ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. ЧернівціСправа № 926/4693/23

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Володимира Байталюка, за участю секретаря судового засідання Лілії Кушлак, розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз»

про стягнення грошових коштів в сумі 6083234,28 грн

Представники сторін:

від позивача Кисіль Т. В.;

від відповідача Миронов С. І.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Чернівцігаз про стягнення заборгованості в сумі 6083234,28 грн, у тому числі 4461167,72 грн основного боргу, 1100098,09 грн пені, 398267,05 грн інфляційних втрат та 123701,42 грн 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в порушення умов укладеного між сторонами договору від 04.02.2020 № транспортування природного газу відповідач не оплатив вартість перевищення договірної потужності за березень 2022 року - червень 2023 року в сумі 4461167,72 грн, у зв`язку з чим позивач також нарахував неустойку і компенсаційні платежі в заявлених до стягнення сумах. В позовній заяві позивач зазначив про те, що одержання доступу до потужності, надання послуг транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу; здійснення господарської діяльності відповідачем, як Оператором ГРМ, з розподілу природного газу знаходиться у прямій залежності від того, що з газотранспортної системи позивача мають надходити до газорозподільної системи відповідача обсяги природного газу, які останній розподіляє приєднаним до його мережі споживачам; акти наданих послуг за газові місяці за спірний період підписані представниками сторін без зауважень, що свідчить про визнання відповідачем факту отримання послуг перевищення замовленої потужності за договором № від 04.02.2020.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2023 позовну заяву ТОВ Оператор газотранспортної системи України передано на розгляд судді Байталюка В.Д.

Ухвалою від 01.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження за участю представників сторін, підготовче засідання призначено на 22.11.2023, відповідачеві встановлено строк для подання відзиву на позов.

05.12.2023 надійшов відзив на позов з додатками, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив з тих підстав, що :

- за змістом Закону України «Про ринок природного газу» та Кодексу ГТС правову природу доступу до потужності можна визначити як право замовника послуг транспортування на умовах договору про набуття права подавати газ на точках входу в газотранспортну систему та його отримувати в точках виходу після транспортування, а перевищення договірної потужності є порушенням замовником умов договору про користування правом, за яку може настати передбачена договором відповідальність у вигляді штрафних санкцій;

- потужність є технічною характеристикою речі і її не можна транспортувати;

- для визначення величини перевищення дозволеної потужності, за наявності перевищення, підлягає врахуванню обсяг газу, виражений в одиницях енергії за одиницю часу, а не обсяг газу в кубічних метрах, тому розрахунок позовних вимог виходячи з потужності в кубічних метрах газу є неправильним;

- у спірний період договір транспортування природного газу сторонами не виконувався, АТ «Чернівцігаз» на точках входу і виходу газ не приймало і не подавало, потужністю газотранспортної системи не користувалося, послуги транспортування не надавалися, відносини між сторонами регулювалися Технічною угодою від 31.01.2020;

- пеня нарахована поза межами позовної давності і відповідач заявляє про застосування позовної давності до пені.

- сторонами не погоджено істотні умови договору транспортування природного газу в частині розподілу потужності, оскільки АТ «Чернівцігаз» не подавало позивачу заяву на розподіл потужності, відповідні додатки до договору сторони не укладали, відповідач не здійснював 100% попередню оплату за послугу доступу до потужності та не подавав позивачу номінацій/реномінацій упродовж спірного періоду, без наявності яких позивач не мав права подавати газ у суміжну газорозподільну систему в частині не підтверджених номінаціями обсягів газу, звіти позивача є односторонніми та не містять розрахунку обсягів перевищення замовленої потужності;

- у взаємовідносинах з позивачем відповідач є замовником послуг транспортування природного газу, при цьому, для здійснення статутної діяльності з розподілу природного газу відповідач не потребує договору на транспортування природного газу, а взаємовідносини сторін регулюються Технічною угодою про умови приймання-передачі природного газу;

- за змістом Директив і Регламентів ЄС на ринку природного газу України, Закону України «Про ринок природного газу» доступ до потужності є правом замовника послуг транспортування природного газу, а не послугою, перевищення замовленої потужності як окремого виду послуги укладений сторонами договір транспортування природного газу не містить;

- акти надання послуг за договором не містять одиниці виміру господарської операції з надання послуги перевищення замовленої потужності, яка за визначенням є максимально допустимим перетіканням обсягу природного газу, вираженого в одиницях енергії до одиниці часу (в актах тис. куб. м замість тис. куб. м/доб), тому визначена позивачем заборгованість є недостовірною і не підтвердженою документально, при цьому згідно з п. 29 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» для визначення перевищення дозволеної потужності, за наявності перевищення, підлягає врахуванню обсяг газу, виражений в одиницях енергії за одиницю часу, тобто кВт*год, а не обсяг газу в кубічних метрах;

- звіти Форми 8-в є недопустимими доказами, оскільки є службовою інформацією відповідача, що подається до НКРЕКП, а не позивачу, в них не містяться відомості про використання потужностей газотранспортної системи, відповідач на поширення його звітності згоди не надавав. При цьому, позивач помилково ототожнює погоджений обсяг природного газу, переданий іншими постачальниками, з нібито втратами газу в газорозподільній мережі, в той час як відповідач жодних обсягів природного газу на точках входу позивачеві не передавав;

- природний газ як товарна продукція, яка передається Оператором ГТС на газорозподільних станціях у розподільні газопроводи Операторів газорозподільних мереж, належить на праві власності постачальникам газу і переходить від постачальників до їх споживачів на підставі договорів постачання природного газу, з огляду на що та враховуючи, що АТ Чернівцігаз на точках входу до газотранспортної системи природний газ не передавав, відповідальність за перевищення дозволеної потужності несуть саме ті замовники, яким на праві власності належали передані на точках виходу обсяги газу.

Ухвалою від 22.11.2023 задоволено заяву представниці позивача від 03.11.2023 про участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису за допомогою онлайн сервісу відеоконференцзв`язку easycon.com.ua.

Ухвалою від 06.12.2023 задоволено заяву представниці позивача від 05.12.2023 про участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису за допомогою онлайн сервісу відеоконференцзв`язку easycon.com.ua.

Ухвалою від 02.02.2024 задоволено клопотання АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» від 30.01.2024 про зупинення провадження у справі, зупинено провадження у справі № 926/4693/23 до набрання законної сили судового рішення у справі № 910/379/24, яка розглядається Господарським судом м. Києва.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 у справі № 926/4693/23 задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 02.02.2024 про зупинення провадження у справі скасовано, справу направлено для продовження розгляду в суд першої інстанції.

30.04.2024 матеріали справи № 926/4693/23 надійшли до Господарського суду Чернівецької області, в зв`язку з чим ухвалою від 06.05.2024 у справі призначено підготовче засідання на 16.05.2024 на 10.00 год.

Протокольною ухвалою від 23.05.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 17.06.2024 за участю представників сторін у режимі відеоконференції з представником позивача поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Розгляд справи відбувався в судових засіданнях 16.05.2024, 23.05.2024, 17.06.2024, 01.07.2024.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримала, пояснила, що згідно укладеного з відповідачем договору позивач надавав останньому послуги з транспортування природного газу, складовою якої є послуга з розподілу потужності, перевищення замовленої потужності за спірний період відповідач визнав у поданих ним звітах про використання потужності, тому повинен сплатити за таке перевищення плату на умовах, передбачених договором транспортування природного газу.

В цей же час, як зазначила представник позивача, відповідач плату за перевищення договірної потужності не сплатив, тому просила стягнути з АТ Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» заборгованість і пеню та компенсаційні платежі 3% річних та інфляційні втрати в заявлених сумах, нараховані на суму основного боргу за період прострочення виконання грошового зобов`язання.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, пояснив, що:

- відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу ГТС доступ до потужності є правом суб`єкта газового ринку, а не послугою;

- послуги з транспортування природного газу відповідач у позивача не замовляв, що підтверджується відсутністю додатків до договору та номінацій відповідача, за таких умов, згідно правового висновку Верховного Суду у подібній справі, надання послуг з транспортування природного газу є неможливим;

- весь об`єм природного газу, який був розподілений АТ «Оператор газотранспортної системи «Чернівцігаз», призначався іншим споживачам і плату за замовлену потужність /перевищення замовленої потужності сплачують постачальники цих споживачів;

- акти приймання-передачі природного газу сторони складали на виконання технічної угоди, а не договору про транспортування природного газу, тому ці акти не визнаються відповідачем як докази, що підтверджують виконання сторонами договору про транспортування природного газу;

- подані позивачем звіти форми 8-в є неналежними доказами, оскільки отримані у непередбачений законодавством спосіб;

- зазначив інші аргументи, викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом.

04 лютого 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (Оператор, за текстом рішення також ТОВ Оператор ГТС України) і акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» (Замовник, за текстом рішення також АТ Чернівцігаз) укладено договір № транспортування природного газу (далі Договір транспортування).

Згідно з пунктом 2.1 цього Договору Оператор надає Замовнику послугу транспортування природного газу (далі Послуга) на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлені в цьому Договорі вартість такої Послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Пунктом 2.2 Договору транспортування обумовлено, що Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі (тут Кодекс це Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493), з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором. Замовник погоджується з тим, що обов`язковою умовою надання Послуги є доступ Замовника до інформаційної платформи на підставі Правил надання доступу до інформаційної платформи, розміщених на веб-сайті Оператора. Підписанням цього Договору Замовник підтверджує, що він ознайомлений з цими Правилами, надає згоду на їх застосування та дотримання, усвідомлює, що порушення зазначених Правил позбавляє його права пред`являти претензії до Оператора з приводу якості послуги та покладає на нього зобов`язання із відшкодування Оператору шкоди або збитків, завданих такими діями або бездіяльністю Замовника.

Згідно з пунктом 17.1 Договір транспортування набирає чинності з дня його укладення, поширює свою дію на відносини, що склались між Сторонами з 01 січня 2020 року, діє до 31 грудня 2020 року та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункти 17.1).

Враховуючи відсутність в матеріалах справи письмових заяв сторін про припинення дії Договору, дія Договору була продовжена на спірний період березень 2022 року - червень 2023 року в порядку, передбаченому пунктом 17.1 Договору.

До Договору транспортування сторонами укладені три додаткові угоди: № 1 від 09.12.2020; № 2 від 09.12.2020 та № 3 від 10.12.2020. У додаткових угодах вказано, що вони укладені з моменту їх підписання і діють протягом строку дії Договору на транспортування.

З урахування зазначеного суд нижче аналізує умови Договору транспортування в редакції згідно з вказаними додатковими угодами.

Зокрема, умовами Договору транспортування передбачено таке:

- обсяг послуги, що надається за Договором, визначається підписанням додатка 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (розподіл потужності з обмеженнями) крім надання доступу до потужності на період однієї газової доби (на добу наперед та/або потужності протягом доби) (пункт 2.3 в редакції додаткової угоди № 2);

- додаток 1 є невід`ємною частиною цього Договору у випадку, коли Замовнику надається право використання гарантованої та/або переривчастої потужності, крім випадку замовлення потужності на добу наперед та/або протягом доби. Додаток 2 є невід`ємною частиною цього Договору у випадку, коли Замовнику надається право використання потужності з обмеженнями, крім випадку замовлення потужності на добу наперед та/або протягом доби (пункт 2.7 у редакції додаткової угоди № 1);

- Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати Послуги на умовах, зазначених у Договорі (пункт 2.5);

- Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених Договором, протягом погоджених термінів (пункт 2.6);

- приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності Оператору здійснюється відповідно до вимог Кодексу (пункт 2.4);

- Оператор зобов`язаний своєчасно надавати послуги належної якості, приймати номінації та реномінації, а також заявки на розподіл потужності від Замовника відповідно до умов, встановлених Кодексом (абзаци 1, 2, 4 пункту 3.1 редакції додаткової угоди № 1), та має право своєчасно отримувати від Замовника плату за надані послуги; стягувати із Замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності … в порядку, визначеному цим Договором (абзаци 1, 2, 6 пункту 3.2 в редакції додаткової угоди № 1);

- Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому Послуг, не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому Договорі, здійснити повну та своєчасну оплату додаткової плати Оператору в разі перевищення розміру замовленої потужності (абзаци 1, 2, 7, 10, 11 пункту 4.1);

- Замовник має право замовляти транспортування та одержувати з газотранспортної системи обсяги природного газу, що відповідають його підтвердженим номінаціям/реномінаціям (абзаци 1, 3 пункту 4.2);

- Оператор забезпечує наявність відповідних потужностей у точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи в обсязі, визначеному згідно з додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатком 2 до цього Договору (розподіл потужності з обмеженнями), та/або в обсязі підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби. Розподіл потужностей, надання номінацій/реномінацій) для отримання транспортування здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу (пункти 6.1-6.3);

- вартість послуг розраховується: розподіл потужності за тарифами, які встановлюються Регулятором (абзаци 1, 2 пункту 7.1 в редакції додаткової угоди № 1);

- вартість договірної потужності визначається виходячи з обсягу розподіленої потужності Замовнику згідно з додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатком 2 до цього Договору (розподіл потужності з обмеженнями) та/або обсягу підтвердженої номінації у випадку розподілу потужності на період однієї газової доби (абзац 1 пункту 8.1 в редакції додаткової угоди № 2);

- вартість договірної потужності Замовника, крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України Про ринок природного газу покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, на період газового місяця (Р) визначається як сума договірних потужностей за кожен день газового місяця згідно з формулою, приведеною у пункті 8.2 в редакції додаткової угоди № 3;

- вартість замовленої потужності Замовника (суб`єкта, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України Про ринок природного газу покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, або оператора газорозподільної системи) на період газового місяця (Р) визначається як сума вартості замовлених потужностей за кожен день газового місяця згідно з формулою, приведеною в абзаці 1 пункту 8.4 Договору транспортування в редакції додаткової угоди № 1.

- Замовник, який є оператором газорозподільної системи, здійснює остаточний розрахунок за надані в звітному місяці послуги до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг (абзац 3 пункту 8.4 в редакції додаткової угоди № 1);

- у випадку, якщо розрахунковий обсяг використання потужності Замовником (суб`єктом, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України Про ринок природного газу покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, або оператором газорозподільної системи) визначений оператором газотранспортної системи на підставі остаточної алокації, перевищує обсяг договірної потужності, замовник послуг транспортування зобов`язаний здійснити оплату вартості перевищення договірної потужності за кожен день такого перевищення до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до звіту використання договірної потужності та з урахуванням раніше перерахованих коштів (абзац 4 пункту 8.4 в редакції додаткової угоди № 1);

- вартість перевищення замовленої потужності за кожен день газового місяця розраховується для кожного дня перевищення за формулою, приведеною в абзаці 5 пункту 8.4 (в редакції додаткової угоди № 1);

- послуги, які надаються за цим Договором, за винятком послуг з врегулювання добового небалансу, оформлюються Оператором і Замовником актами наданих послуг, які Оператор направляє Замовнику у двох примірниках для підписання, а Замовник у дводенний строк зобов`язується повернути підписаний акт або надати письмову відмову від підписання акту. В останньому випадку розбіжності підлягають врегулюванню або відповідно до умов Договору або в судовому порядку, до прийняття рішення суду вартість послуг визначається за даними Оператора (пункти 11.1-11.3).

До Договору транспортування сторонами укладено додаток 3 Перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу, в той час як додатки 1, 2 (щодо розподілу потужності) не складалися.

АТ «Чернівцігаз» також надіслало ТОВ Оператор газотранспортної системи України повідомлення на створення (видалення або коригування) облікового запису уповноважених осіб користувача інформаційної платформи та довіреності на таких осіб працівників АТ «Чернівцігаз».

31 січня 2020 року ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (Оператор ГТС, Сторона 1) і АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» (Оператор ГРМ, Сторона 2) уклали технічну угоду про умови приймання-передачі природного газу № з додатками (далі Технічна угода).

Згідно з пунктом 1.1 предметом Технічної угоди є визначення порядку приймання-передачі природного газу оператором газотранспортних систем (Сторона 1) до газопроводів(у) оператора газорозподільної системи (Сторона 2) у точках виходу газотранспортної системи. Перелік комерційних, дублюючих та контрольних вузлів обліку газу (ВОГ), через які Сторона 1 передає газ Стороні 2, наведено у додатку 1, який є невід`ємною частиною цієї Технічної угоди.

У пункті 1.2 Технічної угоди зазначено, що ця угода визначає засади обміну інформацією, порядок надання доступу до телеметричних та вимірювально-розрахункових даних, встановлення граничнодопустимих значень мінімального та максимального тиску газу, порядок визначення кількості природного газу, низку інших дій та алгоритмів, що пов`язані з предметом Технічної угоди щодо процесу передачі-приймання природного газу, обліку його обсягів, функціонування ВОГ, визначення виробничо-технічних втрат газу (ВТВ), контролю фізико-хімічних показників газу (ФХП), взаємодії у випадках перебоїв у роботі суміжних систем та аварійних ситуацій, порядку взаємодії диспетчерських служб, урегулюванням спірних питань тощо.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 7.1 Технічної угоди визначення обсягу природного газу проводиться за показами комерційного вузла обліку газу з врахуванням актів коригувань, які виконані на підставах та згідно положень Додатку 8, та обсягів газу, спожитих на власні потреби Оператора ГТС. Особливості обліку природного газу між Оператором ГТС та оператором ГРМ регулюються положеннями Кодексу газотранспортної системи та цією Технічною угодою.

Пунктом 11.1 Технічної угоди передбачено, якщо комерційні ВОГ розташовані до (після) межі балансової належності, обсяг переданого газу зменшується (збільшується) на розрахункову величину виробничо-технологічних витрат (ВТВ) на ділянці між цим комерційним ВОГ і межею балансового розподілу суміжних суб`єктів господарювання. Обсяги ВТВ, які не визначаються за показами окремого ВОГ та виникають на ділянці від комерційного ВОГ до межі балансового розмежування, у тому числі на газорегулюючому обладнанні, запобіжних пристроях, скидних клапанах, продувних свічках та інших елементах ГРС, а також обсяги витоків природного газу, визначаються за погодженою сторонами Методикою згідно з Додатком 10 (пункт 11.4 Технічної угоди). Визначення обсягів ВТВ проводиться цілодобово та враховується як при поданні Власником ВОГ щодобової інформації про обсяги переданого газу на Інформаційну платформу Оператора ГТС, так і у місячному акті приймання-передачі природного газу (пункт 11.5 Технічної Угоди).

За змістом пункту 12.5 Технічної угоди акти приймання-передачі природного газу складаються згідно форм (наведено у Додатку 11), які підписуються представниками Сторін на підставі погодинної інформації в електронному вигляді у повному обсязі з автоматичних обчислювачів/коректорів для кожної точки виходу, можливі помилки оформляються окремим протоколом. Розбіжності у частині обсягу переданого (прийнятого) газу врегульовуються відповідно до умов Кодексу ГТС, Технічної угоди, а у разі недосягнення згоди в суді. До винесення остаточного судового рішення обсяг переданого (прийнятого) газу встановлюється відповідно до показань комерційних приладів обліку (пункт 12.6 Технічної угоди).

Згідно з пунктом 17.3 Технічної угоди сторона, яка не згідна з визначенням добової чи місячної кількості поданого газу, повинна заявити про це іншій стороні протягом п`яти днів з дати оформлення акту або іншого документу, що підтверджує кількість поданого (прийнятого) газу, та вимагати проведення експертної повірки засобів вимірювальної техніки.

До позовної заяви позивачем додані:

1) реєстр файлів, відправлених з інформаційної платформи ТОВ Оператор ГТС України за газовий місяць у спірний період березень 2022 року - червень 2023 року (акти наданих послуг, рахунки, звіти) по використанню договірної потужності АТ Чернівцігаз;

2) Реєстр файлів, завантажених до Інформаційної платформи АТ Чернівцігаз за спірний період березень 2022 року - червень 2023 року:

- Форма 2 Інформація про попередні та остаточні прогнози відборів/споживання природного газу споживачами, що не вимірюються щодобово, і відбори/споживання природного газу споживачами, що вимірюються щодобово (протягом доби);

- Форма 3 Інформація про фактичний місячний відбір/споживання природного газу споживачами, що не вимірюється щодобово, та/або щодо яких було змінено режим нарахування відбору/споживання природного газу спірний період березень 2022 року - червень 2023 року;

- Форма 4 Інформація про операторів газорозподільних систем (за їх наявності), яким природний газ передається з газорозподільної системи, з визначенням місць підключення таких операторів, та про об`єм/обсяг приймання-передачі природного газу з однієї газорозподільної зони в іншу;

3) Реєстри даних, які були завантажені безпосередньо до інформаційної платформи, без використання файлів ексель АТ Чернівцігаз за спірний період березень 2022 року - червень 2023 року:

- додаток 8 Інформація про об`єм/обсяг подач природного газу у віртуальній точці входу з газорозподільної системи в розрізі газовидобувних підприємств;

4) Реєстр файлів, відправлених з інформаційної платформи до Чернівцігаз АТ за спірний період березень 2022 року - червень 2023 року:

- Форма 9 Повідомлення про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру споживачів жодного постачальника/постачальник яких не подав номінацію на точку виходу до ГРМ або така номінація була відхилена оператором ГТС/постачальник, який ініціював припинення їм газопостачання;

5) Реєстр файлів, завантажених до Інформаційної платформи АТ «Чернівцігаз» за спірний період березень 2022 року - червень 2023 року:

- Форма 2 Інформація про попередні та остаточні прогнози відборів/споживання природного газу споживачами, що не вимірюються щодобово, і відбори/споживання природного газу споживачами, що вимірюються щодобово (протягом доби);

- Форма 3 Інформація про фактичний місячний відбір/споживання природного газу споживачами, що не вимірюється щодобово, та/або щодо яких було змінено режим нарахування відбору/споживання природного газу (помилкові дані);

- Форма 4 Інформація про операторів газорозподільних систем (за їх наявності), яким природний газ передається з газорозподільної системи, з визначенням місць підключення таких операторів, та про об`єм/обсяг приймання-передачі природного газу з однієї газорозподільної зони в іншу;

7) Реєстр файлів, відправлених з інформаційної платформи до Чернівцігаз АТ за спірний період березень 2022 року - червень 2023 року:

- Форма 9 Повідомлення про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру споживачів жодного постачальника/постачальник яких не подав номінацію на точку виходу до ГРМ або така номінація була відхилена оператором ГТС/постачальник, який ініціював припинення їм газопостачання;

Позивачем також подані скріншоти в Інформаційної платформи про баланс газу для АТ «Чернівцігаз» та про фізичні обсяги газу з даними про всі перетоки і обсяги природного газу, які надходили до розподільних мереж АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» за спірний період березень 2022 року - червень 2023 року.

На запит ТОВ Оператор газотранспортної системи України від 11.05.2022 до НКРЕКП щодо надання копій документів остання надала позивачеві можливість ознайомлення та виготовлення копій документів, а саме поданої операторами ГРМ звітності Форми 8в-НКРЕКП-газ-моніторинг (місячна) Звіт про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за період січень 2022 року - квітень 2023 року (далі Форма 8в).

В указаних звітах Форми 8в, складених АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» та поданих Регулятору, відповідач зазначив відомості про загальний об`єм природного газу, який надійшов до ГРМ і розподілений з ГРМ споживачам, а також об`єм газу, використаного АТ «Чернівцігаз» на власні потреби за спірний період березень 2022 року - червень 2023 року, та стан розрахунків Оператора ГРМ/Оператора ГТС перед Оператором ГТС/Оператором ГРМ, за закуплений природний газ для ВТВ та стан розрахунків замовників за надані послуги розподілу природного газу. У цих звітах Форми 8в відповідач, зокрема, вказав звітні дані щодо надходження/розподілу природного газу до/з газорозподільної системи за січень 2022 року - квітень 2023 року.

Сторонами підписані акти наданих послуг з перевищення замовленої (договірної) потужності:

1) № 03-2022-/1000322 від 31.03.2022: перевищення 6537,69000 тис.м3/добу, сума з ПДВ 974063,51 грн.;

2) № 04-2022-/1000422 від 30.04.2022: перевищення 3690,51000 тис.м3/добу, сума з ПДВ 549856,46 грн.;

3) № 05-2022-/1000522 від 31.05.2022: перевищення 364,40127 тис.м3/добу, сума з ПДВ 54292,87 грн.;

4) № 06-2022-/1000622 від 30.06.2022: перевищення 339,02962 тис.м3/добу, сума з ПДВ 50512,70 грн.;

5) № 07-2022-/1000722 від 16.02.2023: перевищення 35,98511 тис.м3/добу, сума з ПДВ 5361,49 грн.;

6) № 08-2022-/1000822 від 16.02.2023: перевищення 810,06305 тис.м3/добу, сума з ПДВ 120692,92 грн.;

7) № 09-2022-/1000922 від 16.02.2023: перевищення 917,21358 тис.м3/добу, сума з ПДВ 136657,49 грн.

8) № 10-2022-/1001022 від 31.10.2022: перевищення 69,66871 тис.м3/добу, сума з ПДВ 10380,08 грн.

9) № 11-2022-/1001122 від 30.11.2022: перевищення 5190,34594 тис.м3/добу, сума з ПДВ 773320,02 грн.;

10) № 12-2022-/1001222 від 30.11.2022: перевищення 9151,98467 тис.м3/добу, сума з ПДВ 1363572,50 грн.;

11) № 01-2023-/1000123 від 31.01.2023: перевищення 6692,89349 тис.м3/добу, сума з ПДВ 997187,59 грн.;

12) № 02-2023-/1000223 від 28.02.2023: перевищення 6673,12800 тис.м3/добу, сума з ПДВ 994242,68 грн.;

Акти наданих послуг :

1) № 03-2023-/1000323 від 31.03.2023: перевищення 4499,09200 тис.м3/добу, сума з ПДВ 670328,71 грн.;

2) № 04-2023-/1000423 від 30.04.2023: перевищення 3305,57000 тис.м3/добу, сума з ПДВ 492503,48 грн.;

3) № 05-2023-/1000523 від 31.05.2023: перевищення 1509,57399 тис.м3/добу, сума з ПДВ 224914,45 грн.;

4) № 06-2023-/1000623 від 30.06.2023: перевищення 1028,59383 тис.м3/добу, сума з ПДВ 153252,25 грн.

відповідачем не підписані.

Сторонами підписані Коригуючі акти наданих послуг з перевищення замовленої (договірної) потужності:

1) № 06-2022-/1000622 кор від 16.02.2023 до Акту № 06-2022-/1000622 від 30.06.2022: перевищення 102,11740 тис.м3/добу, сума з ПДВ 15214,68 грн.

2) № 10-2022-/1001022 кор від 16.02.2023 до Акту № 10-2022-/1001022 від 31.10.2022: перевищення 2980,51654 тис.м3/добу, сума з ПДВ 444073,12 грн.

3) № 11-2022-/1001122 кор від 16.02.2023 до Акту № 11-2022-/1001122 від 30.11.2022: перевищення 509,09473 тис.м3/добу, сума з ПДВ 75851,04 грн.;

Позивачем також подано копії зведених актів приймання-передачі природного газу за серпень, вересень, листопад, грудень 2022 року, січень червень 2023 року, складених сторонами згідно яких у фізичних точках виходу з газотранспортної системи АТ Чернівцігаз прийняло природний газ у кількості, зазначеній в цих актах, а саме : у серпні 2,36 куб.м., у вересні 2,38 куб.м., у листопаді 20,06 куб.м., у грудні 29,91 куб.м., у січні 27,79 куб.м., у лютому 21,13 куб.м., у березні 23,04 куб.м., у квітні 23,73 куб.м., у травні 2,73 куб.м., у червні 2,27 куб.м.

На основі відомостей з Інформаційної платформи, актів наданих послуг з перевищення замовленої (договірної) потужності, поданих відповідачем звітів Форми 8в позивач здійснив розрахунки обсягів перевищення розміру використаної потужності над замовленою (договірною) потужністю АТ «Чернівцігаз» і склав звіти про використання замовленої потужності за спірний період березень 2022 року - червень 2023 року.

З указаних розрахунків і звітів вбачаються обсяги замовленої (договірної) та фактично використаної відповідачем потужності за добу за спірний період березень 2022 року - червень 2023 року, які відповідають обсягам, зазначеним в актах наданих послуг з перевищення замовленої (договірної) потужності за цей же період.

На основі вказаних розрахунків і звітів позивач склав розрахунки обсягів природного газу, відібраних АТ «Чернівцігаз» з газотранспортної системи України за спірний період, а також направив відповідачеві рахунки на оплату вартості плати за перевищення потужності у відповідному розрахунковому місяці, які відповідають вартості обсягів, зазначених в актах наданих послуг з перевищення замовленої (договірної) потужності за цей же період.

Також позивачем надано довідки «Укргазбанку» про проведені платежі з боку АТ «Чернівцігаз» на користь ТОВ «Оператор ГТС України» за період з 01.05.2022 по 20.09.2023 р.

Дослідивши надані довідки, суд встановив, що в ньому відображені платежі АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» за замовлену (договірну) потужність та за перевищення замовленої (договірної) потужності згідно договору № від 04.02.2020, зокрема за період з 01.01.2022 по 10.05.2023 платежів на загальну суму 2774461,46 грн.; за період з 11.05.2023 по 06.06.2023 платежів на загальну суму 492507,94 грн.; за період з 07.06.2023 по 24.07.2023 платежів на загальну суму 378175,78 грн.; за період з 25.07.2023 по 20.09.2023 платежів на загальну суму 150069,36 грн.

Норми чинного законодавства України, застосовані судом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема з договорів та інших правочинів.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разів його порушення, невизнання чи оспорення та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільного права законодавець передбачив примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та іншої способи відшкодування майнової шкоди (п.п. 5, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Спірні правовідносини між сторонами сторін виникли з договору транспортування природного газу.

Вище судом з`ясовано природу Договору транспортування не як класичного договору перевезення, а як договору про надання послуг у складі трьох складових: послуга розподілу потужності, послуга транспортування, послуга балансування.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 липня 2022 року у справі № 921/184/21 зроблено висновок, що договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені статтею 901 ЦК України та спеціальним законодавством Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом ГТС, Типовим договором.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За статтею 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 цього Кодексу та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

За приписами частин першої і третьої статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Норми Цивільного і Господарського кодексів України можуть застосовуватися до договору транспортування природного газу (як загальні норми) лише в частині, в якій вони не змінені спеціальним регулюванням, встановленим законодавством про ринок природного газу.

Взаємовідносини, які виникають у процесі укладення і виконання договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України «Про ринок природного газу» від 9 квітня 2015 року № 329-VIII (далі Закон № 329-VIII), Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2493 (далі Кодекс ГТС) та Типовим договором, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.30.09.2015. № 2497 (далі Типовий договір).

Кодекс ГТС є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону № 329-VIII транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГТС та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор ГТС (суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників), пункт 17 частини першої статті 1 Закону 329-VIII), зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору ГТС встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором (національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, пункт 32 частини першої статті 1 Закону 329-VIII).

Пункт 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором ГТС та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор ГТС надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору ГТС вартість отриманих послуг (послуги).

У цьому пункті Кодексу ГТС надано також визначення потужності і розподілу потужності:

- потужність це максимально допустиме перетікання обсягу природного газу, виражене в одиницях енергії до одиниці часу, що надається замовнику послуг транспортування відповідно до договору транспортування;

- розподіл потужності частина договору транспортування, яка визначає порядок та умови надання і реалізації права на користування договірною потужністю, яке надається замовнику транспортування у визначеній точці входу або точці виходу.

- розподілена (договірна) потужність це частина технічної потужності газотранспортної системи, яка розподілена замовнику послуг транспортування згідно з договорами транспортування.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу І Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу: право користування газотранспортною системою в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу; послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій.

У пункті 2.1 Типового договору передбачено, що за цим Договором Оператор надає Замовнику послугу транспортування природного газу (далі Послуга) на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлені в цьому Договорі вартість такої Послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір № транспортування природного газу від 04.02.2020 є договором про надання послуг та відповідає умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу IV Кодексу ГТС правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG/оператором газосховища/ газовидобувним підприємством /оператором газорозподільної системи (яким є відповідач суд)/ прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добових небалансів у газотранспортній системі, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497.

Пунктом 1 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС унормовано, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом.

Зі змісту пункту 7.1 Договору транспортування вбачається, що складовими Послуг, які надаються Замовнику (відповідачу) є розподіл потужності, транспортування і балансування.

Згідно з пунктами 1, 2 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГТС Оператор газотранспортної системи надає право користування потужністю точок входу/виходу на прозорих та недискримінаційних засадах відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу. Розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу.

Доступ до потужності надається оператором газотранспортної системи на такі періоди:

1) річний потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий рік, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового року;

2) квартальний потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий квартал, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового кварталу (квартали газового року починаються 01 жовтня, 01 січня, 01 квітня або 01 липня відповідно);

3) місячний потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий місяць, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового місяця (місяці починаються кожного першого дня газового місяця);

4) на добу наперед потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газову добу, з постійним потоком протягом газової доби, наступної за газовою добою, у якій відбувся розподіл потужності;

5) протягом доби потужність визначеного обсягу, яка доступна з певного часу протягом газової доби і до часу закінчення газової доби з постійним потоком. При цьому одиниця виміру потужності протягом доби тис куб. м/добу.

Оператор газотранспортної системи розподіляє вільну потужність у точках входу/виходу на річний, квартальний, місячний, на добу наперед, протягом доби періоди окремо для кожного виду потужності: 1) гарантованої потужності; 2) переривчастої потужності; 3) потужності з обмеженнями з урахуванням положень пункту 1 глави 8 цього розділу (пункт 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГТС).

В абзаці 2 пункту 1 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС визначено, що розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу.

Згідно з пунктом 15 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС величина використаних замовником послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у відповідних точках входу/виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несуть замовники послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу.

Алокацію Кодекс ГТС визначає як обсяг природного газу, віднесений оператором газотранспортної системи в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників (пункт 5 глави 1 розділу I).

Главою 7 розділу ІХ Кодексу ГТС, зокрема визначено, що доступ до потужності точок входу/виходу на добу наперед надається на підставі укладеного договору транспортування та номінації, підтвердженої оператором газотранспортної системи.

Доступ до потужності точок входу/виходу протягом доби надається на підставі укладеного договору транспортування та реномінації, підтвердженої оператором газотранспортної системи.

Номінація/реномінація підтверджується оператором газотранспортної системи відповідно до глави 1 цього розділу та вимог розділу XI цього Кодексу (пункт 1 глави 7 розділу IX).

Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу IX Кодексу ГТС у випадку якщо обсяг природного газу, визначений у номінації, поданій замовником послуг транспортування, перевищує величину суми вже розподіленої йому потужності на річний, квартальний та місячний періоди, то вважається, що замовник послуг транспортування на величину перевищення подав заявку на розподіл потужності на добу наперед. Підтверджена оператором газотранспортної системи номінація на газову добу є підтвердженням розподілу потужності на добу наперед (на величину перевищення обсягом природного газу, визначеним у номінації, величини суми вже розподіленої замовнику послуг транспортування потужності на річний, квартальний та місячний періоди). У випадку якщо обсяг природного газу, визначений у реномінації, поданій замовником послуг транспортування, перевищує величину суми вже розподіленої йому потужності на річний, квартальний, місячний періоди та на добу наперед, то вважається, що замовник послуг транспортування на величину перевищення подав заявку на розподіл потужності протягом доби. Підтверджена оператором газотранспортної системи реномінація на газову добу є підтвердженням розподілу потужності протягом доби (на величину перевищення обсягом природного газу, визначеним у реномінації, величини суми вже розподіленої замовнику послуг транспортування потужності на річний, квартальний, місячний періоди та на добу наперед).

Номінації на період однієї газової доби подаються оператору газотранспортної системи відповідно до положень розділу XI цього Кодексу (пункт 4 глави 7 розділу IX Кодексу ГТС).

Загальні умови надання номінацій/реномінацій визначені розділом ХІ Кодексу ГТС, пунктом 1 глави 1 якого передбачено, що номінації подаються замовниками послуг транспортування на відповідну добу в розрізі кожної точки входу/виходу.

За визначенням пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС номінація це попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, а реномінація це заявка на зміну підтвердженої номінації.

Згідно з пунктами 7-9 глави 1 розділу XI Кодексу ГТС номінація/реномінація надається через інформаційну платформу оператора газотранспортної системи. Якщо замовник послуг транспортування природного газу не надав номінацію на точку входу/виходу, на яку йому було розподілено потужність на відповідну газову добу, то вважається, що замовником було подано нульову номінацію на відповідну точку входу та/або виходу. Номінації можуть бути змінені відповідно до процедури подачі реномінації.

Процедура подання номінації визначена в главі 3 розділу ХІ Кодексу ГТС, у пункті 3 якої передбачено, що у випадку, якщо замовник послуг транспортування природного газу не надасть оператору газотранспортної системи номінацію згідно з положеннями пункту 1 цієї глави, вважається підтвердженою номінація для такого замовника послуг транспортування природного газу з обсягами природного газу, що дорівнює нулю відносно замовленої точки входу/виходу.

Пунктом 2 глави 3 розділу XV Кодексу ГТС встановлено, що оператор газотранспортної системи з метою уникнення можливості виникнення перевантажень вчиняє дії, зокрема, по стягненню із замовника послуг транспортування додаткової оплати за перевищення потужності відповідно до договору транспортування.

На підставі дослідженої в судовому засіданні звітності АТ «Чернівцігаз» про використання потужності газорозподільної системи та стану розрахунків за спірний період судом встановлено, що фактично відповідачем було замовлено договірну потужність в обсязі, яка дорівнює 0,234 м3 (сумарно за кожний день кожного газового місяця), однак документально підтверджений обсяг використаної відповідачем потужності 54 407,47193 тис.м3 (сумарно за кожний день кожного газового місяця), перевищив таке значення.

Суд звертає увагу, що на виконання постанови НКРЕКП від 07.07.2016 № 1234 «Про затвердження форм звітності НКРЕКП щодо здійснення моніторингу на ринку природного газу та інструкцій щодо їх заповнення» операторами газорозподільних систем щомісячно надається Регулятору форма звітності № 8в-НКРЕКП-газ-моніторинг (місячна) Звіт про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків.

Судом встановлено, що ТОВ Оператор газотранспортної системи України звернулося до НКРЕКП і отримало відповідь від 26.05.2023 № 5616/16.2.1/7-23 про можливість ознайомлення із формами № 8в за січень 2022 року - квітень 2023 року шляхом виготовлення власними засобами копій відповідних документів. Позивач надав суду копії звітів про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків (далі звіти Форма 8в) за вказаний період, що підписані керівником, бухгалтером та виконавцем АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз».

З наданих Форм 8в-НКРЕКП-газ-моніторинг (місячна) випливає, що відповідач самостійно подав до НКРЕКП підписані уповноваженими посадовими особами та скріплені печаткою підприємства звіти, в яких АТ Оператор газорозподільної системи Чернівцігаз у повному розмірі визнає обсяги переданого природного газу з газотранспортної системи та обсяги використаної потужності за період з січня 2022 року по квітень 2023 року включно.

При цьому, вказані у Формах 8в обсяги природного газу, що надійшли з ГТС до ГРМ (рядок 1), розподіленого з ГРМ споживачам (рядок 2) і використаного АТ «Чернівцігаз» на власні потреби та виробничо-технологічні втрати (рядки 5, 6) у повному обсязі співпадають із:

- обсягами природного газу, прийнятими АТ «Чернівцігаз» від ТОВ «Оператор ГТС України» згідно зведених актів приймання-передачі природного газу за серпень, вересень, листопад, грудень 2022 року, січень червень 2023 року;

- обсягами послуг перевищення замовленої (договірної) потужності згідно з підписаними позивачем і відповідачем актами наданих послуг № 03-2022-/1000322 від 31.03.2022; № 04-2022-/1000422 від 30.04.2022; № 05-2022-/1000522 від 31.05.2022; № 06-2022-/1000622 від 30.06.2022; № 07-2022-/1000722 від 16.02.2023; № 08-2022-/1000822 від 16.02.2023; № 09-2022-/1000922 від 16.02.2023; № 10-2022-/1001022 від 31.10.2022; № 11-2022-/1001122 від 30.11.2022; № 12-2022-/1001222 від 30.11.2022; № 01-2023-/1000123 від 31.01.2023; № 02-2023-/1000223 від 28.02.2023;

- даними інформаційної платформи ТОВ Оператор газотранспортної системи України щодо використаних АТ Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» обсягів перевищення договірної потужності;

- звітами про використання замовленої потужності та рахунками позивача про сплату вартості перевищення замовленої (договірної) потужності за спірний період березень 2022 року - червень 2023 року.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується і визнається відповідачем, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» не надавало позивачу, як Оператору газотранспортної системи, номінації на доступ до потужності в порядку, передбаченому розділами ІХ, ХІ Кодексу ГТС.

При цьому, як зазначалося вище, відповідно до пункту 3 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГТС у випадку, якщо замовник послуг транспортування природного газу не надасть оператору газотранспортної системи номінацію згідно з положеннями пункту 1 цієї глави, вважається підтвердженою номінація для такого замовника послуг транспортування природного газу з обсягами природного газу, що дорівнює нулю відносно замовленої точки входу/виходу.

Відповідно, за нульової номінації перевищенням АТ «Чернівцігаз» замовленої (договірної) потужності є вся потужність, послуги з доступу до якої йому надав позивач протягом спірного періоду, а саме в обсязі 54407,47193 тис. м3(рядки 5,6 звітів Форми 8в), що за розрахунками позивача у грошовому виразі становить 4461167,72 грн.

Крім того, відповідач не надав доказів ініціювання урегулювання в установленому Технічною угодою та/або Договором транспортування спору щодо об`ємів отриманого природного газу за спірний період та не надав будь-яких доказів, які б у даному судовому процесі спростовували об`єми природного газу, вказані в актах наданих послуг з перевищення замовленої (договірної) потужності № 03-2022-/1000322 від 31.03.2022; № 04-2022-/1000422 від 30.04.2022; № 05-2022-/1000522 від 31.05.2022; № 06-2022-/1000622 від 30.06.2022; № 07-2022-/1000722 від 16.02.2023; № 08-2022-/1000822 від 16.02.2023; № 09-2022-/1000922 від 16.02.2023; № 10-2022-/1001022 від 31.10.2022; № 11-2022-/1001122 від 30.11.2022; № 12-2022-/1001222 від 30.11.2022; № 01-2023-/1000123 від 31.01.2023; № 02-2023-/1000223 від 28.02.2023, які підписані відповідачем, а також в актах № 03-2023-/1000323 від 31.03.2023; № 04-2023-/1000423 від 30.04.2023; № 05-2023-/1000523 від 31.05.2023; № 06-2023-/1000623 від 30.06.2023, які відповідачем не підписані, але щодо яких відповідачем не надано обґрунтованої письмової відмови від підписання в установленому пунктом 11.3 Договору транспортування порядку, з урахуванням чого даний акт має доказову силу нарівні з тими актами, що підписані обома сторонами.

Суд відхиляє заперечення відповідача проти позовних вимог, наведені у відзиві на позов, а також озвучені в судовому засіданні представником АТ «Чернівцігаз».

Так, доводи відповідача про те, що доступ до потужності є правом, а не послугою, суперечать пункту 5 глави 1 розділу І, пункту 1 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС, за змістом яких складовою послуг транспортування природного газу за договором транспортування є надання замовнику оператором ГТС послуги із замовлення розподілу потужності.

Суд не погоджується з аргументами відповідача, що потужність, як технічну характеристику речі (природного газу), неможливо транспортувати, і що це спростовує доводи позову про надання послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу.

Так, згідно з Договором транспортування і положеннями Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи надає послуги не з транспортування потужності, а з розподілу (доступу до) потужності в складі послуги з транспортування природного газу, тому твердження відповідача про неправильні одиниці виміру дозволеної (замовленої) потужності та про безпідставність посилання позивача на тариф, встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013 є хибними.

Суд погоджується із запереченнями позивача проти доводів відповідача про необхідність застосування Регламенту комісії (ЄС) 2017/459 від 16.03.2017 про запровадження мережевого кодексу щодо механізмів розподілу потужності в газотранспортних системах, який був транспонований до законодавства України постановою НКРЕКП від 29.11.2019 № 2586 і норми якого, на думку відповідача, відрізняються від положень чинного законодавства України.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про ринок природного газу» на виконання зобов`язань України за Договором про заснування Енергетичного Співтовариства та Угодою про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами з іншої сторони цей Закон спрямований на імплементацію актів законодавства Енергетичного Співтовариства у сфері енергетики, а саме: Директиви 2009/73/ЄС про спільні правила внутрішнього ринку природного газу та про скасування Директиви 2003/55/ЄС; Регламенту (ЄС) 715/2009 про умови доступу до мереж транспортування природного газу та яким скасовується Регламент (ЄС) 1775/2005; Директиви 2004/67/ЄС про здійснення заходів для забезпечення безпеки постачання природного газу; Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 1227/2011 від 25 жовтня 2011 року про доброчесність та прозорість на оптовому енергетичному ринку та рішень Ради міністрів Енергетичного Співтовариства.

Таким чином, Україна привела норми свого законодавства у відповідність із зазначеними актами і в даному випадку відсутні відмінності чи розбіжності між нормами Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу ГТС та зазначеними Директивами (які не є актами прямої дії в Європейському Союзі та в Україні) та Регламентами, транспонованими у законодавство України постановою НКРЕКП від 29.11.2019 № 2586, які б зумовили висновок про те, що надання доступу до потужності не є складовою послуги з транспортування природного газу.

Відповідний правовий висновок зроблено Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 листопада 2023 року у справі № 918/686/21.

Аргументи АТ «Чернівцігаз» про те, що сторонами не укладався додаток 1 до Договору транспортування про розподіл потужності, а також про те, що відповідач не подавав, а Оператор ГТС не підтверджував номінації для транспортування природного газу, в зв`язку з чим відповідач не отримував послуги розподілу замовленої потужності, теж не спростовують позовні вимоги.

Так, згідно з Типовим договором і Договором транспортування додаток 1, як невід`ємна частина Договору транспортування, не укладається у випадку замовлення потужності на добу наперед та/або протягом доби, що мало місце у відносинах між позивачем і відповідачем.

Доводи відповідача, що у спірний період Договір транспортування природного газу сторонами не виконувався й АТ «Чернівцігаз» на точках входу і виходу газ не приймало і не подавало, не користувалося потужністю газотранспортної системи, спростовуються дослідженими судом документами, які складені за спірний період в тому числі за участю уповноважених осіб АТ «Чернівцігаз», а саме:

- актами наданих послуг з перевищення замовленої (договірної потужності);

- даним, завантаженими до та відправленими з інформаційної платформи Оператора ГТС;

- складеними АТ «Чернівцігаз» та поданими Регулятору звітами Форми 8в-НКРЕКП-газ-моніторинг (місячна) Звіт про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків, з яких вбачається обсяг природного газу, що не був розподілений іншим споживачам, а використаний відповідачем на власні потреби за період березень 2022 року - червень 2023 року включно в об`ємі, який відповідає обсягу перевищення замовленої (договірної) потужності.

Суд відхиляє твердження представника відповідача, що звіти Форми 8в-НКРЕКП-газ-моніторинг (місячна) отримані позивачем у неправомірний спосіб і є неналежними доказами у справі, оскільки доступ до звітів та можливість їх копіювання були надані позивачу на його запит Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка є законним держателем цих звітів.

У звітах Форми 8в відповідачем вказані використані обсяги потужності за березень 2022 року - червень 2023 року в розмірі 54407,47193 тис. м3 сукупно при відсутності поданих номінацій, що є свідченням перевищення АТ «Чернівцігаз» договірної (замовленої) потужності у саме такому обсязі (п.п. 7-9 глави 1, п. 3 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГТС).

АТ «Чернівцігаз» не довело належними доказами, що Договір транспортування суперечить нормам чинного законодавства та, відповідно, є недійсним повністю чи в частині, або що сторонами не погоджено істотних умов цього Договору, в силу чого він є неукладеним. Фактичні дії відповідача свідчать, що Договір транспортування сторонами виконувався, відповідач отримував послуги позивача з надання доступу до потужності, складав акти надання послуг та звітність, подавав інформацію до інформаційної платформи Оператора ГТС.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі № 921/184/21 зроблено правовий висновок про те, що відсутність відповідних додатків, які самі сторони в договорі визнали його невід`ємною частиною, тобто такими, що за змістом є обов`язковими, а отже, й істотними в контексті предмета договору, за звичайних обставин мала б свідчити про неукладеність договору. До того ж обов`язковість названих додатків до договору транспортування, виходячи з наведених приписів законодавства, передбачена й безпосередньо законом.

Водночас не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Фактичне виконання сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів частини восьмої статті 81 ГК України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладення господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 922/189/18 (пункт 8.15 постанови від 15.07.2022 у справі № 921/184/21).

Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що замовник може отримувати послуги розподілу потужності лише у разі укладення відповідних додатків 1 та 2 або у разі, якщо доступ до потужності надається на добу наперед та/або протягом доби за умови подання замовником відповідних номінацій/реномінацій через інформаційну платформу в порядку, передбаченому розд. ХІ Кодексу ГТС.

Так, відповідно до висновків Верховного Суду у пунктах 213-220 постанови від 03 листопада 2023 року у справі № 918/686/21 фактичне виконання сторонами спірного договору за відсутності додатків виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного та за наявності підписаних актів наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності), якими підтверджено як факт отримання послуг з розподілу потужності, так і перевищення договірної потужності, і поданого до НКРЕКП звіту за формою № 8в, у якому зазначено про обсяги відібраного природного газу, які співпадають із даними інформаційної платформи ТОВ Оператор ГТС щодо використаних Оператором ГРМ обсягів перевищення договірної потужності та відображених Оператором ГТС в наданих актах та відповідних рахунках, договір транспортування природного газу не можна визнати неукладеним, відтак, він підлягає виконанню.

Також суд звертає увагу, що позов АТ «Чернівцігаз» до ТОВ «Оператор ГТС України» про визнання недійсним договору № транспортування природного газу від 04.02.2020 розглянутий господарським судом міста Києва (справа № 910/379/24) та в його задоволенні відмовлено рішенням від 29.04.2024, яке набрало законної сили.

Верховним Судом сформовано усталену правову позицію, яка полягає в тому що відповідно до частини 2 статті 37 Закону України «Про ринок природного газу», пункту 2.1, підпунктів 27, 28 пункту 2.2 «Ліцензійних умов провадження господарської діяльності на ринку природного газу», в тому числі «Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу», затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 № 201, оператор ГРМ провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором, з дотриманням вимог Закону України «Про ринок природного газу», чинних Кодексу ГРМ, інших нормативно-правових актів, державних будівельних норм та нормативних документів у сфері нафтогазового комплексу, зокрема повинен мати укладений з оператором ГТС договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування, затвердженого НКРЕКП; здійснювати розрахунки із оператором ГТС за надані послуги транспортування у строки та на умовах, визначених договором транспортування природного газу.

Взаємовідносини між оператором ГТС та оператором ГРМ, пов`язані з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з ГТС до ГРМ, регулюються укладеним між ними договором на транспортування природного газу, який укладається за формою Типового договору транспортування, технічною угодою та відповідно до вимог Кодексу ГТС (абз. 3 п. 2 гл. 1 розд. VI Кодексу ГРМ), а згідно з п. 4 гл. 1 розд. І Кодексу ГТС доступ суб`єктів ринку природного газу до ГТС здійснюється на принципах, зокрема, надання оператором ГТС послуг доступу та приєднання виключно на договірних засадах.

Таким чином, укладання операторами ГРМ з оператором ГТС договору транспортування природного газу є не лише умовою доступу до ГТС, однак і обов`язковою вимогою щодо діяльності оператора ГРМ.

При цьому, укладення операторами ГТС та ГРМ такого договору транспортування природного газу не позбавляє їх права використовувати у власних відносинах й інші нормативні акти та документи, зокрема, Кодекс ГТС та Технічну угоду про умови приймання-передачі природного газу, на яких наполягає відповідач, які також є обов`язковими відповідно до п. 2.1 «Ліцензійних умов з розподілу природного газу» (постанова Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №921/184/21).

Суд дослідив зміст укладеної між сторонами Технічної угоди про умови приймання-передачі природного газу № від 31.10.2020 та відхиляє посилання відповідача на те, що протягом спірного періоду між сторонами мали місце виключно правовідносини, які були врегульовані цією Технічною угодою, а на умовах Договору транспортування відповідач на точках входу/виходу не подавав/не приймав природний газ.

Згідно з пунктом 1.1 предметом Технічної угоди про умови приймання-передачі природного газу № від 31.01.2020 є визначення порядку приймання-передачі природного газу оператором газотранспортних систем (Сторона1) до газопроводів(у) оператора газорозподільної системи (Сторона2) у точках виходу газотранспортної системи.

Умови, які визначає названа Технічна угода, перелічені в пункті 1.2 і серед них відсутні умови надання послуги з транспортування природного газу оператором ГТС.

В цей же час, системний аналіз змісту Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу ГТС, Кодексу газорозподільних систем свідчить, що здійснення відповідачем, як Оператором ГРМ, діяльності щодо розподілу природного газу можливе лише після надходження певних обсягів природного газу до/з газорозподільної системи.

Таке надходження природного газу до/з газорозподільної системи відбувається в точках виходу/входу газотранспортної системи, до яких транспортування природного газу здійснюється оператором газотранспортної системи, яким в даному випадку є позивач.

Згідно з підпунктом 5 пункту 1 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ порядок взаємовідносин оператора газорозподільної системи з оператором газотранспортної системи, у тому числі пов`язаних з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з газотранспортної системи до газорозподільної системи, зокрема щодо якості та обліку природного газу (у тому числі приладового), а також з обміном даних щодо прогнозів відборів/споживання природного газу по споживачах та фактичних обсягів споживання ними природного газу, регулює Кодекс газотранспортної системи, договір транспортування природного газу та технічна угода, що укладені між сторонами відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Таким чином, можливість здійснення оператором ГРМ (яким є відповідач) діяльності з розподілу природного газу нерозривно пов`язана із транспортуванням природного газу через газотранспортну систему, що, в свою чергу, здійснюється на умовах Договору транспортування природного газу, який укладається між операторами ГТС і ГРМ у порядку, передбаченому Кодексом ГТС та іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 32 Закону № 329-VIII).

Тобто, хибними є доводи відповідача про те, що правовідносини з позивачем регулюються виключно Технічною угодою.

Відповідач вказував, що жодних обсягів природного газу на точках входу до газотранспортної системи не передавав, а природний газ, що вийшов з точок виходу ГТС та був переданий до ГРМ, належить на праві власності постачальникам цього газу і саме ці постачальники є замовниками потужності ГТС на відповідні обсяги газу.

Однак, ці твердження не спростовують доводів позовної заяви, адже на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установлено, що перевищення замовленої потужності з боку відповідача мало місце не за обсягами природного газу, розподіленого споживачам інших постачальників, а використаного відповідачем на власні потреби та виробничо-технічні втрати, що по факту є реалізацією складових права власності (ст. 317 ЦК України).

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить до висновку, що АТ «Чернівцігаз» у актах наданих послуг з перевищення замовленої (договірної) потужності № 03-2022-/1000322 від 31.03.2022; № 04-2022-/1000422 від 30.04.2022; № 05-2022-/1000522 від 31.05.2022; № 06-2022-/1000622 від 30.06.2022; № 07-2022-/1000722 від 16.02.2023; № 08-2022-/1000822 від 16.02.2023; № 09-2022-/1000922 від 16.02.2023; № 10-2022-/1001022 від 31.10.2022; № 11-2022-/1001122 від 30.11.2022; № 12-2022-/1001222 від 30.11.2022; № 01-2023-/1000123 від 31.01.2023; № 02-2023-/1000223 від 28.02.2023, які підписані відповідачем без зауважень чи застережень, а також у звітах Форми 8в, поданих до Регулятора, визнало використання обсягів потужності в період з березня 2022 року по червень 2023 року.

Тобто, відповідачу була надана з боку позивача послуга розподілу потужності на умовах Договору транспортування.

Оператор ГТС фактично здійснює алокацію (аналіз та систематизацію даних) на підставі інформації щодо обсягів відібраного газу, яка була надана самим замовником послуг. Подання замовником нульових номінацій або неподання їх взагалі не впливає на фактичний обсяг відібраного замовником природного газу з ГТС.

Той факт, що акти наданих послуг № 03-2023-/1000323 від 31.03.2023; № 04-2023-/1000423 від 30.04.2023; № 05-2023-/1000523 від 31.05.2023; № 06-2023-/1000623 від 30.06.2023 відповідачем не підписані, не позбавляє ці документи доказової сили, оскільки мотивованої відмови від підписання акту АТ «Чернівцігаз» не надало, в той же час, у такому випадку згідно з пунктом 11.3 Договору транспортування у разі відмови Замовника від підписання акту до прийняття рішення судом вартість послуг визначається за даними Оператора, а спору щодо обсягів газу відповідачем не ініційовано.

Достатньою підставою для оплати вартості перевищення замовленої (договірної) потужності є звіти, складені Оператором ГТС на підставі інформації, наданої самим Замовником (відповідачем). Оплата послуг має бути здійснена Замовником у разі надсилання Оператором ГТС такому замовнику рахунку на оплату, звіту по точках входу/виходу замовника послуг транспортування (пункти 3 і 4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС).

Необґрунтованими є заперечення відповідача в частині неправильного розрахунку позовних вимог виходячи з потужності в кубічних метрах газу.

Так, відповідно до абзацу 1 пункту 7.1, пунктів 7.2, 7.3 Договору транспортування вартість Послуг з розподілу потужності розраховується за тарифами, які встановлюються Регулятором. Оператор розміщує інформацію про чинні тарифи та базову ціну газу на своєму веб-сайті: www.tsoua.ua. Тарифи, передбачені пунктом 7.1 цього розділу, є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього Договору.

Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013 встановлено тарифи для ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на регуляторний період 2020-2024 роки, яка набрала чинності з 01.01.2020. Оператор зобов`язаний застосовувати тариф встановлений НКРЕКП для розрахунку вартості перевищення замовленої потужності на точки виходу, який для відповідача становить 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ (додаток 2 до постанови).

Судом досліджено зміст пунктів 8.1-8.4 Договору транспортування щодо порядку визначення вартості договірної потужності на період однієї газової доби та на період газового місяця, вартості перевищення Замовником замовленої потужності за кожний день газового місяця та на період газового місяця, проаналізовано відповідні формули, в тому числі формулу розрахунку вартості перевищення замовленої потужності (абз. 5 пункту 8.4 в редакції додаткової угоди № 1), і виконані позивачем розрахунки обсягів перевищення розміру фактично використаної потужності понад замовленою (договірною) потужністю АТ «Чернівцігаз» в кількості 54407,47193 тис. м3 (сумарно за кожний день кожного газового місяця) за період з березня 2022 року по червень 2023 року.

За результатами аналізу суд дійшов до висновку, що позивач правильно визначив обсяг перевищення договірної (замовленої) потужності за спірний період з березня 2022 року по червень 2023 року в обсязі 54407,47193 тис. м3 разом з договірною потужністю в обсязі 0,234 м3 (разом 54407,70593 тис. м3), та, відповідно, правильно обчислив суму заборгованості 4461167,72 грн. з розрахунку 54407,70593 тис. м3 х 124,16 грн. (тариф НКРЕКП без ПДВ) х 1,2 (ПДВ) - 3 645 145,18 грн. (оплати відповідача).

Таким чином, враховуючи, що відповідач надавав позивачеві номінації на розподіл потужності на витрати природного газу на власні потреби та виробничо-технологічні втрати в обсязі 0,234 м3, а доступ до такого обсягу потужності (послуга розподілу) був йому наданий у спірний період у кількості 54407,70593 тис. м3 (сумарно за кожний день кожного газового місяця), суд доходить до висновку, що заборгованість АТ «Чернівцігаз» на суму 4461167,72 грн. з оплати вартості перевищення замовленої (договірної) потужності є доведеною.

При цьому, відповідач не спростував тверджень позивача щодо перевищення договірної потужності та не надав належних, достовірних і допустимих доказів, які б надали суду підстави вважати, що заявлена потужність за Договором транспортування відповідачем перевищена не була. Натомість, відповідач самостійно подав до НКРЕКП звіти Форми № 8в-НКРЕКП-Газ-моніторинг (місячна) за період з березня 2022 року по червень 2023 року з показниками використання потужності газотранспортної системи в обсягах, про які позивач склав звіти про використання замовленої потужності за спірні газові місяці з урахуванням відсутності номінацій відповідача на розподіл потужності на власні потреби та виробничо-технологічні втрати.

В абзаці 13 пункту 2 глави 3 розділу ХV Кодексу ГТС передбачено, що оператор газотранспортної системи з метою уникнення можливості виникнення перевантажень вчиняє дії по стягненню із замовника послуг транспортування додаткову оплату за перевищення потужності відповідно до договору транспортування.

Згідно з пунктом 8.4. Договору транспортування замовник, який є оператором газорозподільної системи, здійснює остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг, тому останнім днем сплати для відповідача є : за березень 2022 - 20.04.2022; за квітень 2022 20.05.2022; за травень 2022 20.06.2022; за червень 2022 20.07.2022; за липень 2022 22.08.2022 (20.08.2022 - субота, переноситься на перший робочий день 22.08.2022); за серпень 2022 20.09.2022; за вересень 2022 20.10.2022; за жовтень 2022 21.11.2022 (20.11.2022 - неділя, переноситься на перший робочий день 21.11.2022); за листопад 2022 20.12.2022; за грудень 2022 20.01.2023; за січень 2023 20.02.2023; за лютий 2023 20.03.2023; за березень 2023 20.04.2023; за квітень 2023 22.05.2023 (20.05.2023 - субота, переноситься на перший робочий день 22.05.2023); за травень 2023 20.06.2023; за червень 2023 20.07.2023.

Таким чином, у справі встановлено, що відповідач у визначені Договором транспортування строки не здійснив оплату за перевищення потужності за період з березня 2022 року по червень 2023 року на загальну суму 4461167,72 грн., отже позовна вимога про стягнення 4 461 167,72 грн. боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо нарахування пені в розмірі 1100098,09 грн., інфляційних втрат в розмірі 398267,05 грн. та 3% річних в розмірі 123701,42 грн. господарський суд зазначає таке.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно зі статтею 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Пунктом 13.5 Договору транспортування передбачено, що у разі порушення строків оплати, передбачених цим Договором, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Оскільки фактичні обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов Договору транспортування щодо оплати за перевищення замовленої потужності, наявні достатні правові підстави для стягнення з відповідача передбаченої пунктом 13.5 Договору пені.

Перевіривши правильність розрахунків позивача, господарський суд дійшов до висновку, що пеня на загальну суму 1100098,09 грн. за зобов`язаннями в період з березня 2022 року по червень 2023 року нарахована правильно в межах 6-тимісячного періоду з дня, коли зобов`язання мало бути виконано, згідно положень частини 6 статті 232 ГК України.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши зроблений позивачем розрахунок 3 % річних на загальну суму 123701,42 грн., нарахованих на суми заборгованості за кожний спірний місяць за період з 01.03.2022 по 20.09.2023, суд встановив, що 3 % річних обчислені правильно.

Втрати від інфляції в розмірі 398267,05 грн. на прострочені суми боргу за період з березня 2022 року по червень 2023 року позивачем також нараховані правильно.

Відповідач у відзиві просить застосувати позовну давність до вимог щодо пені, вказуючи, що позов подано 30.10.2023 за період з 01.03.2022 по 30.06.2023, в той час, час пеня нарахована з 01.03.2022, в зв`язку з чим пеня нарахована поза межами встановленої законом річної позовної давності.

З цього приводу суд зазначає, що за змістом статей 256, 257, 258 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема, до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частинами 3-5 статті 267 ЦК України унормовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 № 211 відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин.

У подальшому дія карантину безперервно продовжувалася, востаннє постановою від 25.04.2023 р. № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» Кабінет Міністрів України через COVID-19 продовжив режим надзвичайної ситуації в єдиній державній системі цивільного захисту, а також карантин на всій території України до 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно з п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції Закону від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022) у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені статтями 257-259 цього Кодексу продовжуються на строк його дії.

Згідно з п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону від 08.11.2023 № 3450-IX, який набрав чинності 30.01.2024) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи, що воєнний стан в Україні оголошено 24.02.2022, визначений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності по Закону № 2120-IX було продовжено до 30.01.2024, а по Закону № 3450-IX зупинено, починаючи з 30.01.2024 на строк дії воєнного стану, який наразі продовжено до 12.08.2024 (Указ Президента України від 06.05.2024 № 271/2024, затверджений Законом України від 08.05.2024 № 3684-ІХ).

З наведеного слідує, що в період виникнення спірних правовідносин з березня 2022 року по червень 2023 року, та на дату звернення позивача з позовом до господарського суду 20.10.2023 (згідно поштового штемпеля на описі вкладення) загальний і спеціальний строки позовної давності, встановлені статтями 257, 258 Цивільного кодексу України, були продовжені на строк до 12.08.2024, в зв`язку з чим позивач не пропустив строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 13, частин 1, 2 статті 14 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті 76, 77 ГПК України).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно норми статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується неналежне виконання відповідачем умов договору № транспортування природного газу від 04.02.2020 в редакції додаткових угод № 1 від 09.12.2020, № 2 від 09.12.2020 та № 3 від 10.12.2020 і відповідних положень Кодексу ГТС в частині несплати вартості перевищення договірної потужності за період березень 2022 червень 2023 в сумі 4461167,72 грн., що надає підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 4461167,72 грн. основного боргу та нарахованих на підставі пункту 13.5 Договору транспортування і статті 625 ЦК України 1100098,09 грн. пені, 398267,05 грн. інфляційних втрат та 123701,42 грн. 3% річних.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90 % суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною 2 статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, якщо її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

У своїх висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (Провадження №14-224цс21) з посиланням на висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

У визначенні підстав для зменшення розміру пені суд виходить з такого.

Положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості, а тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами 1 та 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина 3 статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).

Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Водночас, як свідчить судова практика, суди звертають увагу на те, що зменшення розміру пені на 90 % та більше фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21).

Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.

Тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).

У зв`язку з викладеним індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), до якого суд має право її зменшити, залежить виключно від оцінки судами фактичних обставин справи та обґрунтованості доводів і заперечень сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 та підтримана у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22.

З матеріалів справи вбачається, що у відсотковому співвідношенні обґрунтований розмір пені до основної суми заборгованості складає 24,6 % (1100098,09 грн х 100 % /4461167,72 грн).

Таким чином, нарахована позивачем пеня не може бути віднесена до надмірно великих штрафних санкцій порівняно зі збитками кредитора та не змінює стимулюючий, компенсаційний характер неустойки на каральну санкцію.

Крім цього, суд не приймає до уваги посилання відповідача на ненадання позивачем доказів понесення збитків внаслідок прострочення виконання зобов`язань, оскільки обов`язок доведення наявності підстав для зменшення штрафних санкцій покладений саме на відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №910/14628/17, від 13.06.2018 у справі №910/17259/17, від 14.08.2018 у справі №910/496/18, від 15.08.2018 у справі №910/21804/17, від 22.05.2019 справі №904/1782/19 та від 05.09.2019 у справі №910/1338/19.

Відповідачем також не доведено наявності виняткових обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру пені, а також не наведено поважних причин порушення зобов`язання, що стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем.

Судом враховано доводи відповідача про погіршення його фінансового становища у порівнянні з 2022 та 2023 роками, однак Договір транспортування, на підставі якого позивачем було визначено відповідачу вартість перевищення договірної потужності було укладено у 2020 році, а тому відповідач мав усвідомлювати негативні наслідки несвоєчасного проведення розрахунку по Договору транспортування.

Крім цього, згідно зі статтею 44 ГК України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Так, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №910/1338/19 викладено правову позицію, відповідно до якої юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, тому, укладаючи договір з визначеним строком розрахунку, сторона повинна була належним чином планувати з урахуванням виду та специфіки своєї господарської діяльності можливість виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки.

Інші обставини, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення на один рік суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та частини 4 статті 331 ГПК України суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши представників сторін суд дійшов висновку, що в справі наявні обставини, які ускладнюють виконання рішення відповідачем і його доводи в обґрунтування заяви про розстрочку виконання судового рішення заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред`явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом. При цьому заявник повинен обґрунтувати подану заяву, вказати обставини, з якими пов`язується можливість розстрочення виконання рішення та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, подати докази наявності таких обставин.

У п. 7.1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» роз`яснено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно п. 7.2 вище вказаної Постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Водночас, Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин в порядку ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 за №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК України і ст. 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Вирішуючи питання про застосування відстрочки або розстрочки виконання рішення суду, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан тощо.

Тобто, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Приписами ст. 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

Згідно ч. 5 ст. 331 ГПК України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Так, у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

З огляду на те, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при її наданні, необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

У постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 905/2953/17 зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України», заява № 6962/02).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003).

Таким чином, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення такої заяви є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочення.

В обґрунтування поданого клопотання про надання розстрочки виконання судового рішення відповідач зазначає, що на сьогоднішній день перебуває у складному фінансовому становищі, що значно ускладнює виконання рішення суду.

На підтвердження доводів щодо важкого фінансового становища відповідач надав звіти про оплату житлово-комунальних послуг населенням за 3 та 4 квартал 2023 р.; звіти про фінансові результати за 2021р., 2022р., 1 кв. 2023р.

Крім того, відповідач, серед іншого, повідомив про те, що постановою НКРЕКП від 22.02.2024 року № 374 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» зупинено дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 29 червня 2017 року № 856, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію.

Суд констатує, що з вказаної постанови НКРЕКП вбачається, що АТ «Чернівцігаз» з 01.03.2024 позбавлено права на провадження ліцензованої діяльності з розподілу природного газу та припинило отримувати дохід з поточної діяльності, в зв`язку з чим відповідач не проводить ліцензованої господарської діяльності з розподілу природного газу та не отримує від споживачів плати за надані їм послуги з розподілу природного газу.

Також відповідач довів до відома суду, що на виконання вимог статті 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-ІХ (Закон №1639) НКРЕКП прийнято постанову від 12.02.2024 № 516 «Про затвердження АТ «Чернівцігаз» обсягів перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу», відповідно до якої затверджено АТ «Чернівцігаз» () в тому числі: обсяг перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу за даними звітності, поданої АТ «ЧЕРНІВЦІГАЗ» до НКРЕКП, над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу, встановленими НКРЕКП, з урахуванням отриманих компенсацій витрат, що утворився за період з 01 листопада 2021 року по 28 лютого 2022 року включно у сумі 472741,73 тис. грн (без ПДВ).

З вказаної постанови НКРЕКП вбачається, що заборгованість АТ «Чернівцігаз» виникла з незалежних від відповідача обставин та є наслідком тарифної політики НКРЕКП, яка полягає у затвердженні останньою для АТ «Чернівцігаз» економічно необґрунтованого тарифу на розподіл природного газу, який не покриває розмір фактичних витрат на придбання природного газу для потреб ВТВ та НВтр і власних потреб, а також послуг балансування, внаслідок чого АТ «Чернівцігаз» недоотримано необхідних коштів для розрахунків за надані послуги перед Позивачем (ТОВ «Оператор ГТС України»).

Наведені докази свідчать про те, що відповідач знаходиться в скрутному фінансовому становищі і виконання рішення суду може супроводжуватися арештами рахунків, що вплине на вчасну виплату заробітної плати, звільненням працівників та банкрутством підприємства.

Господарський суд бере до уваги інтереси позивача (ТОВ «Оператор ГТС України») при розстроченні виконання судового рішення, що включає значний строк заборгованості, однак не вбачає у клопотанні відповідача про розстрочку виконання рішення намагання ухилитися від виконання судового рішення, відтак, з урахуванням інтересів як боржника так і стягувача, суд дійшов висновку що за встановлених обставин, які дають право на розстрочку виконання рішення, виконання судового рішення слід розстрочити, але не на один рік, як просить боржник, а на 6 місяців, що, на думку суду, сприятиме належному виконанню рішення та унеможливить виникнення реальної загрози припинення діяльності АТ «Чернівцігаз»».

В даному випадку надання відповідачу розстрочення виконання рішення буде належним способом виконання відповідачем рішення суду, та сприятиме погашенню заборгованості протягом визначеного судом строку.

Розстрочка виконання рішення в справі не порушить майнових інтересів позивача, а слугуватиме досягненню мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача.

Таким чином, враховуючи встановлені вище та зазначені відповідачем обставини неможливості наразі виконати рішення господарського суду Чернівецької області у даній справі, з огляду принципи розумності та справедливості, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд враховує баланс інтересів сторін, а також те, що розстрочення рішення суду не порушить прав позивача та надасть змогу відповідачу належним чином виконати рішення суду в даній справі без ризиків виникнення неплатоспроможності відповідача та/або припинення його господарської діяльності, що на думку суду слугуватиме збалансуванню інтересів відповідача по збереженню платоспроможності.

Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З врахуванням наведеного, беручи до уваги, що період надання розстрочки рішення у справі не може перевищувати одного року з дати його ухвалення, суд вважає за можливе заяву відповідача задовольнити частково та розстрочити виконання рішення у даній справі на 6 місяців шляхом щомісячної сплати відповідачем стягнутої суми рівними частками не пізніше 01 числа кожного календарного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем набрання судовим рішенням законної сили по 1013872,38 грн.

У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 91248,51 грн. належить покласти на відповідача (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

Керуючись статтями 237, 238, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позов товариства з товариства обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» про стягнення грошових коштів в сумі 6083234,28 грн задовольнити.

2. Стягнути з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» (58009, м. Чернівці, вул. Винниченка, буд. 9А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, буд. 44, ) грошові кошти у загальній сумі 6083234,28 грн, з яких: 4461167,72 грн основна заборгованість; 123701,42 грн три відсотки річних; 1100098,09 грн пеня; 398267,05 грн інфляційні втрати.

3. Розстрочити виконання рішення в цій частині на шість місяців шляхом сплати щомісячно, з місяця наступного після місяця набрання даним рішенням законної сили, не пізніше 01 числа кожного календарного місяця по 1013872,38 грн.

4. Стягнути з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» (58009, м. Чернівці, вул. Винниченка, буд. 9А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, буд. 44, ) 91248,51 грн судового збору.

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, буд. 44, ).

Відповідач акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» (58009, м. Чернівці, вул. Винниченка, буд. 9А, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді повний текст рішення складено та підписано 22.07.2024.

Суддя Володимир БАЙТАЛЮК

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/