ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2024 р. Справа№910/2320/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Сітайло Л.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп»

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024

у справі №910/2320/24 (суддя Босий В.П.)

за позовом Фермерського господарства «Віоріка»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп»

про стягнення 228 611,86 грн

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Віоріка» (далі- позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» (далі відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 228 611,86 грн, з яких: 203 453, 92 грн - основний борг, 18 563, 57 грн інфляційні втрати, 6 594, 37 грн - 3% річних.

Господарський суд міста Києва рішенням від 30.04.2024 у справі №910/2320/24 позов задовольнив; стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на користь Фермерського господарства «Віоріка» 203 453,92 грн заборгованості, 6 594,37 грн 3% річних, 18 563,57 грн інфляційних втрат та 3 429,18 грн судового збору.

09.05.2024 від Фермерського господарства «Віоріка» надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 32 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2320/24 заяву Фермерського господарства «Віоріка» задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на користь Фермерського господарства «Віоріка» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Приймаючи вказане додаткове рішення суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем докази, дійшов висновку про неспівмірність та необґрунтованість заявлених позивачем витрат на послуги адвоката із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також що розмір таких витрат є необґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума понесених витрат на оплату правової допомоги у розмірі 15 000, 00 грн.

Не погоджуючись з ухваленим додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києві від 13.05.2024 у справі №910/2320/24.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що дана справа є об`єктивно нескладною та типовою і не може потребувати такої компенсації, зазначеної адвокатом у супровідних документах. Оплата за адвокатський супровід даної справи об`єктивно не може перевищувати 5 000, 00 грн.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 31.05.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2320/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Демидова А.М.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 04.06.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2024 у справі №910/2320/24 залишив без руху, надав скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідного клопотання.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 17.06.2024 відкрив апеляційне провадження у справі №910/2320/24. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2320/24 ухвалив здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення та попереджено учасників справи про те, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом, в обґрунтування якого, зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному додатковому рішення при визначенні суми витрат врахував наявні правові висновки Європейського суду з прав людини та передбачені ГПК України принципи змагальності та рівності сторін. Зазначено, що встановлений додатковим рішенням розмір витрат на правову допомогу відповідає вимогам ч. 4 статті 126 ГПК України, є пропорційним до предмету спору та ціни позову, що є загальною практикою та відповідає звичаям ділового обороту.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2024 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/2320/24.

У зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О. який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2024, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В. (суддя-доповідач), судді: Демидова А.М., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2320/24 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Сітайло Л.Г.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно із статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Натомість у частинах 5-7 цієї статті Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядку.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Подібні висновки викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/1344/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

Як встановлено судами першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом позивачем вказано, що орієнтовні витрати за надання правової допомоги складає 22 000, 00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду першої інстанції договір про надання правової допомоги від 12.02.2024, оригінал ордеру на надання правової допомоги Серія АА №1354337 від 19.02.2024, додаток №1 від 12.02.2024 до договору про надання правової допомоги від 12.02.2024, рахунок №3 від 06.03.2024, платіжну інструкцію №87 від 11.03.2024 про оплату послуг у сумі 22 000, 00 грн, рахунок №5 від 01.05.2024 та акт приймання-передачі наданих послуг №5 від 01.05.2024.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.02.2024 між Адвокатським Бюро «Сокурова Ярослава» (виконавець) та Фермерським господарством «Віоріка» (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги (надалі - «Договори»), відповідно до п. 1.1 якого клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта у відносинах з усіма органами державної влади та/або місцевого самоврядування, в тому числі, але не виключно, судовими органами, правоохоронними, контролюючими органами, органами державної міграційної служби, органами прокуратури України, органами Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Служби безпеки України, органами державної фіскальної служби України, Національного антикорупційного бюро України, а також будь-якими третіми особами, фізичними особами, юридичними особами незалежно від організаційно-правової форми та/або форми власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного ведення клієнтом господарської діяльності та/або захисту прав і законних інтересів клієнта (послуги).

Відповідно до п. 2.1 Договору перелік послуг, їх вартість, порядок розрахунків та інші аспекти виконання договору визначаються в окремих додатках, замовленнях послуг.

Згідно із додатком №1 від 12.02.2024 до Договору сторони домовились, що клієнт відповідно до Договору замовляє, а виконавець надає клієнту послуги по стягненню у судовому порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» заборгованості за договором поставки сільськогосподарської продукції №3-08/22Р від 01.08.2022 перед клієнтом та з супроводу судового процесу і участі у судовій справі у суді першої інстанції, зокрема, але не виключно, належать:

1.1 аналіз документації клієнта щодо господарських взаємовідносин з боржником;

1.2 розрахунок суми заборгованості боржника перед клієнтом та штрафних санкцій за договором поставки сільськогосподарської продукції №3-08/22Р від 01.08.2022;

1.3 підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника та розрахунку штрафних санкцій по заборгованості боржника перед клієнтом, окремо за кожний період із врахуванням здійснених боржником оплат на користь клієнта;

1.4 збір доказів в підтвердження порушення боржником умов договору та законодавства, в підтвердження позиції клієнта, зазначеній в позовній заяві, та в підтвердження розрахунку штрафних санкцій;

1.5 подання позовної заяви та розрахунку штрафних санкцій, підписаних клієнтом, з доказами до суду відповідно до правил підсудності;

1.6 інші не передбачені цим пунктом послуги, які надаватимуться виконавцем клієнту та пов`язані із судовим розглядом справи і участю у супроводі судового процесу та будуть зазначені в акті приймання-передачі наданих послуг;

1.7 досягнення мети вищевказаних послуг з надання професійної правничої (правової) допомоги, що виражається:

1.7.1 у задоволенні позовних вимог клієнта у повному обсязі або частково згідно із рішенням суду по господарській справі, та/або

1.7.2 у визнанні позову боржником повністю або частково, зокрема, але не виключно, шляхом здійснення оплати заборгованості перед клієнтом повністю або частково (тобто виконанням позовних вимог клієнта) вже після відкриття судового провадження по господарській справі судом відповідно до правил підсудності, та/або

1.7.3 у закритті судом судового провадження по господарській справі повністю або у частині позовних вимог, зокрема, на підставі заяви (клопотання) однієї зі сторін, - у зв`язку із повною або частковою оплатою боржником заборгованості перед клієнтом (тобто виконання позовних вимог клієнта) вже після відкриття судового провадження по господарській справі судом відповідно до правил підсудності.

Відповідно до п. 3.1 та 3.2 Додатку №1 вартість послуг, передбачених пп. 1.1-1.6 п. 1 додатку №1, є незмінною і становить 22 000,00 грн, незалежно від об`єму роботи виконавця, кількості підготовлених процесуальних документів, заяв по-суті справи, кількості судових засідань у справі в суді першої інстанції та незалежно від рішення суду. Вартість послуг, передбачених пп. 1.7 п. 1 Додатку №1, становить 10 000,00 грн та виплачується клієнтом у випадку настання однієї з обставин, передбачених пп. 1.7 п. 1 Додатку №1. У випадку часткового задоволення позовних вимог, якто передбачено ппп. 1.7.1 п. 1.7 п. 1 Додатку №1. Клієнт виплачує виконавцю вартість послуг, передбачених цим пп. 3.2 п. 3 Додатку №1, пропорційно до суми задоволених позовних вимог. У випадку задоволення позовних вимог в порядку, якто передбачено ппп. 1.7.2, ппп. 1.7.3 пп. 1.7 п. 1 Додатку №1, клієнт виплачує виконавцю вартість послуг, передбачених цим пп 3.2 п. 3 додатку №1, у повному обсязі.

На підставі виставленого рахунку №3 від 06.03.2024 Фермерське господарство «Віоріка» сплатило Адвокатському Бюро «Сокурова Ярослава» 22 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №87 від 11.03.2024.

01.05.2024 між Фермерським господарством «Віоріка» та Адвокатським Бюро «Сокурова Ярослава» підписано акт приймання-передачі наданих послуг №5 від 01.05.2024, відповідно до якого виконавець надав клієнту послуги з правової допомоги, пов`язаної із розглядом даної справи, на загальну суму 32 000,00 грн.

Беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, а також розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову (п. 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн, що є пропорційним предмету спору, складності даної справи та обсягу робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), відшкодовуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваного додаткового рішенням.

Північний апеляційний господарський суд також враховує, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару (як у даному випадку) сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Суд першої інстанції не погодився, що витрати на професійну правничу допомогу заявлені представником позивача у розмірі 32 000, 00 грн є співмірні до предмета спору, з урахуванням ціни позову та складністю справи та встановив, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума понесених витрат на оплату правової допомоги у розмірі 15 000, 00 грн.

У суді апеляційної інстанції скаржник не довів, що задоволена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн не відповідає хоча б якомусь із таких принципів як обґрунтованість, реальність, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру.

Крім того, посилаючись на необхідність відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу та/або його зменшенню до 5 000, 00 грн, скаржник не навів жодного обґрунтування, не зазначив жодних заперечень стосовно здійсненої судом оцінки наявних в матеріалах справи доказів понесення позивачем витрат на надання правової допомоги у заявленому до стягнення розмірі.

Також суд апеляційної інстанції зазначає про те, що суд першої інстанції вже оцінив те, що дана справа є нескладною і не може потребувати такої компенсації.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, керуючись, зокрема, такими критеріями як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для зміни чи скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2024 у справі №910/2320/24.

У справі "Салов проти України" від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі "Hirvisaari v. Finland"). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі "Ruiz Torija v. Spain").

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції у даній постанові надано вичерпні відповіді на доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, із застосування норм матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2320/24 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що судовий збір за прийняття додаткового рішення не сплачується, то відповідно судовий збір згідно з приписами статті 129 ГПК України розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2320/24 залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у справі №910/2320/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/2320/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

Л.Г. Сітайло