зустрічному позові Публічного акціонерного товариства Центренерго до Товариства з обмеженою відповідальністю Електротрейдінг груп про стягнення 269 799 грн. штрафних санкцій було відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 у справі № 911/1338/22 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» було залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 28.02.2023 - без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Елетротрейдінг Груп» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 217 551,13 грн, з яких: 174 187,43 грн інфляційні нарахування та 43 363,70 грн 3 % річних. Позивач у справі № 911/2358/23 посилається на наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки на час звернення до суду заборгованість ТОВ «Центренерг», яка була предметом розгляду у справі № 911/1338/22 лишається не сплаченою.

Звертаючись до суду у справі № 911/2358/23, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 43 363,70 грн, нарахованих за період з 30.07.2022 по 27.07.2023 та інфляційні нарахування в розмірі 174 187,43 грн, нарахованих за період з 19.07.2022 по 17.07.2023 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність (п. 1 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги", який був чинний до 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VІІІ "Про житлово-комунальні послуги", який введено в дію 01.05.2019, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.

Згідно зі ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, з прийняттям рішення про стягнення боргу, яким по суті фіксується обов`язок сторони сплатити кошти, зобов`язання, що виникли на підставі договору та їх прострочення не припиняються.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статей 598-609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Скаржник у апеляційній скарзі звертав увагу на те, що пояснення які були висловлені у відзиві на позовну заяву від 28.08.2023, не враховано судом першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальність «Центренерго» у відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі зазначало про співвідношення Договору за №20/21-283-РДД від 13.10.2021 укладеного між сторонами до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, розуміючи Договір про купівлю-продаж теплової енергії, як такий, що стосується до грошових відносин з урахуванням попередньої оплати відповідача.

Суд першої інстанції зробов правомірний висновок, щодо відхилення доводів Товариства з обмеженою відповідальністю «Центнеренерго» з огляду на те, що правовідносини між сторонами існували саме за двостороннім договором купівлі-продажу, предметом якого є товар - електрична енергія.

Окрім того, скаржник у доводах апеляційної скарги та у відзиві на позовну заяву зазначав про зменшення розміру заявлених до стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних на 99 %.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи та доводи скаржника дійшов наступних висновків.

Суд першої інстанції вірно зазначає, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого неодноразово продовжувалась, зокрема, згідно Указу Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Отже, станом на дату ухвалення рішення строк дії воєнного стану в Україні продовжений до 16.11.2023.

28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» № 671/97-ВР від 02.12.1997, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та / або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Верховний Суд зазначав, що вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Застосування статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. (Верховний Суд ).

Отже, суд апеляційної інстанції дослідивши обгрунтування клопотання про зменшення розміру інфляційних нарахувань 3% на 99% та докази на які посилається Товариство з обмеженою відповідальністю «Центнеренерго» дійшов висновку про відхилення даного клопотання, зважаючи на недоведенність обставин, для застосування заходів зменшення нарахувань, аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Київської області щодо обгрунтованості розрахунку, який зроблений судом першої інстанції, з урахуванням вірного визначеного судом періоду (з 01.08.2022 по 17.07.2023), стягненню підлягають інфляційні нарахування в розмірі 164 421,78 грн. У решті заявленої до стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 9 765,65 грн суд перщої інстанції обгрнутовано відмовив , з огляду на їх безпідставність.

Розрахунок 3 % річних від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача 3 % річних від суми основної заборгованості у вищевказаному періоді у розмірі 43 363,70 грн.

Всі інші доводи, наведені скаржником у апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених у апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 01.11.2023 у справі № 911/2358/23 за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центнеренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 01.11.2023 у справі № 911/2358/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.11.2023 у справі № 911/2358/23- залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №911/2358/23 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв