ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2024 р. Справа №914/2720/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

явка представників сторін: не з`явилися,

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Тепловодосервіс б/н від 31.05.2024,

на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.05.2024, суддя Коссак С.М., м. Львів, повний текст рішення складено 16.05.2024,

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Тепловодосервіс, с. Старичі, Яворівський р-н, Львівська обл.,

до відповідача комунального підприємства Комарнівської міської ради Комарно-Сервіс, м. Комарно, Львівська обл.,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Комарнівської міської ради, м. Комарно, Львівська обл.,

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу

24.04.2024 ТОВ Енергія-Тепловодосервіс подало до Господарського суду Львівської області заяву (вх.№1621/24 від 24.04.2024) про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з КП Комарнівської міської ради Комарно-Сервіс в розмірі 59 000,00 грн., мотивуючи тим, що позивачу були надані послуги за договором за №15/18 від 18.12.2018, який укладено з ТОВ Енергія-Тепловодосервіс та адвокатським бюро «Андріани Олійник» в особі керуючого бюро Олійник А.Р.

Короткий зміст оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 09.05.2024 заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково та стягнуто з КП Комарнівської міської ради Комарно-Сервіс на користь ТОВ Енергія-Тепловодосервіс 21 002,65 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення суду першої інстанції про часткове задоволення заяви мотивовано тим, що наявними доказами по справі доведено понесення витрати на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції застосовуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, дослідивши обсяг наданих послуг адвокатом, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиції правовим висновкам Верховного Суду, дійшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 59 000,00 грн. є завищеним та не співмірним із складністю справи, а тому визначив його у сумі 29500,00 грн. (50 % від суми заявлених адвокатських витрат у розмірі 59 000,00грн).

Одночасно судом враховано і результат ухваленого рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21 002,65 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.05.2024 та прийняте нове, яким задоволити заяву про стягнення з КП Комарнівської міської ради Комарно-Сервіс на користь ТОВ Енергія-Тепловодосервіс 59 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в додатковому рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що:

-витрати на професійну правничу допомогу не підлягали зменшенню, оскільки відповідачем не були подані заперечення (заява про зменшення витрат на правничу допомогу), що узгоджується з правовою позицією викладеної в п.7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21;

-вважає помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи застосування судом принципу співмірності та розумності судових витрат;

-подане третьою особою клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не повинно братися судом до уваги.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд врахував, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з відповідача, оскільки цей розмір має бути не лише доведений та документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Третя особа не скористалась своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подала.

У судове засідання 17.07.2024 учасники справи не з`явилися, позивач у заяві від 17.07.2024 та відповідач у відзиві на апеляційну скаргу від 24.06.2024 просили розглядати справи за їх відсутності, третя особа причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвала суду від 04.07.2024 про призначення справи до розгляду скеровувалася в електронний кабінет позивачу та третій особі та засобом поштового зв`язку на адресу відповідача в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.

Таким чином, враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду визначені ч. 1 ст. 273 ГПК України та в порядку п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за відсутності учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

18.04.2024 Господарським судом Львівської області за результатами розгляду справи №914/2720/23 ухвалено рішення про часткове задоволення позову ТОВ Енергія-Тепловодосервіс, стягнуто з КП Комарнівської міської ради Комарно-Сервіс на користь ТОВ Енергія-Тепловодосервіс 377 327,76 грн. основного боргу, 103 157,16 грн. пені, 31 925,35 грн. 3% річних, 123 789,47 грн. інфляційних втрат та 11 864,04 грн. судового збору; закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 320 000,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору. Витрати на професійну правничу допомогу при постановлені рішення судом першої інстанції не вирішувалися.

Водночас, ТОВ Енергія-Тепловодосервіс в першій заяві по суті спору (позовній заяві) від 05.09.2023 зазначило, що очікує понести судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу) в розмірі 30 000,00 грн. + 2 000,00 грн. (за одне судове засідання), докази понесення яких будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У поданій заяві (вх.№1621/24 від 24.04.2024р.) заявник просить стягнути 59 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адвокатом Олійник А.Р. надано докази, а саме: договір про надання правової допомоги №15/18 від 18.12.2018 року; додаткова угода №6 від 03.07.2023 року до Договору про надання правової допомоги №15/18 від 18.12.2018 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1233401; Акт про надану правничу допомогу №1/24 від 22.04.2024 року та докази надсилання даної заяви з додатками іншим учасникам справи як на відомі електронні адреси так і на поштові адреси.

Згідно доданого Акт про надану правничу допомогу №1/24 від 22.04.2024 року адвокат Олійник А.Р. надала послуги з правової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю Енергія-Тепловодосервіс, а саме: оформлення та подача позовної заяви від імені та в інтересах клієнта до КП «Комарно-Сервіс» про стягнення боргу, що сформувався з 01.12.2021 року за договором про централізоване водопостачання та водовідведення № 04/06/02 від 04.06.2020 року з розрахунком штрафних та компенсаційних втрат; оформлення та подача заяви про збільшення позовних вимог з розрахунком штрафних та компенсаційних втрат станом на 08.12.2023 року; оформлення та подача заяви про зменшення позовних вимог з розрахунком штрафних та компенсаційних втрат станом на 10.01.2024 року; оформлення та подача заяви про зменшення позовних вимог від 29.02.2024 року; оформлення та подача заяви про часткову відмову від позовних вимог від 17.04.2024 року; участь у 8 судових засіданнях (05.10.2023, 02.11.2023, 23.11.2023, 11.01.2024, 22.02.2024, 29.02.2024, 21.03.2024, 18.04.2024).

Згідно з п. 3 ч. 1, ч. 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, згідно з положеннями частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Відповідно до положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи зі змісту наведених положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін. Проте відповідач клопотання про зменшення розміру стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу не заявляв.

Предметом апеляційного оскарження є непогодження позивача з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру стягнення понесених витрат на правничу допомогу за ініціативою суду без клопотання сторони.

Так судом першої інстанції застосовано принципи співмірності та розумності судових витрат, з дослідженням обсягу наданих послуг адвокатом, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, дійшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 59 000,00 грн. є завищеним та не співмірним із складністю справи, а тому визначив його у сумі 29500,00 грн. (50 % від суми заявлених адвокатських витрат у розмірі 59 000,00грн).

Одночасно судом враховано і результат ухваленого рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21 002,65 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з цим висновком суду першої інстанції, обгрунтовуючи свій висновок як вимогами норм процесуального законодавства і одночасно враховує практику ВС.

Так у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

В пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 лютого 2024 року, в cправі № 910/9714/22, як і вище викладені постанови ВС, які в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України враховані апеляційним господарським судом).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 2 та 15 Господарського процесуального кодексу України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу, в розумінні ст.ст. 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу на 50% з суми 59 000,00 грн. до 29 500,00 грн. враховуючи вищенаведені критерії оцінки для зменшення судових витрат для цієї справи, які підлягають сплаті за послуги адвоката.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2024 в цій справі стягнуто з КП Комарнівської міської ради «Комарно-Сервіс» на користь ТОВ «Енергія-Тепловодосервіс» 377 327,76 грн. основного боргу, 103 157,16 грн. пені, 31 925,35 грн. 3% річних, 123 789,47 грн. інфляційних втрат та відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 154 735,72 грн. пені (у зв`язку з її зменшенням на 60 %). Таким чином заявлені позовні вимоги задоволено на 71,19 %.

За змістом ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат здійснюється пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18 зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року в справі № 283/2791/19, від 21 квітня 2021 року в справі № 705/2550/16-ц.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.05.2024 в справі № 2011/20950/12, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку не покладати на КП Комарнівської міської ради «Комарно-Сервіс» всі витрати, які поніс позивач у зв`язку з отримання професійної правничої допомоги.

Оцінюючи посилання апелянта на правову позицію викладену в п.7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21, за змістом якої зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони апеляційний суд надав обгрунтування у вищевикладених висновках.

Апеляційний господарський суд враховуючи усталену судову практику, в тому числі і постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.04.2024 в справі № 686/5757/23, зазначає, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності та співмірності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Отже, судом першої інстанції правильно застосовані як норми матеріального так і процесуального права. Додаткове рішення суду першої інстанції є мотивованим та обґрунтованим, а тому підстав скасування такого, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на викладене, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзіЮ суд вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі додаткового рішення, а наведені доводи позивача не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного апеляційний господарський суд вважає, що додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.05.2024 у справі №914/2720/23 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування чи зміни немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника є не обґрунтованими, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Тепловодосервіс б/н від 31.05.2024 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.05.2024 у справі № 914/2720/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 19.07.2024