ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.07.2024м. СумиСправа № 910/766/24

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., за участю секретаря судового засідання Виходцевої О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №910/766/24

за позовом фізичної особи-підприємця Короткого Віталія Анатолійовича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ),

до відповідача фізичної особи-підприємця Величка Олександра Олександровича ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; рнокпп НОМЕР_2 ; юридична адреса: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 ),

про стягнення 49267,48 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув,

від відповідача: не прибув,

справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження

установив:

22.01.2024 до Господарського суду міста Києва позивач подав позов, в якому просив стягнути з відповідача 48100,00 грн основного боргу, 644,22 грн 3% річних та 523,26 грн інфляційних збитків, а також 19028,00 грн судових витрат, з яких: 3028,00 грн судового збору і 16000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 у справі №910/766/24 постановлено передати матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця Короткого Віталія Анатолійовича до фізичної особи-підприємця Величка Олександра Олександровича про стягнення 49267,48 грн., разом з доданими до неї документами за територіальною підсудністю до Господарського суду Сумської області (проспект Шевченка Тараса, будинок 18/1, м. Суми, 40011).

08.02.2024 супровідним листом Господарський суд міста Києва надіслав матеріали справи №910/766/24 до Господарського суду Сумської області та 13.02.2024 матеріали справи надійшли до Господарського суду Сумської області.

13.02.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/766/24 призначено судді Котельницькій В.Л.

15.02.2024 за електронним запитом суду сформований витяг з ЄДРПОУ, за яким відповідач - Величко Олександр Олександрович з 28.08.2020 зареєстрований як фізична особа-підприємець з місцезнаходженням: АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 15.02.2024 позовну заяву у справі №910/766/24 залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення даної ухвали, шляхом подання суду доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими документами відповідно до вимог ст. 172 ГПК України на адресу місцезнаходження відповідача за даними ЄДРПОУ: фізична особа-підприємець Величко Олександр Олександрович, АДРЕСА_2 .

20.02.2024 на виконання вимог ухвали від 15.02.2024 у справі №910/766/24 представником позивача - адвокатом Конюшко Д.Б. засобами поштового зв`язку надіслана заява про усунення недоліків №б/н від 16.02.2024 (вх №909), за якою надано докази направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими документами відповідно до вимог ст. 172 ГПК України на адресу місцезнаходження відповідача за даними ЄДРПОУ. Заяву з доданими доказами доучено до матеріалів справи.

Ухвалою від 22.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/766/24 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; установлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

Ухвалою від 15.05.2024 у справі №910/766/24 постановлено справу №910/766/24 розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; розгляд справи по суті призначити у судове засідання на 27.05.2024, 10:30; зобов`язано позивача надати для огляду у судовому засіданні з розгляду справи по суті оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви; постановлено повідомити відповідача про місце, дату та час розгляду справи в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Господарського суду Сумської області (https://su.arbitr.gov.ua/sud5021).

Копія зазначеної ухвали надіслана, як в електронні кабінети позивача та відповідача, так і засобами поштового зв`язку на наступні адреси: ФОП Величко Олександр Олександрович, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ; ФОП Короткий Віталій Анатолійович, АДРЕСА_4 .

17.05.2024 на вебсайті Господарського суду Сумської області за посиланням https://su.arbitr.gov.ua/sud5021/gromadyanam/ogoloshennya/1607088/ опубліковане оголошення про повідомлення відповідача про місце, дату та час розгляду справи.

Ухвалою від 23.05.2024 у справі №910/766/24 задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх №2515 від 23.05.2024); постановлено провести судове засідання у справі №910/766/24, призначене на 27.05.2024, 10:30, та наступні судові засідання за участі представника позивача - адвоката Сулиги Станіслава Олеговича (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

У судовому засіданні 27.05.2024 в порядку ч. 5 ст. 233 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про задоволення усного клопотання представника позивача про оголошення перерви, оголошено перерву з розгляду справи по суті до 08.07.2024, 14:30, повторно зобов`язано позивача надати оригінали документів копії яких додані до позову для огляду судом у судовому засіданні.

Ухвалою від 27.05.2024 у справі №910/766/24 повідомлено відповідача про оголошену в судовому засіданні 27.05.2024 перерву до 08.07.2024, 14:30. Копію зазначеної ухвали 28.05.2024 надіслано відповідачу на наступні адреси: ФОП Величко О.О., АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 .

29.05.2024 на вебсайті Господарського суду Сумської області за посиланням https://su.arbitr.gov.ua/sud5021/gromadyanam/ogoloshennya/1612870/ опубліковане оголошення про повідомлення відповідача про місце, дату та час розгляду справи.

Копії ухвали від 15.05.2024 та від 27.05.2024 у справі №910/766/24, надіслана на адресу відповідача : ФОП Величко О.О., АДРЕСА_3 , були 06.06.2024 повернуті відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

24.06.2024 представник позивача надіслав заяву від 18.06.2024 №б/н (вх №3545), до якої додав для огляду судом оригінали документів, копії яких надані разом із позовом, а саме: договору підряду від 09.07.2023 №311-01, додатку №1 до договору підряду від 09.07.2023 №311-01, розписки про отримання авансу від 09.07.2023.

Копія ухвали від 15.05.2024 у справі №910/766/24, надіслана на адресу відповідача : ФОП Величко О.О., АДРЕСА_2 , була 06.07.2024 повернута відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

08.07.2024 представник позивача електронною поштою надіслав заяву про проведення судового засідання без участі позивача (вх №3858/24).

У судовому засіданні 08.07.2024 встановлено:

Представник позивача у судове засідання не прибув, відповідно до заяви (вх №3858/24 від 08.07.2024) просить здійснити розгляд справи за його відсутності задовольнивши позовні вимоги.

Представник відповідача у судове зсідання не прибув, будь-яких заяв та/або клопотань суду не подав, про причини неприбуття суд не повідомив.

Відповідно до вимог частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи (направлення ухвал до електронного кабінету відповідача, засобами поштового зв`язку, повідомлення про місце, дату та час розгляду справи шляхом опублікування оголошення на вебсайті суду), відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на зазначене, відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неприбуття позивача та відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за відсутності сторін.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Під час судового розгляду, відповідно до статей 209, 210 ГПК України з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджені всі докази наявні в матеріалах справи (в т.ч.: оригінали документів поданих представником позивача для огляду відповідно до заяви (вх №3545/24 від 24.06.2024).

У судовому засіданні 08.07.2024 на підставі частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне.

09.07.2023 між фізичною особою-підприємцем Коротким Віталієм Анатолійовичем (далі - замовник, позивач) та фізичною особою-підприємцем Величко Олександром Олександровичем (далі - підрядник, відповідач) укладено договір підряду №311-01 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а підрядник зобов`язується за завданням замовника виконати, у відповідності до умов даного договору: виготовлення меблевих виробів, а замовник зобов`язується прийняти цю роботу та оплатити її.

Згідно з п. 5.1 договору вартість та витрати з виконання робіт складає 65000,00 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору визначено наступний термін оплати:

-на час підписання даного договору замовник вносить аванс 70% у розмірі 48100,00 грн. підтвердження прийняття авансу є розписка підрядника 9додаток 4);

-остаточний розрахунок 16900,00 грн здійснюється на час приймання виконаних робіт, безпосередньо з часу оформлення акту прийому-передачі робіт.

За пунктом 7.2 договору одним із обов`язків підрядника є виконати роботу якісно та в строки передбачені даним договором.

Відповідно до п. 8.1 договору підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт протягом трьох днів з моменту підписання даного договору.

Згідно з п. 8.2 договору підрядник зобов`язується виконати роботу до 07.08.2023 з правом затримки виконання або дострокового виконання роботи у термін до 5 діб.

Після закінчення виконання робіт підрядник зобов`язаний повідомити замовника про готовність предмету до здачі (п. 8.5 договору).

Пунктами 9.1 та 9.2 договору визначено, що здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом, який є невід`ємною частиною даного договору (додаток №3), протягом 3 днів з моменту повідомлення замовника про готовність предмету підряду до приймання. Прийом передача здійснюється у присутності замовника та підрядника або їх представників.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту його остаточного виконання (п. 11.1 договору).

Відповідно до матеріалів справи, 09.07.2023 на виконання пунктів 6.1. та 6.2. договору позивач передав відповідачу 48100,00 грн авансу, що складає 70% ціни договору, що підтверджено розпискою про отримання авансу, що є додатком №4 до договору.

28.12.2023 позивач направив відповідачу претензію №С/23/84, в якій зауважив, що підрядник не виконав роботи ні у строк встановлений договором (07.08.2023), ні на час зазначеної претензії, у зв`язку з чим позивач вимагав повернути 48100,00 грн попередньої оплати. Вимоги претензії відповідач не виконав, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на встановлений ст. 204 ЦК України принцип презумпції правомірності правочину, суд приймає договір як належну підставу, у розумінні норм статті 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Згідно з ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або спроби її визначення.

Відповідно до ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Як встановлено ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

З матеріалів справи вбачається, що позивач свій обов`язок щодо сплати авансового платежу в сумі 48100,00 грн виконав, а той час як відповідач роботи за договором ні у строк встановлений договором (07.08.2023), ні на час звернення позивачем до суду з позовом (22.01.2024) не виконав. Таким чином, станом на 08.08.2023 відповідач є таким, що порушив зобов`язання за договором щодо виконання робіт по виготовленню меблів (07.08.2023 - останній строк виконання робіт визначений договором).

Суд зауважує, що обов`язок відповідача повернути позивачу суму попередньої оплати підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи. Зазначене відповідачем не було спростовано, а також не надано суду доказів виконання робіт за договором, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 48100,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 3% та інфляційних збитків, суд зазначає наступне.

Відповідно до розрахунку позивача, здійсненого у позовній заяві, останній просить стягнути з відповідача 644,22 грн 3% річних за період з 08.08.2023 до 17.01.2024 та 523,26 грн інфляційних збитків за період з серпня по грудень 2023 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних збитків та процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем робіт за договором, що стало підставою для повернення позивачу авансового платежу та нарахування позивачем відповідачу інфляційних збитків та 3% річних.

Суд, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за допомогою «Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» на офіційному вебсайті «Платформа: Ліга Закон» за посиланням https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 644,22 грн 3% річних та 523,26 грн інфляційних збитків визнає законним, обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до матеріалів справи позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову щодо стягнення з відповідача 48100,00 грн основаного боргу, 644,22 грн 3% річних та 523,26 грн інфляційних збитків, у зв`язку з чим суд задовольняє позов як законний та обґрунтований.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

У прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача 19028,00 грн судових витрат, що складається із 3028,00 грн судового збору і 16000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем заявлено до стягнення витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн, розмір яких підтверджений платіжною інструкцією від 15.01.2024 №58.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 3028,00 грн судового збору.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 16000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких обґрунтовує укладеним договором про надання правової допомоги від 15.11.2023 №23/11/23-ЮП/ІL, актом виконаних робіт від 17.01.2024 №01, платіжною інструкцією від 15.11.2023 №24АD5556.

На підтвердження повноважень представника позивача, адвокатом надані наступні документи: ордер серії АВ №1112151 від 17.01.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії №803 від 22.01.2013 та посвідчення на ім`я Конюшка Дениса Борисовича.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріали справи не містять заявленого відповідачем клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд встановив факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у даній справі в розмірі 10000,00 грн, що підтверджено актом виконаних робіт.

Включення адвокатом до витрат участь у судових засіданнях у справі 2 год - 4000,00 грн та підготовка і подання відповіді на відзив - 1 год - 2000,00 грн (з розрахунку 2000,00 грн/год) не підтверджені належними та допустимими доказами. Таким чином, витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн суд визнає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, позивачу за рахунок відповідача суд відшкодовує 10000,00 грн витрат на правничу допомогу, в іншій частині зазначених витрат суд відмовляє за недоведеністю та необґрунтованістю.

Керуючись статтями 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Величка Олександра Олександровича ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; рнокпп НОМЕР_2 ; юридична адреса: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 ) на користь фізичної особи-підприємця Короткого Віталія Анатолійовича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 48100,00 грн (сорок вісім тисяч сто грн 00 коп.) основного боргу, 644,22 грн (шістсот сорок чотири грн 22 коп.) 3% річних та 523,26 грн (п`ятсот двадцять три грн 26 коп.) інфляційних збитків, а також 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) судового збору і 10000,00 грн (десять тисяч грн 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 18.07.2024.

Суддя В.Л. Котельницька