РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2024Справа №910/1712/24

За позовомКомунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"
доОСОБА_1
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на
стороні відповідача -ОСОБА_2
про стягнення заборгованості у розмірі 69 591,54 грн
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники учасників справи:
від позивача:Гришковець Л.І.
від відповідача:не з`явився
від третьої особи:не з`явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2024 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Тарчук Ольги Миколаївни про стягнення заборгованості у розмірі 69 591,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" вказує, що ним на виконання своїх зобов`язань за Договором №ВС-16-01103 на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 01.09.2016 у період з січня 2019 року по грудень 2023 року було надано Фізичній особі-підприємцю Тарчук Ользі Миколаївні послуги з вивезення побутових відходів за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 61 129,76 грн, в той час як останньою було оплачено надані послуг частково, у зв`язку з чим станом на 31.12.2023 у відповідача наявний борг перед позивачем у розмірі 52 744,88 грн.

Крім того, посилаючись на порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором №ВС-16-01103 від 01.09.2016, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Фізичної особи-підприємця Тарчук Ольги Миколаївни інфляційних втрат у розмірі 13 642,25 грн та 3% річних у розмірі 3 204,41 грн, нарахованих за період 21.11.2019 по 26.01.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2024 відкрито провадження у справі №910/1712/24; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору; судове засідання призначено на 19.03.2024.

15.03.2024 засобами поштового зв`язку від ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та вказує, що з 07.12.2020 перестала бути власником нежитлових приміщень з приміщення АДРЕСА_4 , які вказані у Договорі №ВС-16-01103 на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 01.09.2016. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що не могла отримати претензії позивача, оскільки через повномасштабну військову агресію Російської Федерації проти України з березня 2022 року по грудень 2023 року постійно перебувала на території Округу Гессен Федеративної Республіки Німеччини. До того ж відповідач звертає увагу суду, що з 17.03.2020 заборонено нарахування та стягнення судом неустойки (штрафу, пені), 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне здійснення особою платежів за житлово-комунальні послуги. Також ОСОБА_1 вважає, що Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" пропущено строк позовної давності за заявленими позовними вимогами. Разом із відзивом відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 19.03.2024 прийнято до розгляду відзив на позов; відкладено судове засідання на 09.04.2024.

01.04.2024 Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що доказів розірвання чи визнання недійсним Договору №ВС-16-01103 на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 01.09.2016 матеріали справи не містять; додаткової угоди про припинення дії договору не укладалась, письмових повідомлень чи пропозицій про розірвання договору на адресу позивача не надходило, а відтак у позивача були відсутні підстави для односторонньої відмови від договору. При цьому, позивач стверджує, що відповідач з заявою щодо припинення діяльності в період карантину до позивача не зверталась та жодної претензії щодо ненадання або неякісного надання послуг не надходило. Також позивач вважає, що відповідач не відноситься до категорії "населення", а відтак заборони нарахування інфляційних втрат та 3% річних законодавцем не встановлено.

Також 01.04.2024 Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" сформовано в системі "Електронний суд" заперечення щодо застосування строків позовної давності (зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" 02.04.2024), в яких позивач вказує, що станом на момент набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-IX (02.04.2020) строк позовної давності за заявленими вимогами не збіг, відтак з огляду на положення п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, строк позовної давності на час звернення позивача до суду продовжено, тому позивач вважає строки не пропущеними.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 09.04.2024 постановлено здійснювати розгляд справи №910/1712/24 за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; зобов`язано учасників справи протягом десяти днів направити залученій третій особі копії заяв по суті спору, а докази такого направлення надати суду; запропоновано залученій третій особі у строк протягом десяти днів з дня одержання ухвали надати суду письмові пояснення щодо заяв по суті спору з доказами їх направлення іншим учасникам справи; призначено підготовче засідання у справі на 14.05.2024.

Протокольною ухвалами Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 закрито підготовче провадження у справі №910/1712/24; встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи; призначено розгляд справи №910/1712/24 по суті на 04.06.2024.

Призначене на 04.06.2024 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Бойка Р.В. у відпустці, тому ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 призначено судове засідання у справі №910/1712/24 на 25.06.2024.

В судове засідання 25.06.2024 з`явилась представник позивача, надала пояснення по суті спору, за змістом яких позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та третя особа явку в судове засідання 25.06.2024 не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, хоча про місце, дату та час засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наступним.

Пунктом 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ухвала суду від 10.06.2024 про повідомлення місця, дати та часу засідання була вручена ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресами їх місця реєстрації 15.06.2024, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №190 та №212.

Приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на наведені приписи господарського процесуального закону, приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень відповідача та третьої особи про причини їх неявки в судове засідання 25.06.2024, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи №910/1712/24 за відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні 25.06.2024 судом завершено розгляд справи №910/1712/24 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2016 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (виконавець) та ОСОБА_1 (споживач) укладено Договір №ВС-16-01103 на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого з метою обмеження шкідливого впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я мешканців Шевченківського району міста Києва виконавець взяв на себе зобов`язання відносно надання послуг з вивезення побутових відходів (ТПВ) в обсязі та на умовах передбачених даним договором, а споживач зобов`язується отримати та оплатити послуги виконавця.

Від імені Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" даний Договір був укладений заступником генерального директора - директором СВП по роботі зі споживачами комунального концерну "Центр комунального сервісу", який діяв на підставі Договору №0109 від 01.09.2016 про передачу виконання доручення за Договором доручення №37/10 від 31.12.2015.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що виконавець забезпечує вивіз твердих побутових відходів, які складаються щоденно споживачем в контейнер для сміття.

За умовами п. 3.1 Договору виконавець зобов`язався надавати споживачу необхідну достовірну доступну та своєчасну інформацію, що стосується послуг із вивезення ТПВ і контролювати вивезення сміття по мірі його накопичення в контейнері, а відповідно п. 3.2 Договору споживач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі перераховувати кошти виконавцю за надані послуги згідно умов цього договору; сприяти недопущенню завантаження в контейнера великих габаритних предметів, будівельних відходів, вибухонебезпечних, легкозаймистих, їдких, отруйних та радіоактивних речовин, опалого листя; прийняти належним чином виконані роботи / послуги протягом 20 календарних днів із моменту отримання повідомлення про готовність робіт / послуг до приймання-передання та підписати акт прийняття-передачі послуг або надати мотивовану відповідь.

Мотивована відповідь повинна містити посилання на належним чином оформлений акт-претензію, який відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", що передбачає порядок відповідного оформлення претензій споживача до виконавця. Наявність мотивованої відмови від підписання акту виконаних робіт за відсутності належним чином оформлених актів-претензій не звільняє споживача від обов`язку оплатити спожиті послуги.

У пункті 4.1 Договору вказано, що вартість наданих послуг по вивезенню ТПВ визначається, виходячи із обсягу накопичення ТПВ згідно категорії споживача і тарифу на послуги, які надаються КП "Автотранспортне підприємство Шевченківського району" встановленого розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.03.2015 №186 "Про встановлення тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення)", яке набрало чинності з дня його оприлюднення, а саме - розпорядження, оприлюднене у газеті Київської міської ради "Хрещатик" №36 (4632) 13.03.2015. Тариф на послуги за цим Договором становить: 82,36 грн з ПДВ за 1 куб.м. для юридичних осіб та 69,18 грн за 1 куб.м. для бюджетних установ.

У пунктах 4.2-4.5 Договору визначено, що періодом для розрахунку вартості послуг є календарний місяць; категорія споживача: по вул. Саксаганського, 129В; кількість одиниць, яку використовує споживач, - 5,65 куб.м.; вартість послуг по вивезенню ТПВ складає: 82,36 грн х 5,65 куб.м. = 465,17 грн у т.ч. ПДВ - 20%.

Згідно п. 4.7 Договору оплата послуг виконавця здійснюється споживачем щомісяця у строк до 20 числа місяця, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Тарифи на послуги, що надаються за даним договором, та норми накопичення ТПВ можуть бути змінені на підставі відповідних актів, прийнятих органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, або в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Офіційне опублікування та оголошення в засобах масової інформації про зміну тарифів на послуги, що надаються за даним договором та про зміну норм накопичення ТПВ є підставою для зміни вартості надання послуг за цим договором, з дати опублікування такого акту у засобах масової інформації. При цьому, така зміна тарифів чи норм накопичення ТПВ не потребує складання окремого письмового документу (додаткової угоди до договору) і такі нові тарифи та норми накопичення ТПВ будуть застосовуватись при наданні послуг за ним договором з дня їх офіційного вступу в законну силу (п. 4.9 Договору).

У пункті 6.1 Договору відповідно ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони погодили, що умови цього договору застосовуються до відносин з 01.09.2016, та діє до 31.12.2019 включно. У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що ним на виконання своїх зобов`язань за Договором у період з січня 2019 року по грудень 2023 року було надано Фізичній особі-підприємцю Тарчук Ользі Миколаївні послуги з вивезення побутових відходів вартістю 61 129,76 грн, в той час як останньою було оплачено надані послуг частково, у зв`язку з чим станом на 31.12.2023 у відповідача наявний борг перед позивачем у розмірі 52 744,88 грн.

З 21.01.2021 ОСОБА_1 припинила статус фізичної особи-підприємця, про що було внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Попри наведе, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2019 у справі №127/23144/18 зазначила, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права та обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Ураховуючи наведене, втрата відповідачем у спірних правовідносинах статусу фізичної особи-підприємця на час звернення позивача до суду з позовом не впливає на належність спору до господарської юрисдикції.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №591/7326/19, від 05.10.2022 у справі №705/7334/16-ц, від 16.08.2022 у справі №904/1760/21 та від 29.06.2022 у справі №265/129/20.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором про надання послуг, а тому права та обов`язки сторін визначаються в тому числі положеннями Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 173, 174, 175, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509, 901 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо тверджень відповідача, що дія Договору припинилась 31.12.2019, то суд не погоджується із такими доводами ОСОБА_1 , оскільки п. 6.1 Договору передбачав, що у разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повідомлення однією із сторін іншою сторони про своє бажання припинити дію або змінити умови Договору, в тому числі у січні 2020 року, суд дійшов висновку, що вказаний Договір був автоматично пролонгованим на 2020 рік у відповідності до п. 6.1 Договору.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач стверджує, що ним у період з січня 2019 року по грудень 2023 року було надано ОСОБА_1 послуги з вивезення побутових відходів вартістю 61 129,76 грн, на підтвердження чого надав суду складені ним в односторонньому порядку акти надання послуг за спірний період.

Відповідач заперечує проти таких тверджень позивача та вказує, що з 07.12.2020 перестала бути власником нежитлових приміщень з приміщення АДРЕСА_4 .

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживачі зобов`язані укласти договір про управління побутовими відходами з виконавцем послуги з управління побутовими відходами, визначеним у встановленому законодавством порядку. Якщо інше не визначено законом, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управитель багатоквартирного будинку або інша уповноважена особа, яка укладає колективний договір про надання комунальних послуг, згідно з правилами благоустрою території населеного пункту, розробленими з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту та затвердженими органом місцевого самоврядування, укладає договір про надання послуги з управління побутовими відходами з виконавцем послуги з управління побутовими відходами.

Послуга з управління побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, Законом України "Про управління відходами" та вимогами правил надання послуг з управління побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Як вбачається із викладеного у статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначення поняття, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Отже, вивезення твердих побутових відходів є послугою, яка нерозривно пов`язана із наявністю майнових прав (власності, користування, володіння) на об`єкт нерухомого майна.

Послуга є специфічним благом, яке споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. Тобто надання виконавцем послуги нерозривно пов`язане із можливістю її споживання замовником.

При цьому, споживання замовником наданих виконавцем послуг презюмується, якщо замовник не доведе неможливості споживання таких послуг або неналежність наданих виконавцем послуг.

За умовами Договору послуги з вивезення твердих побутових відходів підлягали наданню ОСОБА_1 як власнику нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №367547888 від 27.02.2024 вбачається, що ОСОБА_1 була власником нежитлових приміщень з приміщення АДРЕСА_4 до 07.12.2020.

Так, 07.12.2020 право власності на дане нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору дарування №4011 від 07.12.2020.

Таким чином, перехід права власності на майно від однієї особи до іншої (в незалежності від наявності родинних зв`язків між такими особами) має своїм наслідком і перехід обов`язків, які кореспондуються з таким правом, адже згідно із ст. 13 Конституції України власність зобов`язує.

Приписами ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власність зобов`язує, а в ст. 322 цього Кодексу вказано, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак перехід прав власника нерухомого майна зумовлює перехід і обов`язків із його утримання, які слідують за вказаними правами.

Отже, із 08.12.2020 обов`язок ОСОБА_1 по утриманню нерухомого майна перейшов до ОСОБА_2 , як нового власника такого майна та із цієї дати саме остання стала споживачем послуг з вивезення твердих побутових відходів за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на наведене вбачається, що ОСОБА_1 споживала послуги із вивезення твердих побутових відходів у спірний період - з 01.01.2019 по 07.12.2020.

Критеріями якості надання послуг з управління побутовими відходами є дотримання графіка збирання та перевезення побутових відходів, дотримання правил надання послуг з управління побутовими відходами та інших вимог законодавства (ч. 3 ст. 25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Матеріали справи не містять доказів висловлення у спірний період ОСОБА_1 будь-яких претензій щодо якості надання послуг, як і відсутні докази наявності у відповідача будь-яких претензій з приводу припинення / не припинення надання позивачем спірних послуг.

Судом враховано, що акти надання послуг за спірний період не підписані відповідачем.

Проте, акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, виконавець не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання споживача до підписання акта надання послуг, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

При цьому, сам по собі факт відсутності підписаних сторонами актів надання послуг не є визначальним для висновку про невиконання позивачем своїх зобов`язань із вивезення твердих побутових відходів.

Більш того, акти наданих послуг за період з січня по жовтень 2019 року також не підписані відповідачем, проте остання оплатила надані у цей період послуги.

Здійснивши розрахунок вартості спожитих у період з 01.01.2019 по 07.12.2020 послуг із врахуванням кількості днів споживання послуг у грудні 2020 року, суд дійшов висновку, що вартість спожитих послуг складає 25 145,75 грн.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 4.7 Договору оплата послуг виконавця здійснюється споживачем щомісяця у строк до 20 числа місяця, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

При цьому, у даному випадку суд не застосовує приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, оскільки дана норма визначає порядок обрахунку строку, який визначений у календарних днях, а не терміну, який визначений певним числом місяця.

Наведене тлумачення законодавства суд обґрунтовує тим, що сторони, погоджуючи строк (у календарних днях від певної події), не мають можливості перебачити, на який саме день припаде закінчення такого строку. В той же час, погоджуючи термін (число місяця), сторони не позбавлені можливості визначити за допомогою календаря на який саме день припаде настання строку виконання зобов`язання, а відтак у відповідності ст.ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України не позбавлені можливості визначити, що сторона договору має виконати своє зобов`язання до відповідного числа місяця.

Із стилістики викладення положень ст.ст. 251, 252, 253, 254, 530 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець не передбачав можливість застосування приписів ст. 254 Цивільного кодексу України при визначенні закінчення терміну, оскільки норми ст.ст. 253, 254 цього Кодексу чітко визначають, що мова йде про строк та не містять жодного посилання на термін, на противагу нормі ст. 530 Кодексу, де законодавець посилається і на строк, і на термін.

Так, відповідач як добросовісний суб`єкт господарських правовідносин, маючи на меті належним чином виконати своє зобов`язання із оплати спожитих послуг до 20-го числа поточного місяця, міг завчасно встановити останній робочий (банківський) день, у який таке зобов`язання підлягало виконанню.

Тобто станом на дату укладення Договору, враховуючи погодження сторонами терміну оплати (а не строку), сторони мали можливість достеменно встановити відповідні числа місяця, в які підлягали виконанню зобов`язання з оплати послуг за кожен місяць протягом всього терміну дії договору.

Оскільки відповідач могла завчасно визначити останній день виконання зобов`язання із оплати спожитих послуг у кожному місяці для його виконання до 20-го числа поточного місяця, то відповідно підстави для застування частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України та перенесення термінів оплати (у разі їх припадання на вихідний / святковий / неробочий день) відсутні.

Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язана була оплачувати спожиті послуги щомісячно до 20-го числа поточного місяця споживання.

Позивач стверджує, а у суду відсутні обґрунтовані підстави для сумнівів у таких твердженнях, що ОСОБА_1 частково виконала свої зобов`язання із оплати спожитих у період з січня 2019 року по грудень 2020 року послуг, сплативши кошти у розмірі 8 348,88 грн.

Доказів оплати Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" наданих у спірний період послуг в іншій частині - у розмірі 16 796,87 грн (25 145,75 грн загальної вартості послуг - 8 348,88 грн загального розміру сплачених коштів) відповідачем станом на дату розгляду спору суду не надано.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись наведеними нормами господарського процесуального закону, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 наявний прострочений борг перед Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" у розмірі 16 796,87 грн.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг боргу відповідача у розмірі 16 796,87 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим вимога Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" в частині стягнення суми основного боргу підлягає частковому задоволенню.

Крім того, посилаючись на порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі 13 642,25 грн та 3% річних у розмірі 3 204,41 грн, нарахованих за період 21.11.2019 по 26.01.2024.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений Договором строк не виконала, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і вона вважається такою, що прострочила (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

ОСОБА_1 не навела обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення її від відповідальності за порушення зобов`язання з оплати спожитих у 2019-2020 роках послуг.

Щодо посилань відповідача на встановлення Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) карантину, а також початок повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України і як наслідок тимчасове проживання відповідача на території Округу Гессен Федеративної Республіки Німеччини, то суд відзначає, що такі пояснення жодним чином не пояснюють не здійснення оплати відповідачем спожитих у листопаді, грудні 2019 року та у січні-лютому 2020 року послуг. Крім того, запровадження карантину та повномасштабна військова агресія не перешкодили вивезенню позивачем твердих побутових відходів, а також не звільняють власників від обов`язку утримувати належне їм нерухоме майно.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо посилань відповідача про неправомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат на спірну суму боргу у зв`язку із запровадженням карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), то суд відзначає, що підпунктом 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року №530-ІХ, що набрав чинності 17 березня 2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Тобто законодавець встановив мораторій на нарахування неустойки за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, однак 3% річних та інфляційні втрат не являються неустойкою.

Щодо встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 мораторію на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, то суд зазначає наступне.

По-перше, у відповідача виник борг з оплати послуг з вивезення твердих побутових відходів за період з листопада 2019 року по грудень 2020 року (за 7 днів грудня), тобто задовго то початку повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України, в той час як нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що у свою чергу означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

По-друге, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні, зокрема забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. №285).

Як вбачається із п. 2.10 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22.12.2022, з 10.08.2022 на території міста Києва не ведуться активні бойові дії, також територія міста Києва не входить до територій можливих бойових дій.

Отже, станом на дату розгляду даного спору на споживачів комунальних послуг в м. Києві не поширюється встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 мораторій на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" з врахуванням визначених судом дат, з яких відповідач є такою, що прострочила виконання свого зобов`язання, та з врахуванням дат та сум здійснених відповідачем часткових оплат, а також із врахуванням визначеної судом суми боргу, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі 7 299,34 грн та 3% річних у розмірі 1 535,53 грн.

В той же час, ОСОБА_1 було подано до суду заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У частині 1 статті 258 Цивільного кодексу України вказано, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Відповідач зазначає, що позивачами було пропущено строк позовної давності за заявленими вимогами.

Проте, суд не погоджується із такими доводами відповідача, оскільки 02.04.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно якого Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, дія якого закінчилась лише 30.06.2023.

Окрім того, відповідно п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, враховуючи, що право вимоги сплатити борг із нарахованими на нього 3% річних та інфляційними втратами виникало у позивача щомісячно, починаючи з листопада 2019 року (спірний період) та відповідно строки позовної давності були продовжені на час дії запровадженого в Україні карантину, дія якого припинилась лише 30.06.2023, а після введення воєнного стану в Україні перебіг строків позовної давності зупинено, то станом на дату подання позову строк позовної давності за даними вимогами Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" не був пропущений.

За таких обставин, позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" підлягають частковому задоволенню, а з ОСОБА_1 підлягає стягненню борг у розмірі 16 796,87 грн, інфляційні втрати у розмірі 7 299,34 грн та 3% річних у розмірі 1 535,53 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 5, 13, 14, 74, 79, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23; ідентифікаційний код 33745659) суму боргу у розмірі 16 796 (шістнадцять тисяч сімсот дев`яносто шість) грн 87 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 299 (сім тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн 34 коп., 3% річних у розмірі 1 535 (одна тисяча п`ятсот тридцять п`ять) грн 53 коп. та судовий збір у розмірі 892 (вісімсот дев`яносто дві) грн 21 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 19.07.2024.

Суддя Р.В. Бойко