ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2024 р. м. Київ Справа № 911/2312/23

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 1,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс Стем"

09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Шевченка, будинок 75,

про стягнення заборгованості

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №1985/23 від 28.07.2023) Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс Стем" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю заборгованості у відповідача за договорами складського зберігання №32-ЗБ/ПЗ/2021 від 21.10.2021 та №10-ЗБ/2022 від 01.07.2022.

Судом перевірено позовну заяву і додані до неї документи на відповідність вимогам статей 162, 164, 172, частини 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України та встановлена їх невідповідність вимогам пункту 10 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.08.2023 позовну заяву (вх. №1985/23 від 28.07.2023) про стягнення заборгованості залишено без руху.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява (вх. №15458/23 від 14.08.2023) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.08.2023 прийнято позовну заяву (вх. №1985/23 від 28.07.2023) Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс Стем" про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2312/23; ухвалено розгляд справи №911/2312/23 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву - п`ятнадцять днів з дня отримання даної ухвали про відкриття провадження у справі; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - до 26.09.2023; встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив - до 11.10.2023.

Копію ухвали Господарського суду Київської області від 21.08.2023 надіслано позивачу через систему "Електронний суд", а відповідачу - рекомендованою поштовою кореспонденцією (двічі).

Поштова кореспонденція суду на адресу відповідача повернута підприємством поштового зв`язку без вручення.

Стосовно повідомлення відповідача про наявність справи №911/2819/23 та позову до нього судом враховане, що Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Враховуючи вищенаведене, суд здійснив усі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач не може вважатись позбавленим права на змагальність сторін, що є одним із основних принципів господарського судочинства, що закріплені у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про долучення доказів на виконання вимог ухвали суду (вх. №3796/23 від 23.10.2023).

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписав рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами розгляду матеріалів справи, огляду та оцінки наданих суду доказів та з урахуванням вимог чинного законодавства, суд

встановив:

Аргументи позивача

Позивач стверджує, що між Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - позивач/Зерновий склад) в особі директора філії АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кларікс Стем" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сланкотех") (далі - відповідач/поклажодавець) укладено договір складського зберігання зерна від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021 (далі - Договір).

На виконання Договору відповідач 25.10.2021 передав на зберігання Зернового складу зерно сої 2021 року загальною вагою 71570 кг.

26.10.2021 на підставі заяви на відвантаження відповідача №88, позивачем відвантажено сої 2021 року, яка знаходилась на зберіганні філії позивача "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів" у кількості 68720 кг.

Відповідно до пункту 13.1. Договору строк зберігання зерна - до подання поклажодавцем вимоги про його повернення, або у будь-якому випадку, повернення зерна всіх зернових, олійних (крім насіння ріпаку) та зернових культур поклажодавцю відбувається не пізніше 31.05.2022 (граничний строк зберігання).

У подальшому, відповідно до додаткової угоди від 23.05.2022 №2 граничний строк зберігання продовжено до 30.06.2022 (далі - Додаткова угода №2).

Зважаючи на те, що відповідачем залишок зерна, що знаходиться на зберіганні, у строки дії Договору, з урахуванням їх продовження Додаткової угодою №2, не отриманий, філією оформлений Договір складського зберігання зерна від 01.07.2022 №10-ЗБ/2022, який разом з рахунками на оплату та актами наданих послуг, 22.07.2022, направлено на адресу відповідача (докази чого долучено до матеріалів справи).

26.01.2023 Філією позивача направлені на адресу відповідача листи-вимоги №46 та №47 щодо сплати заборгованості за Договором, проте, останнім заборгованість не сплачена.

Зерновим складом відповідно до умов Договору забезпечене надання послуг зі зберігання, сушіння, очищення, приймання зерна, що підтверджується відповідними рахунками та актами надання послуг.

Станом на час звернення позивача з позовом до суду, залишки зернових культур (сої), що перебувають на відповідальному зберіганні філії Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів" становлять 1600 кг, що підтверджується складською квитанцією від 01.07.ю2022 №8 серія ББ 771068.

Аргументи відповідача

Відповідач своїх аргументів та заяв по суті справи не надав. Ухвала Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 21.08.2023 двічі направлялась відповідачу судом рекомендованими листами, проте, ця кореспонденція суду повернута суду підприємством поштового зв`язку без вручення.

Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

З огляду на вказане, відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи і судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом відповідно до статей 7, 8, 13 Господарського процесуального кодексу України.

Норми права, що підлягають застосуванню

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із положеннями статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За умовами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Відповідно до частин 1, 3 статті 946 Цивільного кодексу України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання; якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

За частиною 1 стаття 947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

Згідно зі статтею 948 Цивільного кодексу України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" якщо поклажодавець після закінчення строку дії договору складського зберігання зерна не забрав зерно назад, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час його зберігання.

Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи.

Судом встановлено, що з моменту підписання договору до моменту подання позовної заяви відповідачем змінена назва та адреса місцезнаходження: з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сланкотех" (79007, Львівська область, місто Львів, вулиця Пасічна, будинок 93-Б, офіс 27/4, ) на Товариство з обмеженою відповідальністю "Кларікс Стем" (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Шевченка, будинок 75, ).

Між Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі директора філії АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кларікс Стем" (на момент підписання договору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сланкотех") укладено договір складського зберігання зерна від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021 (далі - Договір).

На виконання умов Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Кларікс Стем" 25.10.2021 передало на зберігання Зернового складу (позивача) зерно сої 2021 року загальною вагою 71570 кг, на підтвердження чого до матеріалів справи позивач долучив копію складської квитанції на прийняте зерно від 25.10.2021 серії БА №804850.

26.10.2021 на підставі заяви на відвантаження відповідача №88, позивачем відвантажено сої 2021 року, яка знаходилась на зберіганні філії АТ "ДПЗКУ" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів" у кількості 68720 кг.

Відповідно до пункту 13.1. Договору строк зберігання зерна - до подання поклажодавцем вимоги про його повернення, або у будь-якому випадку, повернення зерна всіх зернових, олійних (крім насіння ріпаку) та зернобобових культур поклажодавцю відбувається не пізніше 31.05.2022 (граничний строк зберігання).

У подальшому, відповідно до додаткової угоди від 23.05.2022 №2 граничний строк зберігання продовжено до 30.06.2022 (далі - Додаткова угода №2).

Зважаючи на те, що відповідачем залишок зерна, що знаходиться на зберіганні у позивача, у строки, що встановлені Договором та Додатковою угодою №2, не отримано, філією оформлено Договір складського зберігання зерна від 01.07.2022 №10-ЗБ/2022, примірники якого, разом з рахунками на оплату та актами наданих послуг, 22.07.2022, направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс Стем", на підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи копії опису вкладення та конверту.

26.01.2023 Філією позивача направлені на адресу відповідача листи-вимоги №46 та №47 про сплату заборгованості за Договором, проте, відповідачем заборгованість не сплачена, на підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи копію листа директора філії позивача про стан обліку заборгованості відповідача, докази сплати заборгованості у матеріалах справи відсутні.

Станом на 17.07.2023 залишки сої, що перебуває на відповідальному зберіганні філії АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів" становлять 1600 кг, що підтверджується складською квитанцією від 01.07.2022 №8 серія ББ 771068, яка міститься в матеріалах справи.

На підтвердження належного виконання Договору від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021 та надання послуг зі зберігання, сушіння, очищення, приймання зерна, позивачем надані копії відповідних рахунків та актів надання послуг:

№Дата та номер рахункуДата та номер акту наданих послугСума з ПДВ, грн.
1від 31.10.2021 № 56від 31.10.2021 № 7618636,77
2від 30.11.2021 № 76від 30.11.2021 № 9847,03
3від 31.12.2021 № 93від 31.12.2021 № 11191,12
4від 31.01.2022 № 10від 31.01.2022 № 1291,12
5від 28.02.2022 № 22від 28.02.2022 № 2282,31
6від 31.03.2022 № 32від 31.03.2022 № 3391,12
7від 30.04.2022 № 88від 30.04.2022 № 4788,19
8від 31.05.2022 № 49від 31.05.2022 № 5591,12
9від 30.06.2022 № 56від 30.06.2022 № 6988,19
Всього19306,97

Крім цього, позивачем долучені до позовної заяви копії таких рахунків на оплату та актів наданих послуг (до Договору від 01.07.2022 №10-Зб/2022), що складені після закінчення строку дії Договору:

№Дата та номер рахункуДата та номер акту наданих послугСума з ПДВ, грн
1від 31.07.2022 № 66від 31.07.2022 № 79190,25
2від 31.08.2022 № 79від 31.07.2022 № 86172,61
3від 30.09.2022 № 91від 30.09.2022 № 100167,04
4від 31.10.2022 № 109від 31.10.2022 № 125172,61
5від 30.11.2022 № 125від 30.11.2022 № 137167,04
6від 31.12.2022 № 138від 31.12.2022 № 158172,61
7від 31.01.2023 № 11від 31.01.2023 № 105,79
8від 28.02.2023 №22від 28.02.2023 №154,93
9від 31.03.2023 № 34від 31.03.2023 № 171,53
10від 30.04.2023 № 45від 30.04.2023 № 166,00
11від 31.05.2023 № 49від 31.05.2023 № 171,53
12від 30.06.2023 № 71від 30.06.2023 № 166,00
Всього2044,34

На підставі наданих суду матеріалів справи суд дійшов таких висновків щодо правової природи правовідносин сторін справи.

За частиною 2 статті 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частин 1, 2 статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною; якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

До матеріалів справи надані такі примірники договорів між сторонами: договір складського зберігання зерна від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021, додаткова угода № 1 від 21.10.2021 до договору складського зберігання зерна від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021, додаткова угода № 2 від 23.05.2022 до договору складського зберігання зерна від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021, договір складського зберігання зерна від 01.07.2022 №10-ЗБ/2022.

Копія жодного з цих правочинів, що надана до матеріалів справи, не містить підпису з боку відповідача, при цьому, судом враховано, що відповідно до статті 26 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України, отже, відповідач не бере участі у погодженні його умов і може виключно до нього приєднатися.

У матеріалах справи наявні докази вчинення відповідачем конклюдентних дій щодо договору складського зберігання зерна від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021 та додаткової угоди № 1 від 21.10.2021 до нього: передача зерна на зберігання 25.10.2021 та заява на відвантаження його частини зі складу 26.10.2021, що є прийняттям пропозиції (акцепту) та свідчить про укладення сторонами цих правочинів (підтверджується належними доказами: складською квитанцією від 25.10.2021 серія БА №804850, реєстром накладних на прийняте зерно від 25.10.2021 № 160, товарно-транспортними накладними від 25.10.2021 серія ПЗО №281426, заявою на відвантаження зерна від 26.10.2021 №88 та довіреністю від 26.10.2021 №26/10, що підписано з боку відповідача, надіслання примірників договорів підтверджується матеріалами справи).

Натомість, щодо додаткової угоди № 2 від 23.05.2022 до договору складського зберігання зерна від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021 та договору складського зберігання зерна від 01.07.2022 №10-ЗБ/2022 відповідачем не вчинено жодних дій, відтак, навіть за наявності доказів направлення їх примірників відповідачу, суд не приймає їх як укладені між сторонами, у зв`язку із відсутністю повної і безумовної відповіді відповідача, якому адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) чи вчинення ним дій відповідно до вказаних у пропозиції умов договору.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що правовідносини сторін були договірними до 31.05.2022 (пункт 17.1. договору складського зберігання зерна від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021), а потім зобов`язання сторін із зберігання зерна (позивача) та оплати такого зберігання і витрат на нього (відповідача) виникають із закону, зокрема, статей 946, 948 Цивільного кодексу України та статті 28 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні".

З огляду на положення пунктів 10.4., 10.5., 10.7. договору складського зберігання зерна від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021, зважаючи на надання суду належних доказів надіслання позивачем відповідачу рахунків на оплату, актів приймання - передачі наданих послуг та актів звірки взаєморозрахунків, ці документи вважаються наданими позивачем і погодженими відповідачем та, зважаючи на підтвердження матеріалами справи укладення договору і фактичної передачі майна на зберігання - підлягають оплаті, подальша оплата передбачена статтею 946 Цивільного кодексу України та статтею 28 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні", також правомірним є визначення суми цієї оплати позивачем (поза межами дії Договору) за умовами, що встановлені у проєкті договору від 01.07.2022 №10-ЗБ/2022, оскільки такий договір грунтується на типовому договорі, умови якого не підлягають зміні, докази оплати відповідачем спірних сум відсутні, відтак, позовна вимога про стягнення основного боргу у сумі 21351,30 грн. підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 946 Цивільного кодексу України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно зі статтею 948 Цивільного кодексу України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Відповідно до частини 3 статті 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

За приписами частини 1 статті 27 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна.

Відповідно до частини 3 статті 28 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" якщо поклажодавець після закінчення строку дії договору складського зберігання зерна не забрав зерно назад, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час його зберігання.

Згідно з пунктом 10.4. Договору від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021 поклажодавець сплачує вартість послуг зернового складу з приймання, очищення, знезараження, сушіння зерна з моменту видачі складського документа на таке зерно, а також сплачує вартість послуг зернового складу по зберіганню зерна щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані послуги.

Відповідно до пункту 10.5. Договору від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021 зерновий склад може виставляти рахунки на оплату наданих послуг. Відсутність рахунку зернового складу на дату оплати, визначену згідно цього Договору, не звільняє поклажодавця від обов`язків по оплаті вартості послуг зернового складу.

Згідно з пунктом 10.7. Договору від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021 сторони укладають і підписують Акт приймання-передачі наданих послуг до 10 числа місяця, наступного за місяцем в якому були надані послуги. У випадку не підписання поклажодавцем Акта приймання-передачі наданих послуг та не надання мотиваційної відмови від його підписання протягом 5 робочих днів з моменту його отримання, Акт приймання-передачі наданих послуг вважається підписаним, а послуги зазначені в Акті - прийнятими без зауважень поклажодавцем та підлягають оплаті у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3.3. Договору від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021 поклажодавець зобов`язаний своєчасно розрахуватись за надані йому послуги з приймання, оформлення (переоформлення), зберігання, відвантаження зерна та надання додаткових послуг, пов`язаних із зберіганням зерна.

Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів, які могли б підтвердити факт сплати наданих позивачем послуг, а позивач надав належні докази, які підтверджують факт реального надання послуг зі складського зберігання зерна та беручи до уваги стандарт доказування, суд дійшов висновку, що позивачем дійсно надані відповідачу послуги на суму 21351,30 грн, за які відповідач не розрахувався перед позивачем.

Щодо нарахування інфляційних втрат, пені та 3% річних

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 1879,46 грн пені, 3% річних у розмірі 966,50 грн., інфляційні втрати у розмірі 5654,67 грн.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 11.3. Договору у випадку прострочення строків оплати послуг Зерновий склад має право нарахувати Поклажодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу на кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів Поклажодавець додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків від вказаного платежу. До вимог про стягнення пені за несвоєчасну оплату послуг застосовується позовна давність в 3 роки.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 12.09.2018 у справі №712/5856/15-ц).

Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №910/18557/20 зазначається, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та % річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок.

Керуючись статтями 79 та 86 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити правильність здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 21.05.2019 у справі №916/2889/13, від 16.04.2019 у справах №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 22.01.2019 у справі №905/305/18.

Позивач у позовній заяві здійснив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який визначає таким чином:

Період заборгованостіСума боргу на яку нараховуються інфляційні втрати (грн)Сплачено (грн)Індекс інфляціїІнфляційне збільшення суми боргу
Акт наданих послуг від 31.10.2021 №76 на суму 18636,77 грн.
11.11.2021 - 10.12.202118636,770100,80149,09
Акт наданих послуг від 30.11.2021 №98 на суму 47,03 грн Сума заборгованості станом на 11.12.2021 складає 18636,77+47,03=18683,80 грн
11.12.2021 - 10.01.202218683,800100,60112,10
Акт наданих послуг від 30.12.2021 №111 на суму 91,12 грн Сума заборгованості станом на 10.01.2022 складає 18683,80+91,12 =18774,92 грн
11.01.2022 - 10.02.202218774,920101,30244,07
Акт наданих послуг від 30.01.2022 №12 на суму 91,12 грн Сума заборгованості станом на 10.01.2022 складає 18774,92+91,12 =18866,04 грн
11.02.2022-10.03.202218866,040101,60301,86
Акт наданих послуг від 28.02.2022 №12 на суму 82,31 грн Сума заборгованості станом на 11.03.2022 складає 18866,04+82,31 =18948,35 грн
11.03.2022 - 10.04.202218948,350104,50852,68
Акт наданих послуг від 31.03.2022 №33 на суму 91,12 грн Сума заборгованості станом на 11.04.2022 складає 18948,35+91,12 =19039,47 грн
11.04.2022 - 10.05.202219039,470103,10590,22
Акт наданих послуг від 30.04.2022 №47 на суму 88,19 грн Сума заборгованості станом на 11.05.2022 складає 19039,47+88,19 =19127,66 грн
11.05.2022 - 10.06.202219127,660102,70516,45
Акт наданих послуг від 31.05.2022 №55 на суму 91,12 грн Сума заборгованості станом на 11.06.2022 складає 19127,66+91,12 =19218,78 грн
11.06.2022 - 10.07.202219218,780103,10595,78
Акт наданих послуг від 30.06.2022 №55 на суму 91,12 грн Сума заборгованості станом на 11.07.2022 складає 19218,78+88,18 =19306,96 грн
11.07.2022 - 12.07.202319306,96 грн0111,82292,42
Всього5654,67

Суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат щодо заборгованості за кожним з актом наданих послуг та відповідним рахунком:

Період заборгованостіСума боргу на яку нараховуються інфляційні втрати (грн)Сплачено (грн)Індекс інфляціїІнфляційне збільшення суми боргу
Акт наданих послуг від 31.10.2021 №76 на суму 18636,77 грн.
11.11.2021 - 10.12.202118636,770100,80149,09
Акт наданих послуг від 30.11.2021 №98 на суму 47,03 грн Сума заборгованості станом на 11.12.2021 складає 18636,77+47,03=18683,80 грн
11.12.2021 - 10.01.202218683,800100,60112,10
Акт наданих послуг від 30.12.2021 №111 на суму 91,12 грн Сума заборгованості станом на 10.01.2022 складає 18683,80+91,12 =18774,92 грн
11.01.2022 - 10.02.202218774,920101,30244,07
Акт наданих послуг від 30.01.2022 №12 на суму 91,12 грн Сума заборгованості станом на 10.01.2022 складає 18774,92+91,12 =18866,04 грн
11.02.2022-10.03.202218866,040101,60301,86
Акт наданих послуг від 28.02.2022 №12 на суму 82,31 грн Сума заборгованості станом на 11.03.2022 складає 18866,04+82,31 =18948,35 грн
11.03.2022 - 10.04.202218948,350104,50852,68
Акт наданих послуг від 31.03.2022 №33 на суму 91,12 грн Сума заборгованості станом на 11.04.2022 складає 18948,35+91,12 =19039,47 грн
11.04.2022 - 10.05.202219039,470103,10590,22
Акт наданих послуг від 30.04.2022 №47 на суму 88,19 грн Сума заборгованості станом на 11.05.2022 складає 19039,47+88,19 =19127,66 грн
11.05.2022 - 10.06.202219127,660102,70516,45
Акт наданих послуг від 31.05.2022 №55 на суму 91,12 грн Сума заборгованості станом на 11.06.2022 складає 19127,66+91,12 =19218,78 грн
11.06.2022 - 10.07.202219218,780103,10595,78
Акт наданих послуг від 30.06.2022 №55 на суму 88,18 грн Сума заборгованості станом на 11.07.2022 складає 19218,78+88,18 =19306,96 грн
11.07.2022 - 12.07.202319306,96 грн0111,82465,22
Всього5827,47

Таким чином, позивачем заявлена менша сума інфляційних втрат, ніж фактично втрачена.

Останній період, в якому розрахунок суду не збігається з розрахунком позивача (11/07/2022 - 12/07/2023)Індекс інфляції
липень 2022 року100,70
серпень 2022 року101,10
вересень 2022 року101,90
жовтень 2022 року102,50
листопад 2022 року100,70
грудень 2022 року100,70
січень 2023 року100,80
лютий 2023 року100,70
березень 2023 року101,50
квітень 2023 року100,20
травень 2023 року100,50
червень 2023 року100,80

Розрахунок здійснюється за формулою

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) = 1.12768545

Інфляційне збільшення:

19306,96 x 1.12768545 - 19306,96 = 2465,22 грн.

Позивачем заявлені до стягнення 5654,67 грн. інфляційних втрат. Суд, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду часу та меж позовних вимог, за результатом перерахунку інфляційних втрат, дійшов висновку про повне задоволення заявлених позивачем до стягнення 5654,67 грн. інфляційних втрат.

Щодо нарахованих 3% річних.

Позивачем заявлені до стягнення 966,50 грн. 3% річних. Суд відзначає, що позивачем вірно розрахований розмір 3% річних, а тому суд дійшов висновку про задоволення до стягнення 966,50 грн. 3% річних, що заявлені позивачем, у повному обсязі.

Щодо нарахованої позивачем пені.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з пунктом 12.3. Договору від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021 у випадку прострочення строків оплати послуг Зерновий склад має право нарахувати Поклажодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу на кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів Поклажодавець додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків від вказаного платежу. До вимог про стягнення пені за несвоєчасну оплату послуг застосовується позовна давність в 3 роки.

Позивач у позовній заяві заявив до стягнення 1879,46 грн. пені за таким розрахунком:

Сума боргу на яку нараховується пеня (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені
Акт наданих послуг від 31.10.2021 №76 на суму 18636,77 грн.
18636,7711.11.2021-09.12.2021298,500,047251,72
10.12.2021-20.01.2022429,000,049386,01
21.01.2022-09.05.202210910,000,0551113,10
Акт наданих послуг від 30.11.2021 №98 на суму 47,03 грн.
47,0311.12.2021-20.01.2022419,000,0490,95
21.01.2022-02.06.202213310,000,0553,43
03.06.2022-09.06.2022725,000,1370,45
Акт наданих послуг від 30.12.2021 №111 на суму 91,12 грн.
91,1211.01.2022-20.01.2022109,000,0490,45
21.01.2022-02.06.202213310,000,0556,64
03.06.2022-10.07.20223825,000,1374,74
Акт наданих послуг від 31.01.2022 №12 на суму 91,12 грн
91,1211.02.2022-02.06.202211210,000,0555,59
03.06.2022-10.08.20226925,000,1378,61
Акт наданих послуг від 28.02.2022 №22 на суму 82,31 грн
82,3111.03.2022-02.06.20228410,000,0553,79
03.06.2022-07.09.20229725,000,13710,94
Акт наданих послуг від 31.03.2022 №33 на суму 91,12 грн
91,1211.04.2022-02.06.20225310,000,0552,65
03.06.2022-08.10.202212825,000,13715,98
Акт наданих послуг від 30.04.2022 №47 на суму 88,19 грн
88,1911.05.2022-02.06.20222310,000,0551,11
03.06.2022-07.11.202215825,000,13719,09
Акт наданих послуг від 31.05.2022 №55 на суму 91,12 грн
91,1211.06-07.12-202218025,000,13722,47
Акт наданих послуг від 30.06.2022 №55 на суму 88,18 грн
88,1811.07.2022-06.01.202318025,000,13721,74
Всього1879,46

Суд врахував, що позивачем нарахована пеня лише за Договором від 21.10.2021 №32-ЗБ/ПЗ/2021, проте, з урахуванням строку його дії за додатковою угодою № 2 до нього, укладення якої не підтверджено суду за вищевикладеними висновками суду, відтак, суд дійшов висновку, що на акт наданих послуг від 30.06.2022 № 55 на суму 88,18 грн. пеня вже не нараховується, оскільки зберігання зерна на умовах Договору, яким передбачена пеня, відбувалось до 31.05.2022.

Суд перевірив розмір нарахування пені позивачем, за виключенням останнього акту та дійшов висновку про їх арифметичну правильність, відтак, дійшов висновку про часткове задоволення цієї позовної вимоги у розмірі 1857,72 грн. пені.

Результати розгляду справи

Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Відповідно до пункту 2 частини 1, частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на одну із основних засад (принципів) господарського судочинства: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку зі сплатою позивачем судового збору у мінімальному розмірі і вищевикладеними висновками суду про те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір покладається на відповідача повністю.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та керуючись статтями 13, 52, 73, 74, 77-79, 86, 126, 129, 232, 237, 238, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов (вх. №1985/23 від 28.07.2023) Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс Стем" про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс Стем" (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Шевченка, будинок 75, ) на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 1, ; НОМЕР_1 в АТ "Укргазбанк") 21351,30 грн. (двадцять одна тисяча триста п`ятдесят одна гривня тридцять копійок) основного боргу, 5654,67 грн. (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні шістдесят сім копійок) інфляційних втрат, 966,50 грн. (дев`ятсот шістдесят шість гривень п`ятдесят копійок) 3% річних, 1857,72 грн. (одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім гривень сімдесят дві копійки) пені та 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) судового збору за подання позову.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 29.07.2024.

Суддя С.О. Саванчук