ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2024 р. Справа№ 910/12709/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОВУЗ ВИНО"

на рішення господарського суду міста Києва від 15.12.2023 (повне рішення складено 15.12.2023)

у справі № 910/12709/23 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Приватного підприємства "АВТОКОМ ПЛЮС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОВУЗ ВИНО"

про стягнення 142 839,05 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В серпні 2023 року Приватне підприємство "АВТОКОМ ПЛЮС" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОВУЗ ВИНО" про стягнення: 137 000,00 грн основного боргу за надання послуг з перевезення; 3 807,76 грн інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з 13.03.2023 по 02.08.2023; 1 632,04 грн три проценти річних, нарахованих за загальний період з 13.03.2023 по 02.08.2023; судові витрати (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята та розглянута судом).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов заявки-договору № 0302-01 від 03.02.2023 в частині оплати у повному обсязі вартості здійсненого позивачем перевезення вантажу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі №910/12709/23 позов задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОВУЗ ВИНО" на користь Приватного підприємства "АВТОКОМ ПЛЮС" 137 000,00 грн основного боргу, 1 632,04 грн 3 % річних, 3 807,76 грн інфляційних втрат, 2 684,00 грн судового збору, 4 324,00 грн витрат, пов`язаних із залученням перекладачів, 172,00 грн витрат на поштові відправлення.

Рішення суду обґрунтовано тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання з перевезення вантажу на підставі заявки-договору № 0302-01 від 03.02.2023, тоді як відповідач не виконав зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати вартості перевезення вантажу.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/12709/23, ТОВ "ТОВУЗ ВИНО" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права (зокрема, ст.ст. 91, 123, 127, 129 ГПК України) та ухвалити нове рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

При цьому скаржник посилається на те, що ним не укладався договір із позивачем на тих умовах, що визначені в копії договору, яку було надано останнім, договір-заявка від 03.02.2023 № 0302-01 не підписувався директором відповідача та не скріплювався його печаткою. Також скаржник зазначає, що місцевим судом не взято до уваги доводи відповідача щодо відсутності підстав до задоволення витрат на переклад, оскільки надані позивачем докази не містять жодних відомостей, що дозволили б віднести послугу з перекладу за рахунком на оплату № 8 від 01.08.2023 до цієї справи. Разом з тим, відсутнє підтвердження залучення товариством експертів до здійснення перекладу.

Позиції інших учасників справи

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на те, що позивачем, окрім самого договору-заявки, було надано суду численні докази на підтвердження своїх позовних вимог. Покладення на відповідача витрат на здійснення перекладу відповідає ст. 123 ГПК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 (колегія суддів: головуюча Ходаківська І.П., судді Демидова А.М., Євсіков О.О.) апеляційну скаргу ТОВ "ТОВУЗ ВИНО" на рішення господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/12709/23 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду належних доказів сплати судового збору в належному порядку та розмірі, а також докази наявності зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЕСІТС ТОВ "ТОВУЗ ВИНО" або його представника.

Після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 (колегія суддів: головуюча Ходаківська І.П., судді Демидова А.М., Євсіков О.О.) за клопотанням ТОВ "ТОВУЗ ВИНО" поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 15.12.2023 та відкрито апеляційне провадження у справі № 910/12709/23; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; зупинено дію оскарженого рішення.

Зазначену ухвалу в електронному вигляді було надіслано учасникам справи в їх електронні кабінети і доставлено адресатам 02.05.2024, що підтверджується довідками Північного апеляційного господарського суду про доставку електронного документа в електронні кабінети позивача та відповідача.

У зв`язку з відпусткою судді Євсікова О.О. за розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2406/24 від 22.07.2024 був призначений та проведений повторний автоматизований розподіл судової справи №910/12709/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024 для розгляду справи визначений склад колегії суддів: Ходаківська І. П. - головуючий (суддя-доповідач), судді: Демидова А. М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до свого провадження.

Зазначену ухвалу в електронному вигляді було надіслано учасникам справи в їх електронні кабінети і доставлено адресатам 23.07.2024, що підтверджується довідками Північного апеляційного господарського суду про доставку електронного документа в електронні кабінети позивача та відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, що звертаючись з позовом у даній справі позивач посилався на те, що на виконання умов укладеної між сторонами заявки-договору № 0302-01 від 03.02.2023 ним було здійснено для відповідача перевезення вантажу (алкогольної продукції) автотранспортом за маршрутом Аксу-Київ, перевезений вантаж був вивантажений 24.02.2023, що підтверджується копією заявки-договору № 0302-01 від 03.02.2023; оригіналом міжнародної накладну CMR 070223; копією рахунку-фактури внутрішньогосподарського обліку товарів серії HGL №001464 від 07.02.2023; копією оптового рахунку-фактури (фактура № 003920, копією рахунку № 005047); копією митної декларації №; копією довідки щодо осіб, які перетинають митний кордон Азербайджанської Республіки з товарами і транспортними засобами; копією транзитного супровідний документ MRN 23TR7342 від 11.02.2023; копією транзитного супровідного документу D8285 від 09.02.2023.

Зазначений вище заяку-договір було направлено відповідачу на підпис, що підтверджується накладною кур`єрської служби доставки ПН №7317, проте, підписаний примірник договору не було повернуто позивачу, а лише надіслано його скан-копію, з якої вбачається, що вона підписана директором ТОВ "ТОВУЗ ВИНО" та засвідчена печаткою ТОВ "ТОВУЗ ВИНО".

Відповідно до умов заявки-договору вартість послуг становить 4 700 доларів США у гривні за курсом НБУ на дату вивантаження. Враховуючи, що курс НБУ на дату вивантаження (24.02.2023) становив 36,5686 грн за 1 дол. США, вартість перевезення за розрахунком позивача склала 171 872,42 грн.

Також, заявкою-договором була передбачена відстрочка платежу у 10 банківських днів з дати вивантаження, яка закінчилась 10.03.2023, відповідно прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання розпочалось з наступного банківського дня - 13.03.2023.

Відповідач, в свою чергу, оплатив послуги перевезення вантажу частково, в загальній сумі 34 872,42 грн (що підтверджується платіжними інструкціями), а відтак, прострочена заборгованість відповідача з оплати послуг перевезення вантажу за заявкою-договором склала 137 000,00 грн

Відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що ним не укладався договір із позивачем на тих умовах, що визначені в наданій позивачем копії заявки-договору №0302-01 від 03.02.2023. Відповідно до домовленостей, які було досягнуто сторонами, вартість послуг перевезення складала еквівалент 950,00 дол. США в гривні по курсу НБУ на дату вивантаження і саме таку вартість послуг за перевезення товару і було сплачено відповідачем на користь позивача відповідно до платіжних інструкцій, наявних в матеріалах справи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За положеннями ч. 2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень установлюються договором, якщо іншого не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч. 1 ст. 916 ЦК України).

Згідно зі ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 01.08.2006 № 57-V, вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення й місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання та громадянство сторін.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.

Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Положеннями статті 230 Господарського України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем здійснено перевезення вантажу (алкогольні напої), який отримано відповідачем 24.02.2023, що підтверджується міжнародною накладною CMR № 070223, оригінал якої наявний в матеріалах справи.

Окрім того, судом обґрунтовано взято до уваги в якості доказів такого перевезення копії рахунку-фактури внутрішньогосподарського обліку товарів серії HGL №001464 від 07.02.2023; оптового рахунку-фактури (фактура № 003920, рахунок № 005047); митної декларації №; довідки щодо осіб, які перетинають митний кордон Азербайджанської Республіки з товарами і транспортними засобами; транзитного супровідного документу MRN 23TR7342 від 11.02.2023; транзитного супровідного документу D8285 від 09.02.2023, неможливість надання оригіналів яких належним чином доведена позивачем.

Стосовно заперечення відповідача щодо укладення з позивачем заявки-договору № 0302-01 від 03.02.2023 судом обґрунтовано враховано пояснення позивача про те, що ним направлявся відповідачу для підписання оригінал заявки-договору № 0302-01 від 03.02.2023 засобами кур`єрської доставки, що підтверджується накладною кур`єрської служби доставки ПН №7317, який направив скан-копію підписаної ним заявки-договору №0302-01 від 03.02.2023 та зобов`язався повернути її оригінал засобами поштового зв`язку. Проте, відповідач оригінал підписаного екземпляру так і не повернув.

При цьому апеляційний господарський суд зважає на те, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження досягнення домовленостей з позивачем щодо спірного перевезення за вказаною відповідачем ціною скаржником не надано, так само, як і інших договорів з позивачем.

Відповідно до п. 15 заявки-договору встановлена відстрочка платежу 10 банківських днів з дати вивантаження, оплата у гривні на розрахунковий рахунок перевізника, згідно з виставленими рахунками та актами виконаними робіт.

На виконання п. 15, 20 заявки-договору позивачем направлено відповідачу 24.02.2023 засобами служби доставки "Нової Пошти" оригінали CMR № 070223, рахунку на оплату № від 24.02.2023 на суму 171872,42 грн та акту надання послуг №00000006 від 24.02.2023 на суму 171872,42 грн (поштове відправлення "Нової Пошти" № 0204), отримання яких відповідачем не заперечено.

Відповідач, в свою чергу, у період з 17.03.2023 по 23.03.2023 здійснив часткову оплату за надані позивачем транспортні послуги з перевезення вантажу у загальному розмірі 34 872,42 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями, а саме: платіжною інструкцією №1341 від 17.03.2023 на суму 6 872,42 грн, платіжною інструкцією №1354 від 20.03.2023 на суму 7000,00 грн, платіжною інструкцією №1355 від 21.03.2023 на суму 7 000,00 грн, платіжною інструкцією №1356 від 22.03.2023 на суму 7000,00 грн та платіжною інструкцією №1360 від 23.03.2023 на суму 7000,00 грн. У призначенні цих платежів відповідачем вказано: "Оплата за транспортні послуги згідно акту №00000006 від 24.02.2023 року. Без ПДВ.". У наведеному акті загальна вартість робіт (послуг) визначена саме у сумі 171 872,42 грн.

Отже правомірним є висновок місцевого суду про стягнення з відповідача суми заборгованості з врахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.

Щодо розподілу судових витрат суд апеляційної інстанції зважає на наступне.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням перекладачів, та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В статті 127 ГПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат, пов`язаних із залученням перекладачів, позивачем надано копії рахунку на оплату № 8 від 01.08.2023 на суму 4 324,00 грн та інформаційного повідомлення про зарахування коштів № 76 від 14.08.2023 на суму 4 324,00 грн за послуги перекладу.

Також в матеріалах справи №910/12709/23 наявні нотаріально засвідчені переклади на українську мову таких документів: CMR № 070223, рахунку-фактури внутрішньогосподарського обліку товарів серії HGL №001464 від 07.02.2023, оптового рахунку-фактури, митної декларації №, довідки щодо осіб, які перетинають митний кордон Азербайджанської Республіки з товарами і транспортними засобами, транзитного супровідного документу MRN23TR7342 від 11.02.2023 та транзитного супровідного документу D8285 від 09.02.2023, які додані у якості додатків № 2 - 8 до позовної заяви ПП "АВТОКОМ ПЛЮС" до ТОВ "ТОВУЗ ВИНО" про стягнення суми боргу в розмірі 142 839,05 грн. Зазначені документи надані позивачем у якості доказів для судового розгляду спору, який є предметом спору у даній справі, а відтак, правомірним є висновок суду про покладення цих витрат на відповідача як таких, що дійсно пов`язані з цією справою відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстацнії обгрунтовано покладено на відповідача витрати позивача, пов`язані із залученням перекладачів у розмірі 4 324 грн та витрати на поштові відправлення у розмірі 172,00 грн.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, скаржником не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, а тому згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України рішення в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОВУЗ ВИНО" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 15.12.2023 у справі № 910/12709/23 залишити без змін та поновити його дію.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко