ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2024 р. Справа№ 910/4088/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Приватного акціонерного товариства "Трест Київміськбуд-1"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024

у справі № 910/4088/22 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Престиж"

до Міністерства юстиції України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниша Юрія Володимировича,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Приватного акціонерного товариства "Трест Київміськбуд-1"

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Приватне підприємство "Творча майстерня "Престиж" (далі - позивач; ПП "Творча майстерня "Престиж"; Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (надалі - відповідач; МЮ України; Мін`юст; Міністерство; апелянт-2) про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 25 квітня 2022 року № 1626/5.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний наказ МЮ України, яким скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниша Ю.В. від 25 серпня 2016 року № 31085934 про реєстрацію за ПП "Творча майстерня "Престиж" права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення: заклад громадського харчування - кафе, загальною площею 393,5 кв.м, розташованого за адресою: місто Київ, проспект Героїв Сталінграду (проспект Івасюка Володимира), будинок 8, корпус 9 (в подальшому - Об`єкт), - порушує права Підприємства, як його законного володільця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 червня 2022 року відкрито провадження у справі № 910/4088/22, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Приватне акціонерне товариство "Трест Київміськбуд-1" (по тексту - третя особа-2; ПрАТ "Трест Київміськбуд-1"; Товариство; Скаржник; апелянт-1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04 серпня 2022 року залучено до участі у справі № 910/4088/22 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниша Ю.В. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (в подальшому - третя особа-1; приватний нотаріус Черниш Ю.В.).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/4088/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2023, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.08.2023 касаційну скаргу Приватного підприємства "Творча майстерня "Престиж" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/4088/22 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22 позов задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 25 квітня 2022 року № 1626/5; стягнуто з Міністерства юстиції України на користь Приватного підприємства "Творча майстерня "Престиж" 2 481 грн судового збору за подання позовної заяви, 3 722 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 5 368 грн судового збору за подання касаційної скарги.

За висновками місцевого господарського суду, по-перше, відповідно до частини 5 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також, якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку. Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

За переконанням суду першої інстанції, доказів, які б вказували саме на порушення майнових прав Товариства на Об`єкт, внаслідок проведення оскаржуваних реєстраційних дій, матеріали скарги третьої особи-2 не містять взагалі, а доказів зворотнього до матеріалів цієї господарської справи не надано.

Разом із цим, укладений між позивачем та забудовником договір інвестування будівництва житлового будинку від 22 жовтня 2005 року № ВПП-63 (з урахуванням укладених додаткових угод до нього), не містив інших положень щодо набуття права власності замовником.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку, що скарга Товариства не відповідала вимогам частини 5 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

По-друге, скарга Товариства від 2 лютого 2022 року не відповідала встановленим частиною 2 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вимогам щодо строку її подачі. Наведені обставини, за висновками суду першої інстанції, виключають можливість розгляду по суті скарги Мін`юстом, а відтак і законність прийнятого відповідачем наказу, що є самостійною достатньою підставою для його скасування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство юстиції України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22 та прийняти нове, закрити провадження у справі № 910/4088/22 в частині позовних вимог ПП "Творча майстерня "Престиж" про скасування пунктів 3, 5 наказу Міністерства юстиції України від 25.04.2022 № 1626/5 «Про задоволення скарги», а у задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а оскаржуване рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Відповідач зазначає, що подані ПП "Творча майстерня "Престиж" для державної реєстрації документи не підтверджували набуття права власності останнього на заклад громадського харчування, а тому приватним нотаріусом Чернишем Ю.В. прийнято оскаржуване рішення за відсутності документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відтак, на думку Міністерства, керуючись п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", МЮ України мало законне право скасувати державну реєстрацію права власності, що була здійснена з порушенням законодавства України.

Окрім цього відповідач вказує, що, за його переконанням, єдиним доказом, що підтверджує ознайомлення третьої особи-2 з реєстрацією права власності на заклад громадського харчування за Підприємством є інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримана 02.02.2022. Тому, твердження суду першої інстанції про порушення Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів

Міністерства юстиції (в тексті - ЦК МЮ України) порядку розгляду скарги Товариства та у необхідності відмови у її розгляді є необґрунтованим.

Також відповідачем вказується, що між ПП "Творча майстерня "Престиж" та Міністерством юстиції України немає і не може бути майнового спору, а оскаржуваний наказ прийнято під час здійснення Мін?юстом контролюючих функцій у сфері державної реєстрації та стосувався виключно результатів перевірки правильності вчинення реєстраційних дій державним реєстратором, а тому, за доводами відповідача, висновки Господарського суду міста Києва про вирішення Мін?юстом спору про право є безпідставними.

Також відповідач зазначив, що умовами договору інвестування будівництва житлового будинку від 22.10.2005 № ВПП-63, як і додатковими угодами, не визначено автоматичного набуття за позивачем права власності на спірне майно після завершення будівництва. Більше того, пунктом 1.3 вказаного договору передбачено, що позивач може отримати спірне приміщення лише за умови оплати 100 відсотків загальної площі. Пункт 3.4 вказаного договору також містить застереження щодо реалізації спірних приміщень. Тому, на думку МЮ України, безпідставними є висновки суду першої інстанції про відсутність порушених прав Скаржника під час розгляду поданої ним скарги.

Окремо Міністерство зазначило, що спірний наказ, в частині застосування санкцій до державного реєстратора, може оскаржити лише державний реєстратор, до якого ці санкції були застосовані, і лише в порядку адміністративного судочинства, у зв`яжу з чим, на переконанням відповідача, наявні підстави для закриття провадження у справі в частині пунктів 3, 5 наказу Міністерства юстиції України від 25.04.2022 № 1626/5 «Про задоволення скарги».

Крім того відповідач звертає увагу, що до ухвалення оскаржуваного рішення позивачем жодного разу не було заявлено про зміну підстав позову щодо оскарження спірного наказу, а такі підстави були змінені лише з моменту подання останнім апеляційної скарги та, у подальшому, касаційної

скарги, що є процесуально недопустимим зважаючи на приписи ч. 3 ст. 46 та ст. 269 ГПК України.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 01.03.2024 апеляційна скарга відповідача у справі № 910/4088/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22; розгляд апеляційної скарги Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22 призначено на 15.04.2024.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" також звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Також апелянтом-1 заявлено клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи та витребування у ТОВ "Творча майстерня "Престиж" оригіналів документів, перелік яких зазначено в апеляційній скарзі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийняте: з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та грубим порушенням норм процесуального права; внаслідок однобокого та необ`єктивного встановлення обставин у справі через ігнорування одних доказів у справі і упередженого висвітлення інших доказів та обґрунтування на їх підставі мотивувальної частини рішення.

Апелянт-1 зазначає, що Скаржник у поданій скарзі чітко вказав, що відповідно до зазначеного в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договорі № BПП-63 інвестування будівництва житлового будинку від 22.10.2005 саме ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» зазначений як забудовник нежилого приміщення, натомість згідно доданих до скарги документів вищевказаний договір, додаткові угоди та договори уступки права вимоги ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» з ПП «Творча майстерня «Престиж» не укладало, що свідчить про відсутність у позивача на момент проведення скасованої державної реєстрації права власності будь-яких прав на спірний об`єкт нерухомого майна.

Крім того, Товариство вказує, що жодних оплат за договором № ВПП-63 від 22.10.2005 ПП "Творча майстерня "Престиж" на поточні рахунки ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» не перераховувало. При цьому, суд першої інстанції не дослідив положення договору № ВПП-63 від 22.10.2005 та не витребував у позивача документи щодо оплати за договором, що призвело до неповного дослідження всіх обставин у справі і не встановлення факту відсутності оплати за цим договором, яке б автоматично підтвердило наявність права на спірний об`єкт нерухомого майна саме у ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», а не у ПП "Творча майстерня "Престиж".

Крім того, як зазначається третьою особою-2, в ході розгляду господарської справи ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» отримало ряд заяв від свідків, а саме від колишнього директора Товариства ОСОБА_2, колишнього виконавчого директора Товариства ОСОБА_3 та від ОСОБА_1 , як колишнього голови правління про обставини підписання ними документів від імені ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», на підставі яких була проведена скасована державна реєстрація.

Так, зокрема, ОСОБА_2 , в порядку ст. 88 ГПК України, надав власні письмові свідчення про те, що він особисто не підписував та не видавав від імені забудовника ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», як директор, договір інвестування будівництва житлового будинку, серія та номер: ВПП-63, від 22 жовтня 2005 року; додаткову угоду до договору інвестування будівництва житлового будинку № ВПП-63 від 22 жовтня 2005 року, серія та номер: 1, від 08 грудня 2006 року, жодній посадовій або службовій особі або представнику ПП "Творча майстерня "Престиж" або будь-якій іншій третій особі та не надавав правовстановлюючі документи, які стосуються нежитлового приміщення, закладу громадського харчування - кафе, за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, 8, корпус 9.

Також ОСОБА_3 , в порядку ст. 88 Господарського процесуального

кодексу України, надав власні письмові свідчення про те, що він як виконавчий директор ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» особисто не підписував та не видавав:

- акт прийому-передачі вбудованого нежилого приміщення Дольщику б/н, від 18 січня 2010 року, від імені ПрАТ «Трест Київміськбуд-1»;

- додаткову угоду № 3 від 17 березня 2010 року до договору інвестування будівництва житлового будинку № ВПП-63 від 22 жовтня 2005 року, від імені ПрАТ «Трест Київміськбуд-1»;

- довідку про виконання умов договору № 82-д, видану 04 березня 2011 року, від імені ПрАТ «Трест Київміськбуд-1»;

- акт прийому-передачі нежилого приміщення Дольщику б/н, від 1 березня 2011 року від імені ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», жодній посадовій або службовій особі або представнику ПП «Творча майстерня «Престиж» або будь-якій іншій третій особі, а також не надавав правовстановлюючі документи, які стосуються нежитлового приміщення, закладу

громадського харчування - кафе, за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, 8, корпус 9 (приміщення 1).

3 огляду на що апелянт-1 вказує, що зважаючи на наведені докази, правочини, начебто підписані між ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» та ПП «Творча майстерня «Престиж», які стали підставою для проведення скасованої державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за позивачем, виглядають недостовірними і для з`ясування обставин щодо того, чи були вони підписані від імені ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» уповноваженими на те особами, Товариство заявило клопотання про витребування оригіналів таких документів у ПП «Творча майстерня «Престиж» та про призначення почеркознавчої експертизи. Натомість, суд першої інстанції, відмовив у задоволенні клопотань, пославшись на те, що встановлення вищевказаних обставин не є об`єктом дослідження та предметом розгляду даної справи і виходить за межі позовних вимог, чим фактично самоусунувся від об`єктивного встановлення всіх суттєвих для вирішення спору обставин справи, на які, в тому числі, посилалась третя особа-2 у поданій до Міністерства юстиції України скарзі.

Також апелянтом-1 вказується, що, на його думку, твердження суду першої інстанції про можливість ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» довідатися про порушення свого права скасованою на сьогодні реєстраційною дією раніше за 02.02.2022, не мають під собою жодного підґрунтя, оскільки в ході розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій при першому розгляді справи чітко були встановлені обставини підписання актів прийому-передачі від імені ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» неповноважною особою, недобросовісних дій посадових осіб Товариства по відношенню до самого ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», а також маніпулювання з боку позивача даними про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна при поданні документів для реєстрації права власності, а крім того невстановлення факту підписання від імені Товариства будь-якого пакету документів від забудовника для проведення державної реєстрації у 2016 році, що робило неможливим обізнаність ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» із фактом порушення його прав до моменту отримання відповідної інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2022 році.

Додатково апелянт-1 зазначає, що ГПК України не передбачає жодного іншого способу зміни підстав позову окрім подання окремої заяви про зміну його підстав. Тому посилання місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні на викладення обставин щодо недотримання Скаржником строку на звернення зі скаргою, про що було зазначено у відповіді позивача на відзив є порушенням норм процесуального законодавства України, тим більше, що навіть окрема заява про зміну підстав позову не може бути заявлена позивачем при новому розгляді справи, втім прийнята судом першої інстанції з огляду на приписи ч. 4 ст. 46 ГПК України, оскільки де-факто є новим позовом. В той же час, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні жодним словом не згадав про заявлення позивачем як самостійної підстави позову відсутність порушеного права ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» при зверненні зі скаргою до Мін`юсту у будь-якому іншому поданому ПП «Творча майстерня «Престиж» документі, а значить така підстава позову взагалі не заявлялось останнім навіть як аргумент або реакція на доводи інших учасників справи, що взагалі спростовує обґрунтованість і законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції в цій частині його мотивування.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2024 апеляційна скарга третьої особи-2 у справі № 910/4088/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Трест Київміськбуд-1" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22; об`єднано апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Приватного акціонерного товариства "Трест Київміськбуд-1" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду; розгляд апеляційних скарг Міністерства юстиції України та Приватного акціонерного товариства "Трест Київміськбуд-1" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22 призначено на 15.04.2024.

15.03.2024 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому ПП «Творча майстерня «Престиж» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22 - без змін. Позивач вказує, що Міністерство прийшло до помилкових висновків про наявність у ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" порушених прав оскаржуваним рішенням державного реєстратора.

Крім цього, Підприємство зазначає, що ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" могло та повинне було знати про рішення приватного нотаріуса до 02.02.2022, а тому третя особа-2 пропустила строк для подання скарги до Міністерства юстиції України, що є підставою для відмови у задоволенні

скарги.

Також позивач вказав, що відповідач по справі в апеляційні скарзі прямо вказує, що ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" є власником спірного майна, як забудовник, ігноруючи права Підприємства, як інвестора, і в той же час зазначає, що спір про право Міністерство не вирішувало. Така суперечлива та хибна позиція апелянта-2, на переконання позивача, свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги, яка задоволенню не підлягає.

Окремо позивачем зазначено, що, на його думку, допущене приватним нотаріусом Чернишем Ю.В. порушення є суто формальним, що не вплинуло на права на відповідне майно інших осіб, оскільки позивач набув права на нього за дійсними правочинами.

Додатково позивач зазначив про відсутність, за його переконанням, процесуальних порушень щодо зміни підстав позову, позаяк необхідним було дослідження судом першої інстанції фактів та обставин під час вирішення цього спору після прийняття 22.08.2023 Верховним Судом постанови у цій справі з направлення її на новий розгляд до місцевого господарського суду.

21.03.2024 до апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу третьої особи-2, в якому Підприємство просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22 - без змін. Позивач, за подібних заперечень, що викладені на апеляційну скаргу відповідача, зазначає, що перевірка дійсності та законності документів не відноситься до компетенції Міністерства юстиції України, як органу державної влади, а отже відповідні посилання ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" не могли бути предметом розгляду поданої ним скарги, так само як і не можуть бути предметом розгляду у даній справі.

Також позивач вказує, що третя особа-2 передала об`єкт нерухомого майна, а також усі речові права на нього позивачу по справі, а отже у ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" відсутні права, які можуть бути порушені оскаржуваним рішення державного реєстратора. Наявність нерозірваних та невизнаних у встановленому законом порядку недійсними правочинів свідчить, що Товариство не мало прав на спірне нерухоме майно, а отже і рішення державного реєстратора не може порушувати його прав.

Крім того, позивачем зазначається, що наявність в матеріалах справи доказів, що були надані Підприємством, зокрема, договір, додаткові угоди до нього, акти прийому-передачі приміщень, листи ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" про відсутність заборгованості за договором, банківські виписки та платіжні доручення, що засвідчують факти проведення платежів - підтверджують укладання між позивачем та третьою особою-2 договору інвестування № ВПП - 63 від 22.10.2005, його дійсність та виконання.

За твердженнями позивача, посилання ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" на обставини підписання та укладання договору інвестування виходять за межі предмету спору та предмету доказування у цій справі, а тому аргументи Товариства, що стосуються спору про право, мають бути залишені без уваги.

Позивач переконаний, що Товариство могло та повинне було знати про рішення приватного нотаріуса до 02.02.2022, а тому третя особа-2 пропустила строк для подання скарги до Міністерства юстиції України, що є підставою для відмови у задоволенні скарги.

Окремо Підприємство висловило позицію про те, що під час нового розгляду справи у суді першої інстанції воно не змінювало підстав позову, а лише надало свою правову позицію щодо питань, на необхідність дослідження яких вказав Верховний Суд в постанові від 22.08.2023 у цій справі.

Також позивач просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи докази, а саме копії: банківських виписок та платіжних доручень щодо проведення розрахунків за договором інвестування будівництва житлового будинку № ВПП-63 від 22.10.2005; листа від 21.12.2010; листа № 510-о від 13.12.2010; листа № 491 від 01.12.2010; листа № 16 від 21.01.2011; ухвали Шевченківського районного суду від 02.11.2023; опису від 22.11.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 розгляд апеляційних скарг ПАТ "Трест Київміськбуд-1" та Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22 відкладено на 13.05.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 розгляд апеляційних скарг ПАТ "Трест Київміськбуд-1" та Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22 призначено на 17.06.2024.

В судовому засіданні 17.06.2024 судом у справі оголошено перерву до 26.06.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 у справі № 910/4088/22 повідомлено третю особу-1 про судове засідання 26.06.2024.

Щодо викладених третьою особою-2 у апеляційній скарзі клопотань про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи та витребування у ПП "Творча майстерня "Престиж" оригіналів документів, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування відповідних клопотань Товариством вказується про непідписання колишніми: директором Товариства ОСОБА_2 та виконавчим директором ОСОБА_3 документів від імені ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», на підставі яких була проведена скасована державна реєстрація. У зв`язку із чим для ідентифікації та встановлення дійсності підписів вказаних осіб на документах, потрібні спеціальні знання у сфері почеркознавства, а тому існує необхідність у призначенні почеркознавчої експертизи. Відтак, оригінали документів, а саме: договір інвестування будівництва житлового будинку № ВПП-63 від 22 жовтня 2005 року; додаткову угоду до договору інвестування будівництва житлового будинку № ВПП-63 від 22 жовтня 2005 року, серія та номер: 1, від 08 грудня 2006 року; акт прийому-передачі вбудованого нежилого приміщення дольщику б/н, від 18 січня 2010 року; додаткову угоду № 3 від 17 березня 2010 року до договору інвестування будівництва житлового будинку № ВПП-63 від 22 жовтня 2005 року; довідку про виконання умов договору № 82-д, видану 04 березня 2011 року; акт прийому-передачі нежилого приміщення дольщику б/н, від 1 березня 2011 року слід витребувати у позивача для подальшого проведення почеркознавчої експертизи.

Позивач заперечив проти клопотання третьої особи-2 про проведення почеркознавчої експертизи, оскільки питання, на дослідженні яких наполягає заявник, відносяться до спору про право щодо нерухомого майна, які не можуть бути встановлені в даному судовому провадженні, виходять за межі предмета спору та предмета доказування в цій справі. Крім цього, порушені ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" питання можуть бути встановлені та досліджені лише в рамках судового провадження про визнання відповідного правочину недійсним або ж під час розгляду віндикаційного позову.

За ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

При цьому згідно ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Як визначено у ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні суду.

Судова експертиза призначається за наявності визначених ст. 99 ГПК України сукупності умов лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях, та питання її призначення повинне вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Обґрунтовуючи клопотання про призначення судової експертизи третя особа-2 вказує про непідписання певних документів з боку колишніх: директора Товариства ОСОБА_2 та виконавчого директора ОСОБА_3 документів від імені ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на підставі яких третьою особою-1 була проведена державна реєстрація права власності на нерухоме майно за позивачем.

Надаючи оцінку вказаному клопотанню про призначення судової експертизи, колегія суддів враховує наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких третьою особою-1 була проведена відповідна державна реєстрація.

Крім того, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 902/834/20, від 13.08.2021 у справі № 917/1196/19, від 30.09.2021 у справі 927/110/18, від 23.12.2021 у справі № 5015/45/11 (914/1919/20).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Європейський суд з прав людини розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду, тобто за цієї позиції обвинувачення і захист діють на одному рівні, під контролем відносно пасивного суду.

Принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 922/2017/17 від 30.05.2018).

У відповідності до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і суперечить вимогам статті 6 Конвенції стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

У постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 922/2716/17 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що суду слід виходити з того, що при призначенні судової експертизи, як процесуальної дії суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованою. При цьому призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції (п. 18).

Судова колегія, серед іншого, зауважує, що за змістом пункту 2 частини 1 статті 99 ГПК України призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду.

Підсумовуючи вищенаведене в сукупності, з огляду на предмет спору, апеляційний господарський суд не знайшов правових підстав для задоволення заявленого Товариством клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та, як наслідок, витребування у позивача оригіналів зазначених третьою особою-2 у апеляційній скарзі документів.

Додатково колегія суддів вказує, що заява від 17.03.2023 ОСОБА_2 та заява від 12.04.2023 ОСОБА_3 , подані третьою особою-2 для долучення їх до матеріалів справи, були залишені постановою 01.05.2023 Північним апеляційним господарським судом без розгляду, оскільки подані після спливу визначеного судом апеляційної інстанції строку.

Тому, такі докази під час здійснення цього апеляційного розгляду не розглядаються.

При цьому, судова колегія зазначає, що третя особа-2 повторно не заявляла клопотань про долучення до матеріалів справи відповідних доказів.

Щодо клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копій: банківських виписок та платіжних доручень щодо проведення розрахунків за договором інвестування будівництва житлового будинку № ВПП-63 від 22.10.2005; листа від 21.12.2010; листа № 510-о від 13.12.2010; листа № 491 від 01.12.2010; листа № 16 від 21.01.2011; ухвали Шевченківського районного суду від 02.11.2023; опису від 22.11.2023, колегія суддів вказує, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, що мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

На переконання колегії суддів, така обставина, як необхідність подання нових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони, викладеної у позовній заяві чи у відзиві, не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк.

Позивач не обґрунтував належним чином причин неподання відповідних доказів до суду першої інстанції, враховуючи, що в силу ст.ст. 74, 162 ГПК України на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також зазначити та подати докази, що підтверджують вказані ним позовні вимоги. Крім того, до позовної заяви та з часу відкриття судом першої інстанції провадження у цій справі і до моменту прийняття оскаржуваного рішення позивач не був обмежений в праві ознайомлюватися із матеріалами справи та, за необхідності, подавати додаткові докази.

Тому, долучені позивачем до відзиву на апеляційну скаргу відповідача копії: банківських виписок та платіжних доручень щодо проведення розрахунків за договором інвестування будівництва житлового будинку № ВПП-63 від 22.10.2005; листа від 21.12.2010; листа № 510-о від 13.12.2010; листа № 491 від 01.12.2010; листа № 16 від 21.01.2011; ухвали Шевченківського районного суду від 02.11.2023; опису від 22.11.2023 не приймаються апеляційним господарським судом до уваги на стадії апеляційного розгляду цієї справи.

Після вирішення питання щодо поданих третьою особою-2 та позивачем клопотань, колегія суддів перейшла до розгляду справи по суті.

Апелянти в судовому засіданні 26.06.2024 вимоги апеляційних скарг підтримали, просили рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову та закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПП "Творча майстерня "Престиж" про скасування пунктів 3, 5 наказу Міністерства юстиції України від 25.04.2022 № 1626/5 «Про задоволення скарги».

Представник позивача в судовому засіданні 26.06.2024 проти вимог апеляційних скарг заперечив, просив залишити їх без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Третя особа-1 в судове засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи приватного нотаріуса Черниша Ю.В. було повідомлено належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про відправку поштової кореспонденції на адресу останнього.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз ст. 242 ГПК України, п.п. 15, 83, 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19).

Також Північним апеляційним господарським судом враховано, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 була оприлюднена 20.06.2024 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua), тобто усі учасники справи, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до реєстру, мали можливість ознайомитися зі змістом вказаної ухвали.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Разом з цим, застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989) (аналогічне застосування прецедентної практики Європейського суду з прав людини викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 908/98/18; від 13.09.2019 у справі № 904/4105/18).

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представника третьої особи-1 обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованого клопотання від третьої особи-1 про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності приватного нотаріуса Черниша Ю.В., повідомленого про здійснення розгляду апеляційних скарг відповідача та третьої особи-2 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22.

Також судова колегія зазначає, що відзивів на апеляційні скарги від третьої особи-1 на адресу апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників апелянтів та позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги третьої особи-2 та часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 25 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В. прийнято рішення № 31085934 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відкрито розділ № 000 об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення, закладу громадського харчування - кафе, загальною площею 393,5 м2, за адресою: місто Київ, проспект Героїв Сталінграду, будинок 8, корпус 9 , та зареєстровано право власності на це нерухоме майно за позивачем у даній справі з внесенням запису за № 16078331.

Підставою для вказаної державної реєстрації права власності приватний нотаріус Черниш Ю.В. зазначив: договір інвестування будівництва житлового будинку від 22 жовтня 2005 року № ВПП-63, підписаний від імені ЗАТ "Трест Київміськбуд-1" (правонаступником якого є третя особа-2) директором ЗАТ "Трест Київміськбуд-1" ОСОБА_2; додаткову угоду від 8 грудня 2006 року № 1 до договору інвестування будівництва житлового будинку від 22 жовтня 2005 року № ВПП-63, підписану від імені ЗАТ "Трест Київміськбуд-1" його директором ОСОБА_2; додаткову угоду від 11 березня 2009 року № 2 до договору інвестування будівництва житлового будинку від 22 жовтня 2005 року № ВПП-63, підписану від імені ЗАТ "Трест Київміськбуд-1" його директором ОСОБА_4; перелік інвесторів (дольщиків) нежитлових приміщень, побудованих Товариством по проспекту Героїв Сталінграду, будинок 8, корпус 9, від 18 серпня 2016 року № б/н, виданий від імені Товариства тимчасово виконуючим обов`язки голови правління Товариства ОСОБА_7; копія рішення постійно діючого третейського суду при Корпорації "Сила Закону" від 17 березня 2009 року; ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 30 березня 2009 року; виконавчий лист Октябрського районного суду міста Полтави від 30 березня 2009 року № б/н, виданий вказаним судом 18 січня 2010 року; акт приймання-передачі нерухомого майна вбудованого нежитлового приміщення дольщику від 18 січня 2010 року № б/н, виданий від імені Товариства виконавчими директорами Товариства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; договір купівлі-продажу нерухомого майна від 26 лютого 2010 року за реєстровим № 259, нотаріально засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О.; акт приймання-передачі нерухомого майна від 26 лютого 2010 року № б/н за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 26 лютого 2010 року за реєстровим № 259, укладений між ТОВ "Вісак" та Підприємством; додаткову угоду від 17 березня 2010 року № 3 до договору про інвестування будівництва житлового будинку від 22 жовтня 2005 року № ВПП-63, укладену між Товариством (за підписом його виконавчого директора ОСОБА_3) та Підприємством (за підписом його директора ОСОБА_6); довідку про виконання умов договору від 4 березня 2011 року № 82-д, видану від імені Товариства його виконавчим директором ОСОБА_3 та головним бухгалтером ОСОБА_5; акт приймання-передачі нерухомого майна нежитлового приміщення дольщику від 1 березня 2011 року № б/н, підписаний від імені Товариства його виконавчим директором ОСОБА_3 та від імені Підприємства його директором ОСОБА_6; сертифікат про відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та його готовність до експлуатації від 17 лютого 2011 року № КВ000689, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва; лист Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 6 квітня 2011 року № 7/26-2173/11; акт готовності об`єкта до експлуатації від 1 листопада 2010 року № б/н, виданий ЗАТ "Трест Київміськбуд-1"; розпорядження Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 березня 2011 року № 247; пакет документів від забудовника, виданий 18 серпня 2016 року від імені Товариства його головою правління ОСОБА_1

03.02.2022 Товариством подано до МЮ України скаргу від 02.02.2022 на реєстраційну дію, проведену державним реєстратором, зокрема, стосовно правомірності рішення про державну реєстрацію права власності, здійсненого державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю. В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.08.2016, індексний номер 31085934.

Як вбачається зі змісту скарги, за викладених в ній обставин щодо державної реєстрації відповідного права власності, Скаржником наголошується на недотриманні третьою особою-1 вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в процедурі проведення державної реєстрації.

25 квітня 2022 року Міністерство видало наказ № 1626/5, яким подану Товариством скаргу від 2 лютого 2022 року задоволено в повному обсязі, скасовано рішення від 25 серпня 2016 року № 31085934, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В., а також тимчасово заблоковано доступ вказаному приватному нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр) строком на 1 місяць.

Цей наказ видано відповідачем на підставі частини 3 статті 26, підпунктів "а", "г" пункту 2 частини 65 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також висновку ЦК МЮ України від 22 лютого 2022 року.

Зокрема, за результатами розгляду скарги Товариства від 02 лютого 2022 року на рішення від 25 серпня 2016 року № 31085934, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В. щодо нежитлового приміщення, закладу громадського харчування - кафе, розташованого за адресою: місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 8, корпус 9, ЦК МЮ України дійшла висновку, що подані для державної реєстрації документи не підтверджують набуття права власності Підприємства на вказаний Об`єкт. Отже, приватним нотаріусом Чернишем Ю.В. прийнято оскаржуване рішення за відсутності документів, які відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

У пункті 17 висновку ЦК МЮ України від 22 лютого 2022 року вказано, що приватним нотаріусом Чернишем Ю.В. під час прийняття оскаржуваного рішення та проведення на підставі нього реєстраційних дій було порушено вимоги статей 10, 23, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункт 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок реєстрації).

Оскаржуваний наказ Міністерства на час розгляду даної справи виконаний, право власності позивача припинено 05 липня 2022 року на підставі рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства від цієї ж дати про припинення права власності та закриття розділу об`єкта нерухомого майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 07 липня 2022 року.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів вказує, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) (в редакції чинній на момент проведення державної реєстрації), дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Державна реєстрація речових прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.

За п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону загальними засадами державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

При цьому, згідно п.п. 1, 2 ч. 3 цієї статті державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до пункту 3 вказаної частини статті 10, під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Згідно ст. 23 Закону, розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника.

Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.

Як передбачено в п. 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації), у разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви.

Відповідно до п.п. 3, 8 ч. 1 ст. 24 Закону підставами для відмови в державній реєстрації прав є: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 27 вказаного Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Так, як вказано у висновку ЦК МЮ України , на підставі якого, зокрема, винесено оскаржуваний наказ, останньою досліджено відомості державного реєстру речових прав та встановлено, що договір інвестування було укладено на вбудоване нежитлове приміщення площею 408 кв.м., у виписці міститься інформація, що договір укладено щодо приміщення 288 кв.м., тоді як сертифікат відповідності виданий на нежитлове приміщення - кафе площею 393,5 кв.м., технічний паспорт виготовлений на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, просп. Героїв Сталінграду, буд. 8, корп. 9, приміщення 1 та 2 в літері «А» площею 393,5 кв.м.

Також ЦК МЮ України зазначено, що в наданих для державної реєстрації рішенні третейського суду, акті прийому-передачі та реєстраційному посвідченні йдеться про незавершене будівництво - вбудоване нежитлове приміщення площею 288 кв.м., власником якого зазначено ТОВ «Вісак», крім того, з тексту договору купівлі-продажу слідує, що ПП «Творча майстерня «Престиж» придбало у ТОВ «Вісак» незавершене будівництво - нежитлове приміщення в житловому будинку - магазин загальною площею 288 кв.м., проте в архівній складовій Державного реєстру прав - Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня інформація щодо державної реєстрації на підставі вказаного договору, а приватним нотаріусом Чернишем Ю.В., у порушення вимог п. 3 ч. 3 статті 10 Закону, не зроблено відповідного запиту для перевірки факту реєстрації права власності на незавершене будівництво площею 288 кв.м. за ПП «Творча майстерня «Престиж».

Відповідачем при розгляді скарги третьої особи-2, поданої Товариством через не відповідність оскаржуваного рішення третьої особи-1 процедурі проведення державної реєстрації, рішення приватного нотаріуса Черниша Ю.В. про державну реєстрацію права власності за позивачем визнано таким, що не відповідало вимогам законодавства, чинного на момент прийняття такого рішення.

Так, Міністерство юстиції України при розгляді скарги Товариства здійснило перевірку реєстраційних дій приватного нотаріуса Черниша Ю.В. при проведенні державної реєстрації, проте, відповідач не оскаржує право власності позивача, а лише зазначає, що реєстратором при реєстрації права власності прийнято рішення за відсутності документів, які відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, а також всупереч чинному на той період законодавству не зупинено розгляд заяви для отримання відповідних документів, а натомість проведено державну реєстрацію права власності, зокрема, за відсутності запиту для перевірки факту реєстрації майна, право власності на яке виникло до 01.01.2013, а тим самим, Міністерством здійснено розгляд скарги Товариства в межах дотримання третьою особою-1 процедури проведення державної реєстрації.

Таким чином, з огляду на прийняття третьою особою-1 оскаржуваного рішення та проведення на підставі нього реєстраційних дій всупереч вимогам статей 10, 23, 24, 27 Закону та пункт 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто вчинення останньою таких дій не у відповідності до підстав та порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про вмотивованість поданого Підприємством позову.

За наведеного колегією суддів критично оцінюються заперечення позивача щодо допущення приватним нотаріусом Чернишем Ю.В. суто формальних порушень при здійсненні ним відповідної реєстраційної дії.

В свою чергу, знайшли своє підтвердження доводи апелянта-2 щодо правомірності прийняття МЮ України оскаржуваного наказу під час здійснення контролюючих функцій у сфері державної реєстрації та його пов`язаність виключно з результатами перевірки правильності вчинення реєстраційних дій приватним нотаріусом Чернишем Ю.В.

Також колегія суддів вказує, що згідно з ч. 1 ст. 37 Закону, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Відповідно до ч. 3 вказаної норми, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Зі змісту цієї правової норми слідує, що для з`ясування дати, з якої розпочинається відлік, необхідно досліджувати об`єктивні та суб`єктивні фактори, які сприяють реалізації особою зазначеного права.

За загальним правилом строк звернення обчислюється з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав (у даному випадку - про рішення державного реєстратора). При цьому "могла" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа могла дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Подібні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 02.05.2023 у справі № 910/16665/21, від 06.07.2018 у справі № 826/3442/17 та від 30.03.2021 у справі № 400/1825/20, від 22.05.2024 у cправі № 910/7586/22.

Як вбачається з матеріалів розгляду скарги, зі скаргою третя особа-2 звернулась 02.02.2022, після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто саме в день, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав проведенням державної реєстрації.

В наведеному судовою колегією зазначається, що доказів, які б підтверджували обізнаність третьої особи-2 із оскаржуваним рішенням приватного нотаріуса Черниша Ю.В. до моменту отримання нею інформаційного витягу від 02.02.2022, позивачем не надано як під час розгляду справи, так і до ЦК МЮ України.

Тому, оскільки позивачем під час розгляду даної справи не наведено достатніх та належних доказів, які б давали підстави для висновку про те, що Скаржник вважається таким, що довідався або міг би довідатись про порушення прав безпосередньо з моменту вчинення приватним нотаріусом Чернишем Ю.В. відповідної реєстраційної дії, враховуючи приписи частини 3 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якими визначено, що рішення державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України органів протягом 60 календарних днів з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю, яким у даному випадку є 02.02.2022, а скарга подана заявником 03.02.2022 та цього ж дня зареєстрована в Міністерстві юстиції України, тобто в межах 60-денного строку, встановленого статтею 37 Закону, за висновками колегії суддів ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" не пропустив строк на звернення зі скаргою про оскарження рішення приватного нотаріуса Черниша Ю.В., у зв`язку з чим у Міністерства юстиції України були відсутні підстави для відмови у задоволенні скарги у зв`язку із пропуском Скаржником строку на таке звернення.

За наведеного, судова колегія не погоджується з висновками місцевого господарського суду про невідповідність поданої Товариством скарги встановленим ч. 3 ст. 37 Закону вимогам щодо строку її подачі та вважає їх необґрунтованими.

З цих же підстав, колегією суддів відхиляються заперечення позивача у цій частині.

Водночас, доводи апелянтів про те, що єдиним доказом, що підтверджує ознайомлення третьої особи-2 з реєстрацією права власності на заклад громадського харчування за Підприємством є інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримана 02.02.2022, є вмотивованими та приймаються апеляційним господарським судом.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону державній реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно.

Тобто, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року № 910/10987/18.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17, досліджуючи обставини наявності в особи права власності, насамперед необхідно з`ясувати підстави, з яких особа набула такого права, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, що зумовлює визнання права власності, а не підставою набуття цього права. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

Апеляційним господарським судом також враховано правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 826/3582/17, згідно якої приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

За ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 3.2 укладеного між позивачем та відповідачем Договору, ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" додатково має право: перевіряти достовірність наданих Підприємством документів; вимагати заповнення усіх необхідних документів.

ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" має право на реалізацію приміщень, вказаних у п. 1.2, з наступним поверненням фактично вкладених ПП «Творча майстерня «Престиж» коштів в гривнях без індексації на особистий рахунок останнього у випадку, зокрема, невиконання умов п. 3.2 Договору.

Колегія суддів вказує, що Договором та додатковими угодами не визначено автоматичного набуття за позивачем права власності на спірне майно після завершення будівництва.

В той же час, третій особі-2, як створювачу нерухомого майна за Договором, надано право на реалізацію приміщень.

Тим самим, Товариство, в силу наведених положень ЦК України та умов Договору, не обмежене в праві захисту своїх майнових прав та інтересів як створювача відповідного нерухомого майна.

За змістом частини 5 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено. До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Так, подаючи в лютому 2022 року скаргу до МЮ України, третьою особою-2 зазначалось про факт порушення, на думку Скаржника, прав останнього внаслідок відчуження відповідного нерухомого майна, шляхом проведення третьою особою-1 державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно за позивачем.

За викладеного, судова колегія вважає, що при поданні до МЮ України скарги ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" було дотримано вимоги Закону щодо зазначення в скарзі, зокрема, обставин наявності порушення прав Товариства, як фактичного створювача відповідного нерухомого майна, внаслідок прийняття приватним нотаріусом Чернишем Ю.В. рішення від 25.08.2016 № 31085934 та мотивування щодо порушення чинного законодавства про державну реєстрацію.

З огляду на вказане, колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду про невідповідність поданої Товариством скарги встановленим ч. 5 ст. 37 Закону вимогам та вважає їх необґрунтованими.

З цих же підстав, апеляційним господарським судом відхиляються заперечення позивача у відповідній частині.

В той же час, аргументи апелянтів про наявність порушених прав Скаржника знайшли своє підтвердження.

Також суд апеляційної інстанції, в межах доводів апелянтів про порушення судом першої інстанції приписів ч.ч. 3, 4 ст. 46 ГПК України, зазначає таке.

За ч.ч. 3, 4 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 ГПК України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Згідно ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відправляючи справу № 910/4088/22 на новий розгляд Верховний Суд у своїй постанові від 22 серпня 2023 року прямо вказав про необхідність дослідження судами нижчих інстанцій під час нового розгляду факта наявності порушеного права у Товариства на спірний об`єкт нерухомості, а також на необхідність дослідження обставин дотримання скаржником приписів частини 3 статті 37 Закону, що визначає порядок обчислення строку на оскарження дій державного реєстратора.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 у справі № 910/4088/22 встановлено Міністерству строк для подання відзиву на позов (з урахуванням постанови Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в даній справі) - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подання заперечень (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено Підприємству строк для подання відповіді на відзив (з урахуванням постанови Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в даній справі) - протягом 5 днів з дня його отримання; встановлено третім особам строк для подання пояснень по суті спору (з урахуванням постанови Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в даній справі) - протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Тим самим, з огляду на приписи ч. 1 ст. 316 ГПК України, на виконання вказівок Верховного Суду місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність дослідження фактів та обставин, що були зазначені Верховним Судом у постанові.

На виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 у справі № 910/4088/22 відповідачем 28.09.2023 подано відзив на позовну заяву (з урахуванням постанови Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в даній справі).

В свою чергу, позивачем 03.10.2023 надано відповідь на відзив (з урахуванням постанови Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в даній справі). В відповіді на відзив Підприємство, серед іншого, вказало про непогодження із оскаржуваним наказом відповідача з підстав недотримання третьою особою-2 вимог ст. 37 Закону під час подання нею скарги до МЮ України.

Крім того колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи позивач неодноразово викладав правову позицію про порушення відповідачем порядку розгляду скарги, визначеного ст. 37 Закону (а.с. 1-12, 137 т. 2).

За таких обставин, посилання апелянтів на зміну позивачем при новому розгляді справи підстав позову та про порушення судом першої інстанції приписів ч.ч. 3, 4 ст. 46 ГПК України, за висновками колегії суддів, є невмотивованими.

Водночас, заперечення позивача про відсутність процесуальних порушень щодо зміни підстав позову є доведеними.

В частині доводів апелянта-2 про наявність правових підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ "Творча майстерня "Престиж" про скасування пунктів 3, 5 наказу Міністерства юстиції України від 25.04.2022 № 1626/5 «Про задоволення скарги», колегія суддів вказує, що відповідно до частини першої статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України таким способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Отже, наказ Мін`юсту може бути оскаржений до суду згідно з прямою вказівкою закону, і відповідати за таким позовом має саме Мін`юст (належний відповідач), як орган влади, що прийняв відповідне рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ про скасування реєстраційних дій, не мав публічно-правових відносин безпосередньо з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про скасування реєстраційної дії щодо позивача, ухвалене за скаргою іншої особи, а не позивача.

Верховним Судом сформовано усталену практику щодо розмежування публічно-правових та приватноправових спорів. Зокрема, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

У цій справі, спірні правовідносини виникли саме щодо правомірності та законності здійснення третьою особою-1 державної реєстрації права власності за позивачем, а позов не мотивовано захистом прав у сфері публічно-правових відносин, що, за висновками колегії суддів, унеможливлює розгляд цієї справи в межах вимог про скасування пунктів 3, 5 наказу Міністерства юстиції України від 25.04.2022 № 1626/5 «Про задоволення скарги» за правилами адміністративного судочинства.

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про необґрунтованість посилань відповідача на непідсудність даного спору господарським судам.

З цих підстав колегією суддів відхиляються доводи апелянта-2.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2020 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Частиною 1 статті 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи, викладені апелянтом-1 в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, а доводи, викладені апелянтом-2 в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження частково, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 25 квітня 2022 року № 1626/5, а апеляційні скарги, - задоволенню повністю та частково відповідно.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача - ТОВ "Творча майстерня "Престиж".

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Трест Київміськбуд-1" - задовольнити.

2. Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2024 у справі № 910/4088/22 - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Престиж" до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниша Юрія Володимировича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Приватного акціонерного товариства "Трест Київміськбуд-1" про визнання протиправним та скасування наказу - повністю.

4. В іншій частині вимог апеляційної скарги Міністерства юстиції України - відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Престиж" (адреса: 04211, м. Київ, просп. Івасюка Володимира, буд. 6, корп. 4, літ. "А", ідентифікаційний код - 31902622) на користь Міністерства юстиції України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13, ідентифікаційний код - 00015622) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги - 3 721,50 грн. (три тисячі сімсот двадцять одна гривня 50 копійок).

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Престиж" (адреса: 04211, м. Київ, просп. Івасюка Володимира, буд. 6, корп. 4, літ. "А", ідентифікаційний код - 31902622) на користь Приватного акціонерного товариства "Трест Київміськбуд-1" (адреса: 04213, м. Київ, вул. Прирічна, буд. 13, ідентифікаційний код - 31176312) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги - 3 721,50 грн. (три тисячі сімсот двадцять одна гривня 50 копійок).

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

8. Справу № 910/4088/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.07.2024.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак