ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/295/24

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Толстокарової І.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Заверуха М.В., виписка з ЄДР;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Української православної церкви Київського патріархату

до Коростишівської міської ради

про визнання права власності на нерухоме майно,

Процесуальні дії по справі.

Українська православна церква Київського патріархату звернулась до Господарського суду Житомирської області з позовом до Коростишівської міської ради про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами "Церква" літ. А-1, площею 96,6 кв.м., розташований за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н, с. Щигліївка, вул. Молодіжна, 12.

Ухвалою суду від 19.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.04.2024.

Ухвалою суду від 08.04.2024 відкладено підготовче засідання на 24.04.2024.

24.04.2024 безпосередньо в судовому засіданні представник позивача подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с.33-46), а також заяву про надання для огляду оригіналу договору оренди №34 від 10.07.1999 (а.с.48).

Ухвалою суду від 24.04.2024 відкладено підготовче засідання 20.05.2024.

08.05.2024 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява від 08.05.2024 про витребування у Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради належним чином засвідченої копії інвентаризаційної справи №104 на об`єкт нерухомого майна, а саме громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами "Церква" літ. А-1, площею 96,6 кв.м., розташований за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н, с. Щигліївка, вул. Молодіжна, 12 (а.с.52-56).

Ухвалою суду від 20.05.2024 задоволено заяву відповідача від 08.05.2024 про витребування доказів, продовжено строк підготовчого провадження на підставі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відкладено підготовче засідання на 10.06.2024.

10.06.2024 безпосередньо в судовому засіданні представник позивача подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с.65-66).

Ухвалою суду від 10.06.2024 продовжено строк підготовчого провадження на підставі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відкладено підготовче засідання на 24.06.2024; зобов`язано КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради повторно у строк до 06.06.2024 надати належним чином засвідчену копію інвентаризаційної справи №104 для долучення до матеріалів судової справи або інвентаризаційну справу №104 для огляду в судовому засіданні.

Однак КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради вимоги ухвал суду від 20.05.2024 та 10.06.2024, які було вручено останньому за довіреністю (а.с.63-64, 74), не виконало.

Ухвалою суду від 24.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/295/24 до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 15.07.2024.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, повноважного представника в судове засідання не направив, будь-яких заяв із зазначенням причин його неявки, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надіслав, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений завчасно та належним чином шляхом доставлення ухвали суду від 24.6.2024 в електронній формі до електронного кабінету Коростишівської міської ради (а.с.73).

З огляду на те, що явка представника відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а його неявка та неподання ним відзиву не перешкоджають розгляду справи, підстав для відкладення судового засідання чи оголошення в ньому перерви немає, суд визнав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності останнього за наявними матеріалами, згідно з ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ст.202 ГПК України.

Представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити та визнати за позивачем право власності на нерухоме майно.

15.07.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.240 ГПК України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач вже понад 20 років володіє і користується будівлею церкви, яка розташована за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н, с. Щигліївка, вул. Молодіжна, 12 і була передана як колишній магазин господарських товарів безкоштовно церковній общині Щигліївської сільської ради. Однак державним реєстратором було відмовлено позивачу у реєстрації права власності на вказане нерухоме майно у зв`язку з відсутністю необхідних документів для її проведення (а.с.1-3).

Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не подав, будь-яких заперечень щодо викладених у позовній заяві обставин не повідомив.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

10.07.1999 між Коростишівським районним споживчим товариством як орендодавцем та Церковною общиною с. Щигліївки як орендарем було укладено договір №34 надання в оренду основних засобів Коростишівського районного споживчого товариства (магазин «Господарчі товари» с. Щигліївка), за змістом якого право власності на орендовані основні засоби залишається на орендодавця протягом усього строку оренди; орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування основні засоби […] згідно з актом приймання-передачі майна, що є невід`ємною частиною цього договору (п.1.1). Основні засоби передаються орендарю для відправи культових обрядів (п.2.2). Цей договір діє з 10.07.1999 до 10.07.2000, строком на рік (п.6.1) (а.с.43-46). Оригінал договору оглянуто судом у засіданні 24.04.2024.

18.09.2001 Щигліївська сільська рада Коростишівського району, заслухавши «інформацію отця Зіновія, де він пояснив, що церковній общині передано бувший господарський магазин в оренду», і просив, «щоб дане приміщення передали безкоштовно церковній общині, так як вони уже зробили купол, пристроїли веранду, перестелили пол у приміщенні і ніхто уже ламати його не буде», прийняла рішення передати бувший магазин господарських товарів безкоштовно церковній общині сіл Щигліївської сільської ради (а.с.6).

Рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 13.04.2023 №92 присвоєно адресу об`єкту нерухомого майна - громадському будинку «Церква» (з метою упорядкування нумерації): Україна, Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Щигліївка, вул. Молодіжна, 12 (а.с.7).

Відповідно до технічного паспорта на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами «Церква» (вул. Молодіжна, 12, с. Щигліївка, Житомирський р-н, Житомирська обл.), виготовленого КП Коростишівське архітектурно-планувальне бюро» Коростишівської міської ради станом на 23.02.2023, загальна площа вказаного об`єкта становить 96,6 кв.м. (а.с.7 на звороті 10).

КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради видано довідку від 26.04.2023 №24/259 про те, що згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №104 станом на 31.12.2012 за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н, с. Щигліївка, вул. Молодіжна (Радянська), 12, право власності на нерухоме майно, а саме «Церква» літ. «А-1» площею 96,6 кв.м., що відображено в технічному паспорті, виготовленому КП «Коростишівське архітектурно-планувальне бюро» 23.02.2023, не зареєстровано (а.с.10 на звороті).

Листом від 08.12.2023 №1711 державний реєстратор Старосілецької сільської ради відмовив позивачу (на адвокатський запит №24/11-23 від 15.11.2023) у реєстрації права власності на приміщення церкви за адресою: с.Щигліївка, вул. Молодіжна, 12 у зв`язку з відсутністю усіх необхідних документів, які передбачені Законом України №1952 від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.11-21).

З метою захисту своїх прав позивач звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з положеннями ст.328 ЦК України (у редакції, чинній на момент звернення з позовом до суду), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд звертає увагу, що можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335, 376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, н а б у т е р а н і ш е н а з а к о н н и х п і д с т а в а х, якщо в і д п о в і д а ч н е в и з н а є, з а п е р е ч у є або о с п о р ю є й о г о (такого висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 10.01.2023 у справі №199/6456/21).

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №914/904/17, від 27.06.2018 у справі №904/8186/17 та від 11.04.2019 у справі №910/8880/18, від 21.12.2022 у справі №17/169-07.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Належним відповідачем за позовом про визнання права власності на будівлю, споруду, право на яку ні за ким не зареєстроване, є власник земельної ділянки, на якій така будівля, споруда розташована.

Судове рішення про визнання права власності на будівлю, споруду є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем (п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), якщо на момент такої реєстрації власником земельної ділянки, на якій розміщена будівля, споруда є відповідач, а право власності на будівлю, споруду ні за ким не зареєстроване.

До матеріалів справи, серед іншого, долучено лист Коростишівської міської ради від 19.07.2024 №03-16/К-226, у якому зазначено, що земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомого майна «Церква» за адресою: Житомирська обл., с. Щигліївка, вул. Молодіжна, 12, є комунальною власністю Коростишівської міської ради, нікому не надана у користування, є не сформованою, відповідно їй не присвоєно кадастровий номер, дані про неї не внесено ні в Державний земельний кадастр, ні в Державний реєстр речових прав (а.с.34).

Отже Коростишівська міська рада є належним відповідачем у даній справі.

Попри те матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів на підтвердження наявного у позивача права власності на об`єкт нерухомого майна «Церква» літ. «А-1» загальною площею 96.6 кв.м., яке знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, 12, с. Щигліївка, Коростишівський р-н (нині Житомирський р-н), Житомирська обл.

Суд відхиляє як необґрунтовані посилання позивача на рішення Щигліївської сільської ради Коростишівського району від 18.09.2001 «Про передачу безкоштовно магазину господарських товарів в с. Щигліївка общині церковній» як документ, який підтверджує його право власності на вищевказане майно. Копія технічного паспорта на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами також не може вважатися таким документом.

Суд зауважує, що листом від 19.04.2024 №33 Коростишівська райспоживспілка повідомила, що інформація щодо будівництва та прийняття в експлуатацію приміщення господарчого магазину с. Щигліївки відсутня, у зв`язку зі знищенням архіву (а.с.35).

Матеріали інвентаризаційної справи №104 на об`єкт нерухомого майна, а саме громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами "Церква" літ. А-1, площею 96,6 кв.м., розташований за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н, с. Щигліївка, вул. Молодіжна, 12, на виконання вимог ухвал суду КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради станом на 15.07.2024 надані не були.

Згідно рішення Щигліївської сільської ради Коростишівського району від 18.09.2001 «Про передачу безкоштовно магазину господарських товарів в с. Щигліївка общині церковній» приміщення магазину передано церковній общині, а не конкретно Українській православній церкві Київського патріархату.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями). На інші організації, утворені за релігійною ознакою, дія цього Закону не поширюється.

Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону. Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем).

Тобто релігійну громаду Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації» характеризує як місцеву релігійну організацію.

Суд бере до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.04.2024 у справі № 906/1330/21 стосовно поняття релігійної громади, та зазначає, зокрема те, що релігійні громади в Україні, як правило, створюються в межах одного населеного пункту, поряд з цим існують непоодинокі випадки, коли релігійна громада створена у тісному зв`язку з культовою спорудою, яка є єдиною на декілька населених пунктів, тобто забезпечує спільне задоволення релігійних потреб вірян певної місцевості. Зважаючи на ці особливості створення і функціонування релігійних громад, членами релігійної громади можуть також бути особи, які мешкають в іншому населеному пункті, ніж той, у якому знаходиться культова споруда та який не є занадто від неї віддаленим. Також у межах однієї територіальної громади можуть діяти декілька релігійних громад (або жодної) різної віри, культу, течії тощо.

Згідно з п.6 роз`яснення Вищого Арбітражного Суду України №02-5/109 від 29.02.1996 «Про деякі питання, що виникають при застосуванні Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», кожна релігійна громада (парафія, церква тощо) або інша релігійна організація (монастир, релігійне братство або місія, духовний навчальний заклад), а не релігійне угруповання в цілому (УПЦ-КП, УАПЦ, УГКЦ тощо) або його керівний центр, є власником придбаного чи створеного нею нерухомого майна та коштів і їх єдиним розпорядником.

Враховуючи викладене і те, що приміщення магазину було передано церковній общині, наявність станом на травень 2024 року (довідка Коростишівської міської ради від 22.05.2024 №17-21/122) на території Щигліївського старостинського округу Житомирського району Житомирської області однієї релігійної громади «Українська Православна Церква Київського Патріархату (ПЦУ)» (а.с.66, 36-42) не свідчить про те, що саме позивач набув право власності на спірне нерухоме майно на законних підставах.

Таким чином позивачем не досягнуто головної передумови для захисту права шляхом визнання за ним права власності, а саме наявність підтвердженого належними доказами права власності на нерухоме майно.

Разом із тим позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач якимось чином оспорює або не визнає чи порушує права на спірне майно.

Зважаючи на викладене, підстави для визнання за позивачем - Українською православною церквою Київського патріархату права власності на нерухоме майно - громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами "Церква" літ. А-1, площею 96,6 кв.м., розташований за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н, с. Щигліївка, вул. Молодіжна, 12, відсутні.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.73 ГПК України).

Згідно з положеннями ст.ст.76, 77, 86 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На переконання суду, позивачем не доведено обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги.

Враховуючи викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про визнання права власності на нерухоме майно.

Щодо розподілу судових витрат.

В силу приписів ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 25.07.24

Суддя Прядко О.В.

Друк: 1 - у справу;

2,3 - сторонам (до ел.каб.)