ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2024 р. м. Київ Справа№ 910/10753/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Яковлєва М.Л.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Зінченко А.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 11.07.2024:

від позивача: Панюта І.В., Паладій С.В. - голова правління;

від відповідача: Федоренко А.А.;

від прокуратури: не з?явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Гаражно-будівельного кооперативу "ЗАХИСНИК" Дарницького району м. Києва

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.05.2024 (повний текст рішення складений 24.05.2024)

у справі № 910/10753/21 (суддя Р.Б.Сташків)

за позовом Гаражно-будівельного кооперативу "ЗАХИСНИК" Дарницького району м. Києва

до Військової частини НОМЕР_1 ,

за участю Дарницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач - Гаражно-будівельний кооператив "ЗАХИСНИК" Дарницького району м. Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , в якій (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) просив:

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :63:389:0001 шляхом звільнення зайнятої частини земельної ділянки кадастровий номер :63:389:0001 площею 0,5087 га.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) знести будівлю КПП площею 0,0170 га (170 кв.м) та будівлю КН (вбиральня) площею 0,0004 га (4 кв.м.) розташовані на земельній ділянці кадастровий номер :63:389:0001.

Вимоги позову полягають у тому, що позивач є орендарем земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :63:389:0001), разом з тим на відповідній земельній ділянці розташована будівля КПП відповідача.

Позивач зазначав, що його права на користування цієї земельної ділянки порушуються зі сторони відповідача, через те, що на ній знаходиться КПП.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись, зокрема, на те, що договір оренди земельної ділянки на підставі якого позивач орендує спірну земельну ділянку є недійсним, оскільки укладений із порушенням певних процедур, а позивачем не забезпечено військову частину іншим під`їздом до неї.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.05.2024 у справі № 910/10753/21 у позові Гаражно-будівельного кооперативу "ЗАХИСНИК" Дарницького району м. Києва до Військової частини НОМЕР_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- за умовами пункту 8.4 договору оренди земельної ділянки від 26.04.2005 Гаражно-будівельний кооператив "Захисник" Дарницького району м. Києва як орендар зобов`язаний забезпечити під`їзд до військової частини НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 ;

- поновлюючи договір оренди земельної ділянки договором від 18.09.2018 зміни до обов`язку ГБК "Захисник" забезпечити під`їзд до військової частини не вносилися, а отже такий обов`язок залишився за позивачем, що також встановлено судом апеляційної інстанції у постанові від 28.09.2023 у справі №910/7087/22;

- позивач вимагаючи знести будівлю КПП, яка забезпечує єдиний в`їзд на територію військової частини НОМЕР_1 , та прилеглу до нього будівлю вбиральні, яка фактично є невід`ємно-необхідною спорудою у даному випадку, без виконання своїх обов`язків за договором оренди та розпорядженням Київської міської Ради щодо необхідності у забезпеченні відповідачу іншого під`їзду до військової частини, фактично порушує права відповідача, який є стратегічно важливим об`єктом, враховуючи, зокрема умови воєнного стану, чим порушує вимоги частини 2 статті 13 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач Гаражно-будівельний кооператив "ЗАХИСНИК" Дарницького району м. Києва звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2024 у справі № 910/10753/21 - скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано наступних доводів:

- позивачем доведено наявний факт бездіяльності з боку відповідача, яка в свою чергу, порушує законні права позивача, як землекористувача по договору оренди;

- через бездіяльність відповідача (в/ч НОМЕР_1 ) порушується фундаментальне право користування земельною ділянкою, гарантоване ст. 152 ЗК України, ч. 1,2 ст. 27 Закону України «Про оренду землі», умовами договору оренди землі;

- хоч в договорі оренди від 2005 року і був зазначений обов`язок кооперативу облаштувати під`їзд, однак в цьому ж договорі жодним чином не зазначено що в/ч має право і надалі перебувати на території кооперативу або ж перебувати до облаштування під`їзду до в/ч, але суд першої інстанції не звернув на це увагу, не встановив, на підставі чого відповідач має право користуватися земельною ділянкою, яка перебуває в оренді позивача;

- суд першої інстанції безпідставно зазначив у своєму рішенні, що кооператив порушує вимоги ч. 2 ст. 13 ЦК України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

04.07.2024 через підсистему "Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи відповідача у відзиві зводяться до того, що:

- судом першої інстанції вірно встановлено факт невиконання позивачем свого обов`язку за договором оренди та договором про поновлення договору оренди щодо забезпечення під`їзду до Військової частини НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 ;

- факт невиконання позивачем свого обов`язку за договором оренди та договором про поновлення договору оренди щодо забезпечення під`їзду до Військової частини НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 , встановлено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 №910/7087/22;

- суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували виконання покладеного на нього Київською міською Радою обов`язку щодо забезпечення під`їзду до військової частини НОМЕР_1 .

Також, відповідач зазначав, що частина земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні військової частини і яку кооператив вимагає повернути у своє користування, наразі забезпечує єдиний належним чином облаштований в`їзд/виїзд на територію військової частини. Тобто якщо припустити, що військову частину позбавлять користування цією ділянкою, без облаштування іншого в`їзду та будівництва нового КПП та інших необхідних споруд, то це повністю унеможливить виконання військовою частиною бойових завдань в умовах війни, а також поставить під загрозу збереження державного майна, яке знаходиться на охоронюваній території військової частини.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2024, апеляційну скаргу Гаражно-будівельного кооперативу "ЗАХИСНИК" Дарницького району м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі № 910/10753/21, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10753/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою будівельного кооперативу "ЗАХИСНИК" Дарницького району м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі № 910/10753/21.

10.06.2024 до Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 910/10753/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/10753/21 за апеляційною скаргою Гаражно-будівельного кооперативу "ЗАХИСНИК" Дарницького району м. Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2024, розгляд якої призначено у судовому засіданні 11.07.2024 об 10 год 30 хв.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах запровадженого воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судовому засіданні 11.07.2024 представник скаржника (позивача) підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.07.2024, проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Прокурор у судове засідання 11.07.2024 не з?явився, про розгляд справи повідомлений засобами електронного зв`язку у електронний кабінет в системі «Електронний суд».

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка прокурора - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, Рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 №419-7/1829 вилучено із користування Київського КЕУ МОУ частину земельної ділянки, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 09.08.1948 №17-с "О возобновлении отвода второй КЕЧ Киевского района МВС СССР земельных участков в Дарницком районе", площею 5,33 га; передано ГБК "Захисник" Дарницького району м. Києва за умови виконання п. 1.1 цього рішення, в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 5,33 га для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоповерхових та одноповерхових гаражів на АДРЕСА_1 за рахунок вилучених земель; та зобов`язано ГБК "Захисник" Дарницького району м. Києва, зокрема, забезпечити під`їзд до військової частини НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 .

У подальшому було укладено договір оренди земельної ділянки від 26.04.2005, за умовами якого Київська міська рада на підставі рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419-7/1829 передала, а Гаражно-будівельний кооператив "Захисник" - прийняв у строкове платне користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 5,3260 га, кадастровий номер - :63:389:0001, договір укладено на 5 років.

Факт передачі земельної ділянки позивачу підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 28.04.2005.

17.04.2018 Київською міською радою було прийнято рішення №468/4532 "Про поновлення договору оренди земельної ділянки Гаражно-будівельному кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоповерхових та одноповерхових гаражів на АДРЕСА_1 ", яким вирішено поновити на 5 років договір оренди від 28.04.2005 (дата реєстрації Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) договору від 26.04.2005).

На виконання рішення Київської міської ради від 17.04.2018, Київською міською радою та Гаражно-будівельним кооперативом "Захисник" 18.09.2018 укладено договір про поновлення договору оренди земельної ділянки від 26.04.2005 на 15 років, умови якого залишено без змін, за винятком строку дії договору та пунктів договору оренди, які змінились договором від 18.09.2018.

Підставою для звернення до суду із позовом, за твердженнями позивача, є обставини того, що на частині переданої йому в оренду земельної ділянки розташована будівля КПП та вбиральня, які перебувають у користуванні військової частини НОМЕР_1 без правовстановлюючих документів на цю частку земельної ділянки. Позивач зазначає, що він, як орендар не може у повному обсязі скористатися правом користування земельною ділянкою через те, що на ній знаходиться відповідне КПП.

Положеннями ч.ч. 2 та 3 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.

Заперечуючи проти вимог позову відповідач зазначив, що на його думку, договір про поновлення договору оренди земельної ділянки є недійсним, оскільки прийнятий з порушенням певних процедур. Крім того, абзацами 12, 13 підпункту 8.4 пункту 8 договору оренди від 26.04.2005 передбачено обов`язок орендаря (ГБК "Захисник") вирішити майново-правові питання в установленому законодавством порядку та забезпечити під`їзд до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач звертався до Господарського суду міста Києва із позовом про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 17.04.2018 №468/4538 "Про поновлення договору оренди земельної ділянки Гаражно-будівельному кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоповерхових та одноповерхових гаражів по АДРЕСА_1 ".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/7087/22 позов Військової частини НОМЕР_1 було задоволено, однак постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 відповідне рішення скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Також відповідач звертався до Господарського суду міста Києва з позовом до Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва, Київської міської ради про визнання недійсним Договору про поновлення договору оренди земельної ділянки від 18.09.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 3873.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у справі 910/17130/21 у задоволенні позову було відмовлено. Відмовляючи у позові, суд брав до уваги висновки зроблені за наслідком вирішення спору в межах справи №910/7087/22.

Відповідно до експертного висновку №38878/21-41/21225/22-41/21383/22-41 від 12.08.2022 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було встановлено, що площа ділянки, якою фактично користується військова частина НОМЕР_1 в межах земельної ділянки з кадастровим номером :63:389:0001 становить 0.5087 га.

Конфігурація земельної ділянки, якою фактично користується військова частина НОМЕР_1 в межах земельної ділянки з кадастровим номером :63:389:0001 має вигляд багатокутного полігону.

Графічно ділянка, якою фактично користується військова частина НОМЕР_1 в межах земельної ділянки з кадастровим номером :63:389:0001 відображена на Додатку № 1 до висновку та на Рисунку 3 в дослідницькій частині висновку.

На земельній ділянці, якою фактично користується військова частина НОМЕР_1 в межах земельної ділянки з кадастровим номером :63:389:0001 розташовані будівля КПП та будівля КН (вбиральня). Площа будівлі КПП становить 0.0170 га (170 кв.м). Площа будівлі КН (вбиральня) становить 0.0004 га (4 кв.м).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції, здійнснюючи розгляд справи, також приймає до уваги встановлені обставини та факти за наслідками розгляду спору у межах справи №910/7087/22.

Судом апеляційної інстанції у постанові від 28.09.2023 у справі №910/7087/22 було встановлено наступне.

Відповідно до пункту 8.4 договору оренди земельної ділянки від 26.04.2005, Гаражно-будівельний кооператив "Захисник" зобов`язаний забезпечити під`їзд до Військової частини НОМЕР_1 , належних та допустимих доказів виконання Гаражно-будівельним кооперативом "Захисник" покладеного на нього обов`язку щодо облаштування під`їзду до Військової частини НОМЕР_1 матеріали справи не містять.

Колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції стосовно того, що оскільки рішенням Київської міської ради від 17.04.2018 вирішено питання щодо поновлення договору оренди земельної ділянки, яким передбачено обов`язок орендаря облаштувати під`їзд до Військової частини НОМЕР_1 , таке рішення стосується прав Військової частини НОМЕР_1 на облаштування під`їзду до військової частини та користування таким під`їздом.

Колегія суддів апеляційного суду у своїй постанові вказала, що обраний Військовою частиною НОМЕР_1 спосіб захисту є неефективним, оскільки скасування рішення Київської міської ради від 17.04.2018 № 468/4532 "Про поновлення договору оренди земельної ділянки від 26.04.2005", в пункті 8.4 якого міститься обов`язок Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" на забезпечення під`їзду до Військової частини НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 , не призведе до відновлення порушених прав Військової частини НОМЕР_1 на забезпечення під`їзду, а лише поглибить проблему та унеможливить її вирішення, адже із закінченням строку дії договору оренди від 26.04.2005, обов`язок Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" на забезпечення під`їзду взагалі перестане існувати".

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що факт невиконання позивачем свого обов`язку за договором оренди та договором про поновлення договору оренди щодо забезпечення під`їзду до Військової частини НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 , встановлено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 №910/7087/22, а також не заперечується сторонами.

Відповідно до експертного висновку №38878/21-41/21225/22-41/21383/22-41 від 12.08.2022 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, експертами за результатами експертного дослідження було встановлено, що площа ділянки, якою фактично користується військова частина НОМЕР_1 в межах земельної ділянки з кадастровим номером :63:389:0001 становить 0.5087 га.

Конфігурація земельної ділянки, якою фактично користується військова частина НОМЕР_1 в межах земельної ділянки з кадастровим номером :63:389:0001 має вигляд багатокутного полігону.

Графічно ділянка, якою фактично користується військова частина НОМЕР_1 в межах земельної ділянки з кадастровим номером :63:389:0001 відображена на Додатку № 1 до висновку та на Рисунку 3 в дослідницькій частині висновку.

На земельній ділянці, якою фактично користується військова частина НОМЕР_1 в межах земельної ділянки з кадастровим номером :63:389:0001 розташовані будівля КПП та будівля КН (вбиральня). Площа будівлі КПП становить 0.0170 га (170 кв.м). Площа будівлі КН (вбиральня) становить 0.0004 га (4 кв.м).

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до змісту статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи висновок експерта та пояснення відповідача вбачається, що частина земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні військової частини наразі забезпечує єдиний належним чином облаштований в`їзд/виїзд на територію військової частини. Позивачем даний факт не заперечувався ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, згідно наявних у матеріалах справи схем земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт, не вбачається наявності іншого проїзду/під`їзду до військової частини. Доказів протилежного наявні матеріали справи не містять.

Позивачем також не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували виконання покладеного на нього Київською міською Радою згідно п. 1.1.5 рішення від 15.07.2004 № 419-7/1829 обов`язку щодо забезпечення під`їзду до військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, доводи скаржника про те, що саме через бездіяльність відповідача (в/ч НОМЕР_1 ) порушується фундаментальне право користування земельною ділянкою, гарантоване ст. 152 ЗК України, ч. 1,2 ст. 27 Закону України «Про оренду землі», умовами договору оренди землі - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані та безпідставні, та такі , що не були доведені позивачем належними доказами в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що Військова частина НОМЕР_1 - є режимним об`єктом на якому організована охорона й оборона та забезпечено відповідний пропускний режим.

Режимний об`єкт це об`єкт доступ до якого заборонено з метою національної безпеки.

Контрольно-пропускний пункт (КПП) - пункт, призначений для контролю за проходом/проїздом і пропуском на територію будь-яких об`єктів, що охороняються (у військові частини, установи, держави, в закриті зони).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Станом на день ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі, які станом на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції воєнний стан в Україні триває.

Суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що спірний об`єкт (КПП та вбиральня до нього), який позивач просить знести, забезпечує єдиний проїзд та доступ на територію військової частини НОМЕР_1 . Разом з тим, проїзд на територію режимного об`єкту без КПП - є неможливим, враховуючи його стратегічність та важливість.

Суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що без облаштування іншого в`їзду та будівництва нового КПП, і інших необхідних споруд унеможливить виконання військовою частиною бойових завдань в умовах війни, а також поставить під загрозу збереження державного майна, яке знаходиться на охоронюваній території військової частини.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина 2 статті 13 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема, з договорів та інших правочинів (частина 2 наведеної норми).

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами пункту 8.4 договору оренди земельної ділянки від 26.04.2005, п. 1.1.5 рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419-7/1829, Гаражно-будівельний кооператив "Захисник" Дарницького району м. Києва, як орендар, зобов`язаний забезпечити під`їзд до військової частини НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 .

Суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що поновлюючи договір оренди земельної ділянки договором від 18.09.2018 зміни до обов`язку ГБК "Захисник" забезпечити під`їзд до військової частини - не вносилися, а отже такий обов`язок залишився за позивачем, що також встановлено судом апеляційної інстанції у постанові від 28.09.2023 у справі №910/7087/22.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що позивач вимагаючи знести будівлю КПП, яка забезпечує єдиний в`їзд на територію військової частини НОМЕР_1 , та прилеглу до нього будівлю вбиральні, яка фактично є невід`ємно-необхідною спорудою у даному випадку, без виконання своїх обов`язків за договором оренди та розпорядженням Київської міської Ради щодо необхідності у забезпеченні відповідачу іншого під`їзду до військової частини, що фактично порушує права відповідача, який є стратегічно важливим об`єктом, враховуючи, зокрема умови воєнного стану, чим порушує вимоги частини 2 статті 13 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 16 Цивільного кодексу України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги наведене вище, а також враховуючи частину 3 статті 16 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" Дарницького району м. Києва до Військової частини НОМЕР_1 про зобов?язання військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :63:389:0001 шляхом звільнення зайнятої частини земельної ділянки кадастровий номер :63:389:0001 площею 0,5087 га., та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) знести будівлю КПП площею 0,0170 га (170 кв.м) та будівлю КН (вбиральня) площею 0,0004 га (4 кв.м.) розташовані на земельній ділянці кадастровий номер :63:389:0001 - задоволенню не підлягають.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно зазначив у своєму рішенні, що кооператив порушує вимоги ч. 2 ст. 13 ЦК України - судом апеляційної інстанції відхиляються оскільки суд першої інстанції застосувавши вказану норму матеріального права в контексті спірних правовідносин, врахував в сукупності як наявні у справі докази, так і встановлені і існуючі обставини справи.

Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору з урахуванням меж апеляційного оскарження, доводи скаржника є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено в оскаржуваній позивачем частині обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення (в частині оспорюваних скаржником сум), за наведених скаржником доводів апеляційної скарги та з урахуванням меж апеляційного оскарження.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладених в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі № 910/10753/21 за наведених скаржником доводів апеляційної скарги

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Гаражно-будівельного кооперативу «Захисник» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі № 910/10753/21- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 у справі № 910/10753/21- залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/10753/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано:12.07.2024.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді М.Л. Яковлєв

С.А. Гончаров