ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1983/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Павлова О.В.

при розгляді справи за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр-т Берестейський, буд. 14) в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (54017, м. Миколаїв, вул. Лягіна, буд. 27)

до відповідача: Державного підприємства "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" (68355, Кілійський р-н, Одеська обл., м. Вилкове, вул. Придунайська, буд. 2)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" (21029, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 114в, офіс 203-6)

про стягнення 98 622 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Табула О.М. довіреність від 10.05.2024;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

03.05.2024 Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ", в якій просить суд стягнути з відповідача збитки у сумі 98 622 грн, а також судові витрати.

Позивачем також заявлено клопотання про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, мотивоване тим, що 29.08.2023 ТОВ "Еліксир Україна" за результатами приватизації набуло у власність 93/100 комплексу будівель та споруд порту Усть-Дунайськ за укладеним між ним та Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській та Миколаївський областях договором купівлі-продажу об`єкта малої приватизації єдиного майнового комплексу ДП "МТП Усть-Дунайськ" за результатами електронного аукціону.

Відповідно до п.3.1 договору купівлі-продажу ТОВ "Еліксир Україна", яке придбало об`єкт приватизації як єдиний майновий комплекс, є правонаступником його майнових прав і обов`язків відповідно до умов договору та законодавства України.

На даний час відповідач перебуває в стані припинення, але з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не виключений та самостійно виступає від свого імені у відносинах з іншими особами. Однак, в майбутньому рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки товариства з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна".

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08.05.2024 відкрито провадження у справі № 916/1983/24 за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 5.06.2024 о 12:30.

Вказаною ухвалою залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліксир Україна" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

В судове засідання 5.06.2024 з`явився позивач. Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, не з`явилися.

У зв`язку з оголошенням у м. Одеса та Одеській області системою цивільної оборони повітряної тривоги, в судовому засіданні оголошено перерву до "26" червня" 2024 о 15:00.

25.06.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із заявою про продовження строку на його подання.

Крім того, 26.06.2024 до суду надійшла заява відповідача про перенесення судового засідання у зв`язку зі знаходженням представника відповідача поза межами України.

У судове засідання 26.06.2024 з`явився позивач. Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, не з`явилися.

Протокольною ухвалою від 26.06.2024 судом поновлено строк на подання відзиву на позов та встановлено строк на подання відповіді на відзив до 12.07.2024. Судове засідання при розгляді справи по суті відкладено на 17.07.2024 о 11:30.

11.07.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

15.07.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у якому останній зазначив, що 05.07.2024 ним було направлено адвокатський запит адресу на філію "Дельта Лоцман" ДП "АМПУ" №57 з вимогою надати інформацію, яка стосується предмету позову. У відповідь філія "Дельта Лоцман" ДП "АМПУ" повідомила, що у зв`язку з тим, що надання відповіді на поставлені в адвокатському запиті питання потребує пошуку значної кількості документів та їх отримання від різних підрозділів філії "Дельта-Лоцман" ДП "АМПУ", строк розгляду запиту продовжено до двадцяти робочих днів.

У зв`язку з тим, що отримання такої інформації і долучення до матеріалів справи та її розгляд в судовому засіданні відповідач вважає суттєвою обставиною, без дотримання якої неможливо здійснити розгляд справи, останній просить перенести розгляд справи.

У судове засідання 17.07.2024 з`явився позивач. Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, не з`явилися.

Протокольною ухвалою від 17.07.2024 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Враховуючи технічні проблеми зі зв`язком, які унеможливили повноцінну участь позивача у судовому засіданні, останнім було подано заяву про розгляд справи без його участі.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

18.04.2014 між державним підприємством "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" (Зберігач) та державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Поклажодавець) укладено договір зберігання № 138-В-ФДЛ-14.

При цьому, на договорі зберігання є штамп філії "Дельта-лоцман" ДП "АМПУ", відповідно до якого договору присвоєно номер № 138-В-ФДЛ-14.

Відповідно до п. 1.1. цього договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, зберігач здійснює протягом строку дії цього договору зберігання технологічного матеріалу (геотекстиль), переданого поклажодавцем за актом приймання-передачі майна, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1.1.-2.1.2. договору, зберігач приймає майно на зберігання за актом приймання-передачі; забезпечує повне збереження майна, а після закінчення зберігання повертає поклажодавцю те саме майно.

Відповідно до п. 2.1.6. договору зберігач несе відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна поклажодавця, переданого на зберігання зберігачеві, у відповідності із цим договором та чинним законодавством з моменту одержання майна від поклажодавця та до моменту його повернення поклажодавцеві. Зберігач повертає майно повністю після припинення договору за актом приймання-передачі (п. 2.1.10. договору). Обов`язок по складанню акту повернення майна покладено на зберігача.

Відповідно до п. 4.1. договору, сторона, що постраждала від невиконання або неналежного виконання іншою стороною зобов`язань за договором, має право вимагати відшкодування завданих їй збитків. Збитки, причинені поклажодавцеві у випадку втрати або механічних пошкоджень, покладаються на зберігача, у розмірі повної вартості пошкодженого майна.

30.05.2014 між зберігачем та поклажодавцем підписано акт приймання-передачі майна (геотекстиль) у кількості, визначеної п. 1.1. договору (геотекстиль "Terrafix 1206" в кількості 43 рулони, геотекстиль "Terrafix Spul conteiner 1006" в кількості 295 рулонів, геотекстиль "Terrafix B609G5" в кількості 245 рулонів).

Впродовж 2015-2022 років основний масив геотекстилю, який зберігався в ДП "МТП Усть-Дунайськ", а саме 574 рулони геотекстилю трьох марок був реалізований поклажодавцем. Про кожний відпуск товару складався відповідний трьохсторонній акт з підписами Покупця (фізична чи юридична особа), Продавця (уповноважена особа філії "Дельта-лоцман") і Зберігача (уповноважена особа ДП "МТП Усть-Дунайськ"), після чого цей акт затверджувався в ДП "МТП Усть-Дунайськ" і філії "Дельта-лоцман" ДП "АМПУ".

Крім того, ДП "МТП Усть-Дунайськ" щорічно проводило інвентаризацію (дані якої свідчать про врахування продажу геотекстилю, а також про те, що товар знаходився на зберіганні у відповідача) і копії інвентаризаційних описів надсилало позивачу, тим самим підтверджуючи фактичне знаходження геотекстилю на зберіганні.

Станом на 18.08.2022 на зберіганні в ДП "МТП Усть-Дунайськ" перебував геотекстиль "Terrafix Spul conteiner 1006" в кількості 9 рулонів.

Філія "Дельта-лоцман" ДП "АМПУ" звернулась до ДП "МТП Усть-Дунайськ" листом від 18.08.2022 № 933 з проханням повернути зі зберігання геотекстиль "Terrafix Spul conteiner 1006" у кількості 9 рулонів або відшкодувати збитки, у разі відсутності майна. Всупереч п. 2.1.9. договору, ДП "МТП Усть-Дунайськ" майно не повернуло.

В результаті проведеного 15.02.2024 обстеження (інвентаризації) наявності залишків геотекстилю марки "Terrafix Spul conteiner 1006", який зберігався на території ДП "МТП УстьДунайськ" згідно Договору зберігання № 138-В-ФДЛ-14 від 18.04.2014, встановлено його відсутність на складах і території Зберігача, про що складено акт.

Філією "Дельта-лоцман" ДП "АМПУ" направлено претензію від 21.03.2024 № 415/29- 00-09/Вих ДП "МТП Усть-Дунайськ" з вимогою відшкодувати збитки за втрачений геотекстиль у розмірі 98 622 грн.

Враховуючи, що позивач є державним підприємством, збитки розраховано відповідно до вимог постанови КМУ від 22.01.1996 № 116 "Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей" та Методики оцінки майна, затвердженої постановою КМУ від 10.12.2003 № 1891 (в редакції постанови КМУ від 20.02.2019 № 224). При визначенні розміру збитків застосовувались індекси цін виробників промислової продукції, які визначаються органами статистики України.

Враховуючи, що претензія добровільно задоволена не була, це і стало підставою для звернення до суду.

3.2. Доводи ДП "МТП Усть-Дунайськ".

Відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що відповідальне зберігання - господарська операція, що здійснюється платником податків і передбачає передачу згідно з договорами схову матеріальних цінностей на зберігання іншій фізичній чи юридичній особі без права використання у господарському обороті такої особи з подальшим поверненням таких матеріальних цінностей платнику податків без зміни якісних або кількісних характеристик (пп. 14.1.32 ПКУ).

Порядок укладення договорів зберігання регламентується главою 66 ЦКУ.

Згідно з ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, установлених ст. 208 ЦК а саме, в угодах між юридичними особами.

Договір укладається, в основному, у письмовому вигляді і прийняття товару підтверджується квитанцією. У ньому прописуються всі умови - предмет (найменування, вид, артикул, колір, реєстраційні номери), терміни, права і обов`язки сторін, вартість і порядок оплати. При необхідності стан майна на момент передачі на склад фіксується фотозйомкою.

Водночас, позивач не надав жодної квитанції, яка би підтверджувала факт передачі майна, також відсутні інші докази, зокрема фотозйомка товару, який був переданий на зберігання.

Відповідно до п. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути їі поклажодавцеві у схоронності.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Якщо між суб`єктами господарювання укладено договір, згідно з яким один суб`єкт господарювання (поклажодавець) передає іншому суб`єкту господарювання (зберігачу) на зберігання майно без права його використання у господарському обороті, має бути подано повідомлення за формою 20-0ПП.

Однак, позивач не надав до суду докази, які би підтверджували виконання позивачем вимог податкового законодавства, а саме повідомлення за формою 20-0ПП.

Крім того, відповідач посилається на помилки у нумерації договору.

Так, з копії договору, який надав позивач до позову, вбачається подвійна нумерація договору зберігання, а саме "Договір зберігання № 14-Д 138-В-ТДЛ-14" від 18.04.2014 р., але, всі докази які були надані позивачем і мали би свідчити про виконання умов цього договору, а саме Акти приймання-передачі геотекстиля, містять іншу нумерація договору від 18.04.2014, а саме "138-В-ФДЛ".

Крім того, вбачається, що Додаткова Угода №2 2-15/138-В-ФДЛ-14 від 31.12.2015 до Договору №138-В-ФДЛ-14 від 18.04.2014 стосується окремих правовідносин, які склались між сторонами по Договору № 138-В-ФДЛ-14 від 18.04.2014.

Отже, враховуючи викладене, проаналізувавши додаткові угоди, які надані позивачем до позову, можна прийти до висновку, що між позивачем та відповідачем, могли існувати договірні правовідносини по трьом договорам.

Таким чином, позивач не надав до суду підтвердження того факту, що саме договір № 14-Д 138-В-ТДЛ-14 від 18.04.2014 був реальним договором, який регулював правовідносини між позивачем та відповідачем, таким чином, є підстави вважати, що по цьому договору сторони не розпочали свої правовідносини.

Відповідач вважає, що цей договір припинив діяти 31.12.2014, а реальні відносини між позивачем та відповідачем так і не розпочались, у зв`язку з тим, що позивач по вказаному договору не передав майно на зберігання.

Додаткові угоди, які надав позивач до позову, свідчать про те, що вони складені до двох різних договорів за нумерацією, але копії самих договорів позивач не надав.

Відповідач також не згоден з нарахуванням розміру відшкодування відповідно до Методики оцінки майна, затвердженої Постановою КМУ від 10.12.2003 № 1891.

Ця Методика не застосовується для проведення оцінки об`єктів державної і комунальної власності у випадках їх оренди та концесії, об`єктів державної і комунальної власності, які підлягають продажу на аукціоні за методом вивчення цінових пропозицій, а також у випадках визначення стартової ціни об`єкта великої приватизації радниками.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що позовна заява не обґрунтована, позивачем не надано договір, за яким порушені зобов`язання, методика нарахування матеріальної шкоди задіяна безпідставно, а також позивачем не надано доказів того факту, що позивач, під час укладання договору зберігання, який був доданий до позову, передав саме індивідуально визначене майно на зберігання, з огляду на що відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

18.04.2014 між державним підприємством "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" (Зберігач) та державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Поклажодавець) укладено договір зберігання № 138-В-ФДЛ-14 (т.1, а.с.38-42).

Відповідно до п. 1.1. цього договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, зберігач здійснює протягом строку дії цього договору зберігання технологічного матеріалу (геотекстиль), переданого поклажодавцем за актом приймання-передачі майна, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1.1.-2.1.2. договору зберігач приймає майно на зберігання за актом приймання-передачі; забезпечує повне збереження майна, а після закінчення зберігання повертає поклажодавцю те саме майно. Майно повинно бути повернене в тому самому стані, у якому воно було прийняте на зберігання.

Відповідно до п. 2.1.5. договору, зберігач турбується про майно, як про власне, вживає всіх заходів для його збереження від знищення, пошкодження, іншого зниження споживчих якостей.

Відповідно до п. 2.1.6. договору, зберігач несе відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна поклажодавця, переданого на зберігання зберігачеві, у відповідності із цим договором та чинним законодавством з моменту одержання майна від поклажодавця та до моменту його повернення поклажодавцеві.

Відповідно до п. 2.1.7. договору, зберігач за першою вимогою поклажодавця надає тому можливість доступу до майна і перевірки умов зберігання.

Відповідно до п. 2.1.9. договору, зберігач повертає майно поклажодавцю за першою вимогою останнього. Заявка на отримання майна підписується начальником філії "Дельта-лоцман" з вказівкою ПІБ одержувача.

Відповідно до п. 2.1.10. договору, зберігач повертає майно повністю після припинення договору за актом приймання-передачі. Обов`язок по складанню акту повернення майна покладено на зберігача.

Відповідно до п. 4.1. договору, сторона, що постраждала від невиконання або неналежного виконання іншою стороною зобов`язань за договором, має право вимагати відшкодування завданих їй збитків.

Відповідно до п. 4.2. договору (в редакції додаткової угоди № 9-22/138-В-ФДЛ-14 від 10.02.2022), зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем за збереження і цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення. Збитки, причинені поклажодавцеві у випадку втрати або механічних пошкоджень покладаються на зберігача, у розмірі повної вартості пошкодженого майна.

Строк договору неодноразово подовжувався сторонами, про що свідчать додаткові угоди до договору, що додаються до позовної заяви (т.1 а.с.38-50).

Так, додатковою угодою № 9 від 10.02.2022 пункт 7.1. договору викладено в такій редакції: "Строк цього договору починає свій перебіг з 18.04.2014 та закінчується 31.12.2022" (т.1 а.с.51-52).

30.05.2014 між зберігачем та поклажодавцем підписано акт приймання-передачі майна (геотекстиль) у кількості, визначеної п. 1.1. договору (геотекстиль "Terrafix 1206" в кількості 43 рулони, геотекстиль "Terrafix Spul conteiner 1006" в кількості 295 рулонів, геотекстиль "Terrafix B609G5" в кількості 245 рулонів) (т.1 а.с.53).

Ціна геотекстилю "Terrafix Spul conteiner 1006" становить 2 655,84 грн.

Відповідно до інвентаризаційного опису від 01.10.2015 на зберіганні в ДП "МТП Усть-Дунайськ" перебувало 43 рулони геотекстилю "Terrafix 1206", 245 рулонів геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006", 233 рулонів геотекстилю "Terrafix B609G5", всього 521 рулонів (т.1 а.с.56-57).

Відповідно до інвентаризаційного опису від 14.11.2016 на зберіганні в ДП "МТП Усть-Дунайськ" перебувало 43 рулони геотекстилю "Terrafix 1206", 245 рулонів геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006", 221 рулон геотекстилю "Terrafix B609G5", всього 509 рулонів (т.1 а.с.59-60).

Відповідно до інвентаризаційного опису від 01.11.2017 на зберіганні в ДП "МТП Усть-Дунайськ" перебувало 43 рулони геотекстилю "Terrafix 1206", 245 рулонів геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006", 219 рулонів геотекстилю "Terrafix B609G5", всього 507 рулонів (т.1 а.с.61-62).

Відповідно до інвентаризаційного опису від 01.10.2018 на зберіганні в ДП "МТП Усть-Дунайськ" перебувало 43 рулони геотекстилю "Terrafix 1206", 241 рулон геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006", 219 рулонів геотекстилю "Terrafix B609G5", всього 507 рулонів (т.1 а.с.64-65).

Відповідно до інвентаризаційного опису від 01.10.2019 на зберіганні в ДП "МТП Усть-Дунайськ" перебувало 40 рулонів геотекстилю "Terrafix 1206", 237 рулонів геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006", 211 рулонів геотекстилю "Terrafix B609G5", всього 488 рулонів (т.1 а.с.67-68).

Відповідно до інвентаризаційного опису від 01.10.2020 на зберіганні в ДП "МТП Усть-Дунайськ" перебувало 35 рулонів геотекстилю "Terrafix 1206", 232 рулонів геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006", 164 рулони геотекстилю "Terrafix B609G5", всього 431 рулон (т.1 а.с.70-71).

В матеріалах справи наявні акти приймання-передачі текстиля за 2018-2022 роки (т.1 а.с.72-130), за якими передано, зокрема, 236 рулонів геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006", а саме, за 2018 рік 6 рулонів, за 2019 рік 5 рулонів, за 2020 рік 3 рулони, за 2021 рік 1 рулон та за 2022 рік 221 рулон.

Листом від 18.08.2022 позивач просив повернути зі зберігання геотекстиль "Terrafix Spul contаiner 1006" у кількості 9 рулонів або відшкодувати збитки (т.1 а.с.131), у відповідь на який відповідач не погоджувався з вказаним розміром збитків та зазначив про відсутність доказів недостачі саме 9 рулонів геотекстилю (т.1 а.с.132).

Листами від 25.09.2023 та від 02.11.2023 (т.1 а.с.133-134) позивач також просив повернути 9 рулонів геотекстилю, у відповідь на які відповідач листом від 22.11.2023 зазначив про можливість проведення інвентаризації майна до 31.12.2023 (а.с.135).

Позивачем проведено документальну звірку по договору зберігання за 2014-2023 роки та направлено відповідачу листи, у останньому з яких зазначено, що станом на 22.12.2023 на зберіганні перебував геотекстиль "Terrafix Spul contаiner 1006" у кількості 9 рулонів (т.1 а.с.136-150).

Відповідно до наданих листів, за 2015 рік було реалізовано 50 рулонів геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006", за 2018 рік 6 рулонів, за 2019 рік 5 рулонів, за 2020 рік 3 рулони, за 2021 рік 1 рулон та за 2022 рік 221 рулон.

18.01.2024 позивач направив відповідачу вимогу щодо повернення 9 рулонів або відшкодування збитків (т.1 а.с.151-153), у відповідь на яку відповідач листом від 14.02.2024 повідомив, що ТОВ "Еліксир Україна" проводить інвентаризацію об`єктів майна, яке було придбане за процедурою малої приватизації та запропонувало провести інвентаризацію спільно з філією "Дельта-лоцман" ДП "АМПУ", ДП "МТП Усть-Дунайськ" та ТОВ "Еліксир Україна" (т.1 а.с.154-155).

15.02.2024 комісією було складено акт, у якому встановлено відсутність станом на 15.02.2024 на місці зберігання та на складах і територіях ДП "МТП Усть-Дунайськ" геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006" (т.1 а.с.156-157). Позивачем надано зауваження щодо складеного акту та зазначено про відмову у поверненні майна зі зберігання через відсутність останнього.

Філією "Дельта-лоцман" ДП "АМПУ" направлено претензію від 21.03.2024 № 415/29- 00-09/Вих ДП "МТП Усть-Дунайськ" з вимогою відшкодувати збитки за втрачений геотекстиль у розмірі 98 622 грн (т.1 а.с.158-159).

Позивачем на підтвердження розміру збитків надано розрахунок збитків згідно акту обстеження геотекстилю від 15.02.2024 та відповідно до вимог постанови КМУ від 22.01.1996 № 116 "Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей" (далі - Порядок) та Методики оцінки майна, затвердженої постановою КМУ від 10.12.2003 №1891 (в редакції постанови КМУ від 20.02.2019 № 224) (т.1 а.с.37).

5. Позиція суду.

5.1 Загальні норми права, що регулюють питання відшкодування збитків.

Статтею 16 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

За змістом ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При цьому, для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів господарська відповідальність не настає.

Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, від 14.04.2020 у справі №925/1196/18, від 01.03.2023 у справі №925/556/21, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17.

5.2 Щодо зобов`язання, яке, як вказує позивач, порушено відповідачем.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом, 18.04.2014 між державним підприємством "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" (Зберігач) та державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Поклажодавець) укладено договір зберігання № 138-В-ФДЛ-14 (т.1, а.с.38-42).

Строк договору неодноразово подовжувався сторонами, про що свідчать додаткові угоди до договору, що додаються до позовної заяви (т.1 а.с.38-50).

Так, додатковою угодою № 9 від 10.02.2022 пункт 7.1. договору викладено в такій редакції: "Строк цього договору починає свій перебіг з 18.04.2014 та закінчується 31.12.2022" (т.1 а.с.51-52).

Відповідно до ч.1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до ч. 1 ст. 942 ЦК України, зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 939 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до ст. 953 ЦК України, зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Так, позивач зазначає, що всупереч вимогам закону та умовам договору відповідачем не виконано зобов`язання з повернення майна, наданого на зберігання, через втрату останнього, що спричинило позивачу збитки у сумі 98 622 грн.

Як було встановлено судом, на виконання умов договору 30.05.2014 між зберігачем та поклажодавцем підписано акт приймання-передачі майна (геотекстиль) у кількості, визначеною п. 1.1. договору (геотекстиль "Terrafix 1206" в кількості 43 рулони, геотекстиль "Terrafix Spul conteiner 1006" в кількості 295 рулонів, геотекстиль "Terrafix B609G5" в кількості 245 рулонів) (т.1 а.с.53).

Відповідно до інвентаризаційного опису від 01.10.2015 на зберіганні в ДП "МТП Усть-Дунайськ" залишилось, зокрема, 245 рулонів геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006" (т.1 а.с.56-57).

В матеріалах справи також наявні акти приймання-передачі текстиля за 2018-2022 роки (т.1 а.с.72-130), за якими передано, зокрема, 236 рулонів геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006", а саме, за 2018 рік 6 рулонів, за 2019 рік 5 рулонів, за 2020 рік 3 рулони, за 2021 рік 1 рулон та за 2022 рік 221 рулон.

Реалізація рулонів геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006" у період з 2015 до 2020 року також підтверджується інвентаризаційними описами, наявними у матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про те, що на зберіганні Державного підприємства "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" залишено 9 рулонів геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006", переданих останньому на умовах договору зберігання відповідно до акту приймання-передачі майна від 30.05.2014.

Відповідно до п. 2.1.7. договору, зберігач за першою вимогою поклажодавця надає тому можливість доступу до майна і перевірки умов зберігання.

Відповідно до п. 2.1.9. договору, зберігач повертає майно поклажодавцю за першою вимогою останнього. Заявка на отримання майна підписується начальником філії "Дельта-лоцман" з вказівкою ПІБ одержувача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, починаючи з серпня 2022 року, неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення майна, переданого на зберігання за договором.

15.02.2024 комісією за участю представників позивача та відповідача було складено акт, у якому встановлено відсутність станом на 15.02.2024 на місці зберігання та на складах і територіях ДП "МТП Усть-Дунайськ" геотекстилю "Terrafix Spul contаiner 1006" (т.1 а.с.156-157). Позивачем надано зауваження щодо складеного акту та зазначено про відмову у поверненні майна зі зберігання через відсутність останнього.

Відповідно до п. 4.2. договору (в редакції додаткової угоди № 9-22/138-В-ФДЛ-14 від 10.02.2022), зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем за збереження і цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення. Збитки, причинені поклажодавцеві у випадку втрати або механічних пошкоджень покладаються на зберігача, у розмірі повної вартості пошкодженого майна.

Враховуючи положення укладеного між сторонами договору та встановлення того факту, що геотекстиль "Terrafix Spul contаiner 1006" у кількості 9 шт. не повертався позивачу зі зберігання, про що свідчать матеріали справи, а також факту втрати відповідного майна, що встановлено в акті від 15.02.2024, суд доходить висновку про порушення відповідачем умов договору у частині повернення переданого на зберігання майна.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо неподання поклажодавцем повідомлення за формою №20-ОПП та, як наслідок, недотримання останнім вимог законодавства щодо форми договору з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як встановлено судом, 18.04.2014 між сторонами укладено договір зберігання № 138-В-ФДЛ-14 у письмовій формі, який підписано обома сторонами та неодноразово продовжено ними, а також укладено акт приймання-передачі майна на відповідальне зберігання, з огляду на що суд доходить висновку про дотримання сторонами ч.1 ст.937 ЦК України при укладенні договору.

Натомість, суд зауважує, що висловлена позиція відповідача щодо неукладеності договору та посилання останнього на невірність нумерації договору та додаткових угод до нього, з урахуванням встановлених судом обставин справи, свідчать про недобросовісність відповідача та порушення ним доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).

При цьому, суд зазначає, що дотримання податкового законодавства не є предметом розгляду даної справи, а обов`язок виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за договором не залежить від факту надання або ненадання поклажодавцем повідомлення про об`єкти оподаткування.

5.3 Щодо розміру збитків.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин третьої - четвертої статті 225 Господарського кодексу України та частини третьої статті 623 Цивільного кодексу України при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 77 та частина перша статті 86 ГПК України).

Як вже було зазначено судом, позивач на підтвердження розміру збитків надав суду розрахунок збитків згідно акту обстеження геотекстилю від 15.02.2024 (т.1 а.с.37), за яким балансова вартість втраченого майна становить 23 902,57 грн, вартість збитків становить 98 622 грн.

Враховуючи, що позивач є державним підприємством, збитки розраховано відповідно до вимог постанови КМУ від 22.01.1996 № 116 "Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей" (далі - Порядок) та Методики оцінки майна, затвердженої постановою КМУ від 10.12.2003 №1891 (в редакції постанови КМУ від 20.02.2019 № 224) (далі - Методика). При визначенні розміру збитків застосовуються індекси цін виробників промислової продукції, які визначаються органами статистики України.

Згідно з п. 2 Порядку розмір збитків від розкрадання (нестачі, знищення, псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки.

Постановою КМ України № 1891 від 10 грудня 2003 р. затверджена методика оцінки майна у випадку визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди державі, територіальній громаді або суб`єкту господарювання з державною (комунальною) часткою в статутному (складеному) капіталі, у разі необхідності обґрунтування наявності або установлення фактів розкрадання, нестачі, знищення ( псування) майна.

Вказаною методикою передбачено, що незалежна оцінка представляє собою порядок визначення певного виду вартості майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання за договором із замовником.

Також, вказана методика визначає поняття стандартизованої оцінки, яка представляє собою оцінку, що здійснюється самостійно державними органами приватизації (органами, уповноваженими управляти державним майном) з використанням стандартної методології та стандартного набору вихідних даних, за результатами якої визначається оціночна вартість.

Пунктом 88 Методики встановлено, що стандартизована оцінка збитків проводиться у таких випадках:

відсутність вихідних даних, що містять інформацію про пошкоджене майно до та після його розкрадання, нестачі, знищення, псування, крім даних бухгалтерського обліку;

неможливість особистого огляду пошкодженого майна виконавцем оцінки, що не дає йому змоги отримати відомості про стан майна до та після розкрадання, нестачі, знищення, псування;

завдання майнової шкоди внаслідок неправомірних дій з грошовими коштами.

Стандартизованій оцінці збитків передує проведення інвентаризації майна відповідно до вимог пункту 82 цієї Методики.

У випадках, зазначених в абзацах другому і третьому цього пункту, оцінка збитків полягає у збільшенні балансової вартості пошкодженого майна, визначеної станом на дату оцінки, встановлену для приватизації (корпоратизації, перетворення) або передавання його в оренду (або останню звітну дату балансу підприємства - балансоутримувача пошкодженого майна до розкрадання, нестачі, знищення, псування), на коефіцієнт, що дорівнює добутку індексів цін виробників промислової продукції за галузями промисловості, які визначаються Держстатом, або індексів зміни вартості будівельно-монтажних робіт, які визначаються Мінрегіоном, за період з дати, на яку було введено в експлуатацію пошкоджене майно, до дати оцінки збитків. У разі коли відсутня інформація про балансову вартість майна або коли така вартість дорівнює нулю на дату оцінки, встановлену для приватизації (корпоратизації, перетворення) або передавання його в оренду; останню звітну дату балансу підприємства - балансоутримувача пошкодженого майна до розкрадання, нестачі, знищення, псування, збільшенню підлягає первісна балансова вартість такого майна, зменшена на 90 відсотків.

Відтак, відповідно до п. 88 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1891 від 10.12.2003, на підставі якої позивачем застосовано стандартизовану оцінку, така оцінка збитків проводиться, зокрема, при відсутності вихідних даних, що містять інформацію про втрачене майно до та після його нестачі, крім даних бухгалтерського обліку, проте, як встановлено судом, інформація про відсутнє майно міститься у акт приймання-передачі майна (геотекстиль) від 30.05.2014, а також у розрахунку збитків згідно акту обстеження геотекстилю від 15.02.2024 (т.1 а.с.37), за яким балансова вартість втраченого майна становить 23 902,57 грн, а отже за наявності даних щодо відсутнього майна, застосування стандартизованої оцінки при визначенні розміру збитків є безпідставним.

Крім того, вказаною Методикою проведення стандартизованої оцінки Державним підприємством не передбачено.

Таким чином, з матеріалів справи слідує та не спростовується позивачем інформація, що станом на дату складання акту оцінки збитків та дату оцінки позивачу була відома балансова залишкова вартість майна - 2 655,84 грн за 1 рулон геотекстилю "Terrafix Spul conteiner 1006" (23 902, 57 грн за 9 рулонів), яка є сумою реальних збитків, що понесені позивачем.

Таким чином, суд доходить висновку про доведеність належними та допустимими доказами розміру збитків у сумі 23 902, 57 грн.

Як встановлено судом, відповідач, в порушення прийнятих на себе зобов`язань, не повернув позивачу передане на зберігання майно, доказів зворотного матеріали справи не містять. Відсутність своєї вини у порушенні забов`язання не довів.

При цьому, очевидним є прямий причинно-наслідковий зв`язок між нестачею матеріальних цінностей, переданих на відповідальне зберігання, та понесенням позивачем збитків у розмірі вартості втраченого майна.

З урахуванням доведення позивачем належними та допустимими доказами порушення відповідачем зобов`язання за договором, факт спричинення збитків, їх розмір та прямий причинний зв`язок між заявленою сумою збитків та діями відповідача, суд доходить висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 23 902, 57 грн.

Слід зазначити, що саме така сума збитків і вимагалася позивачем в процесі досудового врегулювання спору (т.1 а.с.151-153).

При цьому, оскільки згідно до ст.188 ПК України до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань, нарахування ПДВ на зазначену суму є безпідставним.

Вказаний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 березня 2024 року у справі № 910/11956/20.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" (68355, Кілійський р-н, Одеська обл., м. Вилкове, вул. Придунайська, буд. 2, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр-т Берестейський, буд. 14, ) в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (54017, м. Миколаїв, вул. Лягіна, буд. 27, ) збитки у сумі 23 902 /двадцять три тисячі дев`ятсот дві/ грн 57 коп., судовий збір у сумі 587 /п`ятсот вісімдесят сім/ грн 11 коп.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22 липня 2024 р.

Суддя Ю.М. Щавинська