ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

23 липня 2024 року Справа № 903/469/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Володимирської окружної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Волинської області від 17.05.2024

(постановлену у м. Луцьку)

у справі № 903/469/24 (суддя Дем`як В.М.)

за позовом Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нововолинської міської ради

до відповідачів:

1) Обслуговуючого кооперативу "Житловобудівельний кооператив "Краєвиди Волині"

2) фізичної особи-підприємця Гураль Володимира Володимировича

про стягнення 1 135 269 грн 49 коп.

за участю представників:

від Нововолинської міської ради - не з`явився;

від Обслуговуючого кооперативу "Житловобудівельний кооператив "Краєвиди Волині" - не з`явився;

від фізичної особи-підприємця Гураль Володимира Володимировича - Бейлик М.Б.;

прокурор - Котяй І.В.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Волинської області разом із позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову за вх. №01-74/763/24 від заступника керівника Володимирської окружної прокуратури, в якій заявник просив:

- накласти арешт на грошові кошти що належать Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" та фізичній особі-підприємцю Гуралю Володимиру Володимировичу, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" та фізичній особі-підприємцю Гуралю Володимиру Володимировичу у межах суми позовних вимог на загальну суму 1 135 269 грн 49 коп.;

- накласти арешт на нерухоме майно та транспортні засоби, які належать Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" та фізичній особі-підприємцю Гуралю Володимиру Володимировичу, у межах суми позову 1 135 269 грн 49 коп. лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

Господарський суд Волинської області ухвалою від 17.05.2024 у справі № 903/469/24 відмовив у задоволенні заяви Володимирської окружної прокуратури від 15.05.2024 за вх. №01-74/763/24 про забезпечення позову.

Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявником не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; наявності обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду.

Крім того, суд вказав, що заявник просячи суд накласти арешт на нерухоме майно та транспортні засоби, які належать відповідачам, у межах суми позову, не конкретизував при цьому, на яке саме майно та транспортні засоби слід накласти арешт.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулася Володимирська окружна прокуратура із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 17.05.2024 у справі №903/469/24 та вжити заходи забезпечення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані такими доводами.

Запропонований захід забезпечення позову є співмірним та обґрунтованим з урахуванням позовних вимог (предмет позову), останній спрямований на забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених інтересів територіальної громади міста Нововолинська у разі задоволення позову.

Арешт коштів на рахунках означає, що гроші залишаються у власності боржника і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому.

Немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість ними розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

Суд першої інстанції не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23 та від 19.02.2024 у справі № 906/952/23.

Окрім того, суд першої інстанції всупереч зазначених правових висновків Верховного Суду безпідставно поклав тягар доказування необхідності накладення арешту на грошові кошти відповідачів у справі на прокурора, що свідчить про застосування судом завищеного та заздалегідь недосяжного стандарту доказування, чим порушується баланс інтересів сторін у справі.

Позивач та відповідачі не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу прокурора, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 23.07.2024 прокурор підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при постановлені ухвали було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано наведені заявником висновки Верховного Суду. З огляду на вказане, вважає, що ухвалу Господарського суду Волинської області від 17.05.2024 у справі № 903/469/24 слід скасувати та вжити заходи забезпечення позову.

Представник ФОП Гураль В. В. в судовому засіданні заявив, що з доводами скаржника не погоджується, вважає їх безпідставними, а ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою. З огляду на зазначене, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання 23.07.2024 представник позивача та Обслуговуючого кооперативу "Житловобудівельний кооператив "Краєвиди Волині" не з`явилися.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що вказані учасники справи були належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать довідки про доставку електронного листа (т. матеріали оскарження ухвали, а. с. 124-125), а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розпочати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників позивача та Обслуговуючого кооперативу "Житловобудівельний кооператив "Краєвиди Волині".

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора, представника ФОП Гураль В. В., перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при постановлені ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що до Господарського суду Волинської області разом із позовною заявою заступника керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нововолинської міської ради до Обслуговуючого кооперативу "Житловобудівельний кооператив "Краєвиди Волині" та фізичної особи-підприємця Гураль Володимира Володимировича про стягнення 1 135 269 грн 49 коп., надійшла заява про забезпечення позову за вх. №01-74/763/24 від Володимирської окружної прокуратури, в якій заявник просив:

- накласти арешт на грошові кошти що належать Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" та фізичній особі-підприємцю Гуралю Володимиру Володимировичу, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" та Фізичній особі-підприємцю Гуралю Володимиру Володимировичу у межах суми позовних вимог на загальну суму 1 135 269 грн 49 коп.;

- накласти арешт на нерухоме майно та транспортні засоби, які належать Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" та Фізичній особі-підприємця Гураля Володимира Володимировича, у межах суми позову 1 135 269 грн 49 коп. лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

Така заява мотивована тим, що предметом позову у справі №903/469/24 є вимога про стягнення з відповідачів на користь позивача 1 135 269 грн 49 коп. безпідставно збережених грошових коштів пайової участі за будівництво об`єкта: "Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Стуса, 2-А в м. Нововолинську, Волинської області".

Вважає, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів, можливість відповідачів в будь-який момент розпорядитися такими коштами, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Прокурор вказує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" та фізичної особи-підприємця Гураля Володимира Володимировича, які знаходяться на всіх рахунках Відповідачів в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Краєвиди Волині" та фізичної особи-підприємця Гураля Володимира Володимировича, у межах суми позову 1 135 269 грн 49 коп. є адекватним способом захисту можливих порушень охоронюваних законом інтересів територіальної громади міста Нововолинська в особі позивача при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Суд зауважує, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Однак заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, на забезпечення якого подана відповідна заява, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту, постановленого саме у цій справі. Оскільки метою вжиття заходів до забезпечення позову є запобігання утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи у якій було подано позов, в разі його задоволення, а не будь-якого рішення, ухваленого судом у іншій справі. З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини третя статті 13 ГПК України).

Необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обставини позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.74 ГПК України.

Таким чином, аналіз приписів норм, які регулюють порядок та підстави вжиття заходів забезпечення позову, свідчить, що забезпечення позову є правом суду, що розглядає спір. Заходи по забезпеченню позову застосовується судом, виходячи з обставин справи та змісту заявлених позовних вимог. Вибір способу захисту забезпечення залежить від суті позовних вимог. Заявник (позивач) має довести (додати до заяви) наявність тих обставин, на підставі яких він просить вжити заходи до забезпечення позову, тому питання про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову вирішується виходячи з тих документів, які додані до заяви.

Водночас, заявником у заяві про забезпечення позову не наведені обставини та не долучені жодні докази на підтвердження вчинення відповідачами дій щодо зменшення їх грошових активів чи інших дій з належним їм майном з метою ухилення від виконання зобов`язань, які можуть виникнути на підставі ухваленого у цій справі рішення.

Не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; наявності обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду.

Також, прокурор просив суд, у випадку недостатності грошових коштів на рахунках відповідачів, накласти арешт на нерухоме майно та транспортні засоби, які належать відповідачам, у межах суми позову у розмірі 1 135 269 грн 49 коп., не конкретизуючи при цьому, на яке саме майно та транспортні засоби слід накласти арешт.

Щодо посилання прокурора на судову практику Верховного Суду, а саме позицію, викладену у постановах від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, від 11.12.2023 у справі №904/1934/23 та від 19.02.2024 у справі № 906/952/23, апеляційний господарський суд вказує таке.

Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, де Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Проаналізувавши постанови Верховного Суду, на котрі посилається прокурор, суд апеляційної інстанції висновує, що вони були ухвалені за результатом розгляду інших правовідносин, де предметом спору було стягнення заборгованості з однієї юридичної особи на користь іншої за наслідками господарської діяльності учасників справ.

При цьому, апеляційний господарський суд вказує, що визначаючись із судовою практикою щодо забезпечення позову, слід також зважати обставини самих справ, які слугували підставою для подання відповідних заяв та де були вжиті відповідні заходи або навпаки, у їх вжитті було відмовлено.

Відтак, судова практика, на яку посилається прокурор не є релевантною до правовідносин, які виникли у справі № 903/469/24.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що сама по собі лише потенційна можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення боржником на теперішній час певних реальних дій, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Також, прокурор не позбавлений права повторно звернутися до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвалу Господарського суду Волинської області від 17.05.2024 у справі № 903/469/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника керівника Володимирської окружної прокуратури - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270-271, 273, 275-282 ГПК України, Північно-західного апеляційного господарського суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника керівника Володимирської окружної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 17.05.2024 у справі № 903/469/24 залишити без змін.

2. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 17.05.2024 у справі № 903/469/24 надіслати Господарському суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "25" липня 2024 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.