ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2024 р. м. Київ Справа № 911/425/24

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця Олексюка Сергія Леонідовича

до Фізичної особи-підприємця Овсієнка Олександра Миколайовича

прo стягнення 36 688,41 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засіданні Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Трепшина К.О.

відповідача: Павленко Г.М.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Фізичної особи-підприємця Олексюка Сергія Леонідовича (надалі позивач) до Фізичної особи-підприємця Овсієнка Олександра Миколайовича (надалі відповідач) прo стягнення 36 688,41 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.02.2024 року відкрито провадження у справі № 911/425/24 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 21.03.2024 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 20.03.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву б/н від 20.03.2024 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 21.03.2024 року відповідачем подано клопотання б/н від 21.03.2024 року про витребування доказів (оригіналів договору поставки та видаткових накладних).

У судовому засіданні 21.03.2024 року оголошено перерву на 04.04.2024 року, зобов`язано позивача надати суду оригінали договору поставки та видаткових накладних.

До канцелярії Господарського суду Київської області 25.03.2024 року від позивача надійшла заява б/н від 22.03.2024 року щодо долучення оригіналів письмових доказів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.04.2024 року розгляд справи відкладено на 16.04.2024 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 08.04.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 08.04.2024 року.

У судовому засіданні 16.04.2024 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, клопотав про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався на 16.05.2024 року.

В судовому засіданні 16.05.2024 року оголошувалась перерва на 06.06.2024 року.

В судовому засіданні 06.06.2024 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 06.06.2024 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 02.01.2020 року між Фізичною особою-підприємцем Олексюком Сергієм Леонідовичем (Постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Овсієнко Олександром Миколайовичем (Покупець, відповідач) було укладено Договір поставки №СТБ-12717/01/20 (далі - Договір поставки).

У відповідності до п. 1.1 Договору поставки Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупцеві Товар, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити визначений товар в асортименті, кількості та номенклатурі у відповідності з накладними, які є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п. 1.2. Договору поставки, право власності на Товар переходить до Покупця в момент його передачі Покупцю (представнику Покупця).

Ціна за одиницю Товару та загальна вартість кожної партії Товару визначається у накладній, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Загальна вартість Договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії Товару за всіма накладними (п. 2.1 Договору поставки).

Відповідно до умов Договору поставки (п.п. 3.1, 3.5) поставка товару здійснюється на умовах ЕХW (склад Постачальника) - м. Дніпро згідно правил Інкотермс-2010. Обов`язок Постачальника по поставці товару вважається виконаним у момент передачі партії товару Покупцю або перевізнику. Покупець, в свою чергу, підтверджує отримання товару підписанням накладної. Згідно загальноприйнятого у бухгалтерському обліку тлумачення видаткова накладна - це документ, який фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг.

Як зазначає позивач, за період з 20.01.2020 року по 29.05.2020 року на умовах, визначених Договором поставки, позивачем було поставлено відповідачу товари (електроінструменти) за видатковими накладними: № БТ-31 від 20.01.2020 року; № БТ-48 від 03.02.2020 року; № БТ-94 від 10.02.2020 року; № БТ-61 від 17.03.2020 року; № БТ-90 від 29.05.2020 року. Загальна вартість поставленого відповідачу обладнання за Договором поставки становить 36 688,41 грн.

Відповідно до пункту 2.2. Договору поставки оплата за товар здійснюється Покупцем з відстрочкою платежу на 20 (двадцять) банківських днів з моменту поставки товару за накладною. Оплата за товар здійснюється банківським переказом на рахунок Постачальника, зазначений цьому договорі. Платіжне зобов`язання вважається виконаним після зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника (п.2.3 Договору поставки).

Однак, всупереч взятих на себе по Договору поставки зобов`язань, відповідач не здійснював грошових переказів на банківський рахунок позивача в якості оплати за поставлений йому товар, що підтверджується банківською випискою по рахунку за період з 02.01.2020 року по 13.02.2024 року.

Сторони Договору поставки домовились, що всі спори, пов`язані з виконанням цього договору можуть бути передані на розгляд до суду відповідної інстанції та підсудності в відповідності до чинного законодавства (п. 5.1 Договору поставки).

Договір поставки вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань. Строк дії цього Договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо жодна з сторін не надасть письмового повідомлення іншій стороні про свій намір змінити або припинити дію цього Договору щонайменше за 3 місяці до дати закінчення терміну дії (п. 6.1, 7.1 Договору поставки).

Спеціальна та загальна позовна давність за Договором поставки складає 7 (сім) років (п.7.3 Договору поставки).

Позивач зазначає, що у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання, станом на 13.02.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем відповідно до умов спірного Договору поставки становить 36 688,41 грн., яка розрахована шляхом складання загальної вартості товарів за видатковими накладними, а саме: згідно видаткової накладної № БТ-31 від 20.01.2020 року поставлено Товару на суму 5 292,36 грн.; згідно видаткової накладної № БТ-48 від 03.02.2020 року на суму 5 125,86 грн.; згідно видаткової накладної № БТ-94 від 10.02.2020 року на суму 4 060,88 грн.; згідно видаткової накладної № БТ-61 від 17.03.2020 року на суму 4 504,50 грн.; згідно видаткової накладної № БТ-90 від 29.05.2020 року на суму 1 211,48 грн., всього загальна вартість поставленого відповідачу обладнання за Договором поставки, яка не оплачена, становить 36 688,41 грн.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що між позивачем та відповідачем 02.01.2020 року жодних договорів не укладалось. Відповідач висловив сумніви у справжності наданої позивачем копії Договору та клопотав витребувати його оригінал.

Також відповідач навів в заперечення позову зауваження до складення видаткових накладних, заперечував факт отримання від позивача наведеного у позові товару.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що з огляду на норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1).

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (з подальшими змінами):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017 року);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017 року);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників. (пункт 2.15).

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів. У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 року у справі №914/2267/18.

Надані позивачем Видаткові накладні № БТ-31 від 20.01.2020 року на суму 5 292,00 грн., № БТ-48 від 03.02.2020 року на суму 5 128,86 грн., № БТ-94 від 10.02.2020 року на суму 4 060,45 грн., № БТ-61 від 17.03.2020 року на суму 11 093,09 грн., № БТ-90 від 29.05.2020 року на суму 11 113,65 грн. містять такі обов`язкові реквізити, як дату їх складання; найменування постачальника та отримувача; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графі «поставив» та «отримав». Відтак, вказані видаткові накладні є належними та допустимими доказами поставки позивачем відповідачу товарів.

В свою чергу, факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті товару, підтверджується наданою позивачем копією виписки з банківського рахунку ФОП Олексюка С.Л., відповідно до якої можливо встановити про відсутність надходжень коштів від відповідача в якості оплати за поставлений раніше товар. Наведені у позові обставини відповідачем не спростовані доказами оплати отриманого товару.

Також позивач зауважив, що надані відповідачем копії платіжних документів взагалі не стосуються предмета доказування у даній справі. Надані відповідачем копії видаткової накладної та платіжних доручень на користь третьої особи, не стосуються правовідносин, що виникли між ним та позивачем.

Також позивачем на виконання вимог суду були надані оригінали Договору та первинних документів.

У зпереченні на відповідь на відзив відповідач ознайомившись з наданими позивачем оригінальними примірниками Договору поставки № СТБ-12717/01/20 від 02.01.2021 року, зазначив, що з позивачем ФОП Олексюк С.А. відповідач ФОП Овсієнко О.М. познайомився та почав співпрацювати в період з 2020 року по кінець 2022 рокуж, отримував одну і ту ж продукцію торгових марок: VITALS, LINEX, BIEDRONKA, NOVA, KENTAVR. В основному вся продукція поставлялась від ТОВ «ТД MT», ТОВ «ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ДТЗ» - засновником та директором яких є позивач Олексюк С.А.

Як пояснив відповідач, він міг підписати наданий до суду Договір значно пізніше від зазначеної в ньому дати, серед інших документів, про що відповідач точно не може пригадати. Проте достовірно повідомляє, що в м. Дніпро 2 січня 2021 року не був і не міг бути. Такий Договір, зазначає відповідач, міг підписати під час прийому продукції в селі Загальці Київскої області серед інших накладних.

Відповідач наполягає, що продукція у 2021 році - 2022 роках в основному поступала виключно від вищезгаданих товариств, тому відповідач і не міг пригадати підписання такого Договору.

Як пояснив відповідач, на початку господарських відносин між Сторонами постачання товарів відбувалось наступним чином: представник Постачальника Богдан Гайченя або Валентин Подлюк брали у відповідача заявку, а через 2-3 дні товар прибував або транспортом позивача або «Новою поштою».

Під час нетривалої співпраці з позивачем як з ФОПом, позивач віддавав перевагу готівковому розрахунку. Тому оплата товару відбувалась через представників Постачальника, про що свідчать їх підписи на накладних про отриману суму грошових коштів.

Відповідач стверджує, що позивач по електронній пошті надсилав відповідачу Акти звірки взаєморозрахунків по накладних, та запевняв відповідача, що відсутня будь-яка заборгованість. Однак, після того, коли відповідач повідомив позивачу в телефонній розмові, що під час тимчасової окупації села Загальці російськими військами в лютому- березні 2022 році, відповідач втратив майно та документи, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Між сторонами мали місце правовідносини з поставки товару, тому до відповідних правовідносин застосовується норма ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, яка визначає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Матеріали справи містять видаткові накладні: № БТ-31 від 20.01.2020 року про поставку товару на суму 5 292,36 грн.; № БТ-48 від 03.02.2020 року на суму 5 125,86 грн.; № БТ-94 від 10.02.2020 року на суму 4 060,88 грн.; № БТ-61 від 17.03.2020 року на суму 4 504,50 грн.; № БТ-90 від 29.05.2020 року на суму 1 211,48 грн.. Наведені видаткові накладні складені за укладеним між позивачем та відповідачем Договором поставки №СТБ-12717/01/20, підписані сторонами і свідчать про поставку позивачем відповідачу обладнання на суму 36 688,41 грн.

Відповідачем не надано суду доказів оплати наведених у видаткових накладних товарів. Заперечення відповідачем фактів отримання товарів спростовано наявними у матеріалах справи доказами.

Щодо посилання відповідача на готівкові розрахунки з позивачем, судом встановлено, що відповідачем не надано суду примірників наведених у позові накладних з відмітками постачальників про прийняття коштів в їх оплату. Твердження відповідача про втрату майна та документів, а також і про обставини підписання Договору поставки не підтверджені жодними доказами.

В той же час, позивачем надано до матеріалів справи оригінали Договору та видаткових накладних, які містять підписи відповідача.

При цьому, суд критично оцінює позицію відповідача, який не може пригадати факту та умов укладення Договору поставки з позивачем та обставин його виконання. Посилання відповідача на втрату документів з відмітками про оплату грунтуються на припущеннях, оскільки позивачу не було відомо які саме видаткові накладні втрачено відповідачем. Крім того, проявивши достатню обачність, відповідач мав би усвідомлювати наслідки готівкових розрахунків і вимагати принаймні проставлення відміток про сплату і на примірниках Постачальника.

За наведених обставин, у суду відсутні достатні підстави вважати, що товар оплачено відповідачем і за вірогідністю доказів, позивачем надано більш переконливі докази та пояснення в підтвердження своєї позиції, в той час, як відповідачем його заперечення не доведені жодними належними і допустимими доказами.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Олексюка Сергія Леонідовича до Фізичної особи-підприємця Овсієнка Олександра Миколайовича прo стягнення 36 688,41 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Овсієнка Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Олексюка Сергія Леонідовича ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) 36688,41 грн. боргу та 3028,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 24.07.2024 року