ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 м. Івано-ФранківськСправа № 909/899/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Валєєвої Т.Е.,

при секретарі судового засідання Безрукій Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

(місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001;

адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, 49094)

до Фізичної особи-підприємця Юрченка Юрія Юрійовича

( АДРЕСА_1 )

про розірвання договору оренди приміщення

за участю:

представника позивача: Данильченко О.О. - адвоката (в режимі відеоконференції);

відповідача: Юрченка Ю.Ю. (особисто)

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Івано-Франківської області знаходилася справа №909/899/21 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк", позивач) до Фізичної особи-підприємця Юрченка Юрія Юрійовича (далі - ФОП Юрченко Ю.Ю., відповідач), в якому позивач просив суд розірвати договір оренди приміщення від 12.09.2018, укладений між ФОП Юрченком Ю.Ю. та АТ КБ "Приватбанк" (далі - договір оренди); вважати договір оренди розірваним з 31.07.2021.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.12.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.08.2022, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2023 скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.08.2022 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.12.2021 у справі №909/899/21, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

14.03.2023 матеріали справи №909/899/21 надійшли до Господарського суду Івано-Франківської області.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2023 справу №909/899/21 розподілено судді Валєєвій Т.Е.

Дії суду щодо розгляду справи

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 прийнято справу №909/899/21 до розгляду; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 18.04.2023; зобов`язано сторін у строк до 17.04.2023 надати суду письмові пояснення по суті спору з обґрунтуванням актуальної правової позиції з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2023 у справі №909/899/21.

До початку судового засідання 18.04.2023 до суду надійшло:

- від представника позивача - письмові пояснення від 17.04.2023 б/н (вх.№5861/23), в яких просила суд, серед іншого, змінити предмет позову;

- від відповідача - клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності (вх.№5875/23).

18.04.2023 у підготовчому засіданні взяла участь представник позивача; судом на підставі заяви представника відповідача відкладено підготовче засідання на 10.05.2023 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання).

10.05.2023 підготовче засідання не відбулося у зв`язку з тимчасовою втратою судді працездатності.

Ухвалою-повідомленням про судове засідання від 23.06.2023 призначено наступне підготовче засідання на 10.07.2023.

10.07.2023 у підготовчому засіданні:

- взяли участь представники обох сторін;

- відповідачем подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (скріншотів з переписки позивача та відповідача в меcсенджері "Viber") (вх.№10124/23);

- судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 19.07.2023 (відповідну ухвали занесено до протоколу судового засідання).

До початку судового засідання, 19.07.2023 до суду надійшло:

- від представника позивача - письмові пояснення (вх.№10491/23);

- від відповідача - клопотання (вх.№10531/23), в якому відповідач просив суд оглянути належне йому на праві власності спірне приміщення.

19.07.2023 у підготовчому засіданні взяли участь представники обох сторін; судом прийнято до розгляду подані відповідачем докази (скріншоти з переписки позивача та відповідача в меcсенджері "Viber") та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 24.07.2023 (відповідні ухвали занесено до протоколу судового засідання).

24.07.2023 у підготовчому засіданні:

- взяли участь представники обох сторін;

- судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача від 17.04.2023 б/н (вх.№5861/23 від 18.04.2023) про зміну предмета позову (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання). При постановленні ухвали суд виходив з наступного: (1) предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), а відтак зміна позовної вимоги, що полягає в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин, означає зміну предмета позову; (2) позивач відповідно до норм ч. 4 ст. 46 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) наділений правом змінити предмет позову при новому розгляді справи тільки у тому разі, якщо суд установить, що це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання при первісному розгляді справи, а предмет позову при первісному розгляді були недостатніми для такого належного захист; (3) позивач не довів, що відбувалася зміна фактичних обставин справи після закриття підготовчого засідання при первісному розгляді справи.

- судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача (вх.№10531/23 від 19.07.2023) про огляд спірного приміщення в порядку ст. 82 ГПК України (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання). При постановленні ухвали суд виходив з такого: (1) обставини, які хоче підтвердити відповідач під час огляду приміщення, не стосується предмета позову; (2) обставини справи, на які посилається відповідач в запереченнях на позов, можуть бути доведені відповідачем шляхом подання інших доказів (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання).

- також судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14.08.2023 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання).

14.08.2023 у підготовчому засіданні взяли участь представники обох сторін; судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 13.09.2023 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання).

28.08.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (вх.№12454/23).

13.09.2023 у підготовчому засіданні взяли участь представники обох сторін; судом поновлено відповідачу строк для подання доказів та прийнято їх до розгляду; судом закрито підготовче провадження та здійснено перехід до розгляду справи по суті; судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 28.09.2023 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання).

28.09.2023 та 23.10.2023 судове засідання з розгляду справи по суті не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці та тимчасовою втратою працездатності.

Ухвалою-повідомленням про судове засідання від 29.12.2023 призначено наступне судове засідання з розгляду справи по суті на 26.02.2024.

26.02.2024 та 13.03.2024 суд відкладав розгляд справи по суті на 13.03.2024 та 21.03.2023 відповідно.

21.03.2024 судове засідання з розгляду справи по суті не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Ухвалою-повідомленням про судове засідання від 01.04.2024 призначено наступне судове засідання з розгляду справи по суті на 24.04.2024.

24.04.2024 у судовому засіданні з розгляду справи по суті взяли участь представники обох сторін.

За наслідками розгляду справи судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позиції сторін

Позиція позивача. Позов мотивовано тим, що позивачем, як орендарем, було реалізовано передбачене умовами договору право дострокового одностороннього розірвання договору оренди з 31.07.2021, з чим безпідставно не погодився відповідач.

Під час розгляду справи позивач вказав, що, звертаючись до суду з даним позовом, позивач мав на меті досягти юридичної визначеності щодо припинення прав та обов`язків за договором оренди приміщення від 12.09.2018, укладеним між позивачем та відповідачем. З урахуванням висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 28.08.2023 у справі №909/899/21, а також з метою досягнення мети судового захисту та уникнення надмірного формалізму, просить суд визнати відсутнім (припиненим) права відповідача на нарахування та стягнення з позивача орендної плати та неустойки за договором оренди приміщення від 12.09.2018 починаючи з 01.08.2021 у зв`язку з достроковим розірванням договору з 31.07.2021.

Позиція відповідача. Відповідач проти позову заперечує. Вважає позов безпідставним, оскільки з урахуванням приписів ч. 1 ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Крім того, заперечуючи проти розірвання договору, відповідач посилається на те, що позивач допустив погіршення орендованого майна, яке не усунув.

Судом встановлено, що будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Обставини справи, встановлені судом

1. 12.09.2018 між ФОП Юрченком Ю.Ю. (орендодавець) та АТ КБ "ПриватБанк" (орендар) укладено договір оренди приміщення (а.с. 8-11 том І).

Умови договору оренди такі.

У порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення, визначене у договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності (п. 1.1 договору оренди).

Приміщення, яке передається в оренду за договором, (далі - приміщення) знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Шпитальна, буд. 7, має загальну площу 134,90 кв.м (складається з приміщення №1 площею 5,1 кв.м, приміщення №2 площею 16,8 кв.м, приміщення №3 площею 55,5 кв.м, приміщення №4 площею 6,0 кв.м, приміщення №5 площею 14,3 кв.м, приміщення №6 площею 1,6 кв.м, приміщення №7 площею 1,0 кв.м, приміщення №8 площею 2,0 кв.м, приміщення №9 площею 8,8 кв.м, приміщення №10 площею 29,9 кв.м, приміщення №11 площею 10,8 кв.м, приміщення №12 площею 16,1 кв.м) і належить орендодавцеві на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого 13.12.2003 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Л.І. за реєстром №6777 та зареєстрованого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 24.07.2006 за №531/2в, реєстраційний номер №202379 (п. 1.2 договору оренди).

Приміщення надається орендареві для використання його у банківській діяльності орендаря. Орендодавець погоджується та дає згоду на використання приміщення під банківську діяльність (п. 1.4 договору оренди).

Приміщення передається орендодавцем і приймається в оренду орендарем на умовах сплати останнім орендодавцю плати за користування приміщенням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, зазначений орендодавцем (п. 2.1 договору оренди).

Орендодавець має право за попереднім узгодженням з орендарем здійснювати перевірки стану приміщення. Дані перевірки можуть проводитись орендодавцем не частіше 1 разу на місяць, тільки у присутності представника орендаря у його робочий час (п. 3.1 договору оренди).

Орендар має право, в тому числі, відмовитись від договору оренди у будь-який час, письмово попередивши про це орендодавця за 1 місяць. При цьому, орендар направляє орендодавцеві письмове повідомлення про свою готовність передати орендоване приміщення й підписати акт приймання-передачі. У разі якщо протягом 1 місяця з моменту відправлення такого письмового повідомлення, орендодавець не відповідає на нього або немотивовано ухиляється від прийняття приміщення, воно вважається переданим з наступного дня після збігу місячного строку з моменту попередження (підп. 4.1.8 п. 4.1 договору оренди).

Орендар зобов`язується, в тому числі, повернути приміщення орендодавцеві у стані, в якому приміщення було одержане, з урахуванням нормального зносу (підп. 4.2.6 п. 4.2 договору оренди).

Передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщення у оренду засвідчується актом здачі-приймання приміщення у оренду. Повернення приміщення орендодавцеві здійснюється за актом здачі-приймання. Обов`язок зі складання акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні договору. Орендар/орендодавець зобов`язаний здійснити огляд приміщення під час підписання акта здачі-приймання (п. 5.1 договору оренди).

Приміщення та інше майно вважаються фактично переданими орендодавцеві/орендареві з моменту підписання акта здачі-приймання. У момент підписання цього акта орендар/орендодавець передає орендодавцеві/орендареві ключі від приміщення (п. 5.2 договору оренди).

У випадку порушення своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (п. 6.1 договору оренди).

Якщо орендар не виконує обов`язку щодо звільнення приміщення по закінченні строку оренди, орендодавець, поряд з вимогою про повернення йому майна, має право вимагати в орендаря сплатити неустойки у розмірі подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення (п. 6.8 договору оренди).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення електронного цифрового підпису усіма його сторонами і діє з 01.10.2018 по 30.09.2019, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 7.1 договору оренди).

Зміни в договорі можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору (п. 7.3 договору оренди).

1.1. 01.10.2018 за актом здачі-прийняття приміщення орендодавець передав, а орендар прийняв згідно з договором оренди приміщення загальною площею 134,90 кв.м, яке розташоване за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Шпитальна, буд. 7 (а.с. 12-13 том І).

1.2. Додатковими угодами від 20.08.2019 та від 30.07.2020 сторони продовжували строк дії договору оренди до 30.09.2020 та до 20.10.2021 відповідно (а.с. 14-19 том І).

Усі зазначені вище документи підписані сторонами за допомогою електронного підпису.

2. 12.06.2021 позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення №Е.18.0.0.0/4-210611/3671 від 11.06.2021, в якому повідомив про намір достроково розірвати договір оренди з 31.07.2021, а також просив відповідача з`явитись у цей день для підписання акта приймання-передачі приміщення. До листа приєднано проєкт додаткової угоди та акт прийому-передачі приміщення (а.с. 20-21 том І).

3. 07.07.2021 відповідач в листі (від цієї дати) повідомив позивача про виявлення за наслідками поверхневого огляду приміщення здійснених орендарем погіршень майна, що виходять за рамки нормального зношення, які останній зобов`язаний усунути відповідно до ст. 779 ЦК України (а.с. 22 том І). При цьому в листі вказано, що даний перелік не є вичерпним, є результатом поверхневого огляду і не може розглядатись як такий, що замінює чи визначає зміст передбаченого законодавством акта прийому-здачі.

4. З 02.07.2021 по 30.07.2021 відповідач та представники позивача ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) вели переписку в мессенджері "Viber", паперова копія якої (скріншоти) міститься в матеріалах справи (а.с. 61-66 том ІІІ), оригінал якої досліджений судом.

5. 02.08.2021 відповідач в зверненні (від цієї дати) повідомив позивача (у відповідь на лист позивача №Е.18.0.0.0/4-210611/3671 від 11.06.2021), що не погоджується на дострокове розірвання договору оренди, виходячи з господарської доцільності. При цьому також посилається на те, що пункт 4.1.8 договору оренди суперечить вимогам законодавства, яке не допускає односторонньої відмови від зобов`язання (а.с. 23 том І).

6. 03.08.2021 позивач в присутності понятих самостійно склав акт звільнення об`єкту оренди, у якому зазначив, що об`єкт оренди знаходиться в належному стані, придатному до використання; повністю звільнений від майна та працівників банку; приміщення було звільнено та підготовлено для передачі орендодавцю 31.07.2021 (а.с. 24 том І).

7. 02.02.2022 відповідачем в присутності свідків складено акт приймання та огляду нерухомого майна, з якого вбачається, що станом на 02.02.2022 орендоване позивачем приміщення було опечатано печаткою позивача (датованою 03.08.2021), у зв`язку з чим, відповідач у присутності свідків відкрив опечатані двері і здійснив огляд зазначеного приміщення (а.с. 124 том ІІІ).

8. 21.10.2023 відповідач звернувся до позивача з листом від 21.10.2023, в якому повідомив, що 20.10.2021 закінчився строк договору оренди та, з посиланням на приписи п. 5.1 та 6.8 договору оренди, просив якнайшвидше повідомити, коли орендар планує передати орендоване приміщення і підписати акт здачі-приймання (а.с. 32 том ІІІ).

Норми права, які застосував суд. Мотиви їх застосування

І. Загальні положення

1.1. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Також положеннями п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 6, 626 - 629 ЦК України).

Положення ЦК України та ГК України так визначають договір найму (оренди):

- за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України);

- за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 ГК України).

1.2. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу договору оренди приміщення від 12.09.2018.

Виходячи з системного аналізу умов цього договору, його предметом є передача у строкове платне користування приміщень для здійснення комерційної (банківської) діяльності АТ КБ "ПриватБанк" (позивача).

Отже, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди комерційної нерухомості.

1.3. Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що позивач вважає договір оренди розірваним у зв`язку з реалізацією ним передбаченого умовами договору оренди права на одностороннє розірвання договору шляхом надсиланням відповідачу письмового повідомлення та відсутністю заперечень останнього проти такого розірвання протягом встановленого договором місячного строку.

У свою чергу відповідач вважає, що підстави для дострокового розірвання договору оренди відсутні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається; також позивач допустив погіршення орендованого майна, яке не усунув, внаслідок чого відповідач заперечив проти розірвання договору; сторонами не підписано додаткову угоду до договору оренди про його розірвання.

ІІ. Щодо чинності договору оренди

2.1.1. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; розірвання договору.

Частина перша статті 615 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

2.1.2. Згідно з ч. 2 ст. 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Частина третя статті 651 ЦК України передбачає, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

2.1.3. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (ч. 1 ст. 188 ГК України).

Реалізація права на розірвання договору оренди здійснюється з дотриманням порядку, встановленого ст. 188 ГК України.

За ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч. 2). Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (ч. 3). У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч. 4).

2.2. Вищезазначені поняття (одностороння відмова від зобов`язання, одностороння відмова від договору, розірвання договору в односторонньому порядку) є самостійними правовими категоріями, які пов`язані між собою можливості однієї зі сторін договору припинити дію договору. Проте, вони різняться наступним:

- одностороння відмова від зобов`язання - означає, що сторона відмовляється від виконання свого зобов`язання за договором, але договір залишається чинним. Сторона зобов`язання управомочена договором або законом здійснити односторонню відмову від зобов`язання за відповідний вид порушення;

- одностороння відмова від договору - це односторонній правочин направлений на припинення дії договору в цілому, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом. Для реалізації права на відмову від договору стороні не потрібно звертатися до суду;

- розірвання договору в односторонньому порядку (розірвання договору на вимогу однієї із сторін) - це можливість однієї зі сторін припинити дію договору в разі порушення іншою стороною договору та в інших випадках, встановлених договором або законом. Заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду, зокрема у постанові від 07.03.2023 у справі №909/1199/21 (пункт 34).

2.3. У відповідності до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №916/1684/18 (п. 6.2.8, 6.2.10):

- за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається (1) лише за згодою сторін або (2) в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору);

- за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін у порядку, встановленому ст. 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

2.4. Згідно з ч. 2 ст. 4 ГК України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим кодексом.

Особливості припинення договору оренди визначені у ст. 291 ГК України.

Одностороння відмова від договору оренди не допускається (ч. 1). Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього кодексу (ч. 3).

Отже, відмова від договору оренди не допускається в силу закону і сторони не можуть відступити від цього положення, керуючись свободою договору (абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Аналогічний висновок Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду наведений у постанові від 07.03.2023 у справі №909/1199/21 (пункт 38).

У випадках, коли права на односторонню відмову від договору у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною.

Такий висновок Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду викладений у постанові від 28.02.2023 у даній справі, що перебуває на новому розгляді.

2.5. Виходячи з послідовності фактів, як були встановлені судом під час розгляду справи, у правовідносинах між сторонами мало місце таке:

11.06.2021 позивачем було реалізоване його право на дострокове розірвання договору оренди шляхом надіслання відповідачу відповідного повідомлення, в якому позивач виявив бажання припинити дію договору з 31.07.2021.

07.07.2021 у свою чергу відповідач у листі (від цієї дати) повідомив позивача про виявлені ним погіршення орендованого майна, навів їх перелік та наголосив на обов`язку позивача їх усунути.

Тобто відповідач висловив позивачу свої зауваження щодо стану приміщення та просьбу усунути погіршення орендованого майна.

Водночасбудь-яких заперечень відповідача щодо розірвання договору оренди з 31.07.2021 вказаний лист не містив.

З 07.07.2021 по 30.07.2021 (тобто потягом 23 днів) позивач мав можливість усунути погіршення орендованого майна.

На підтвердження проведення відновлювальних робіт на об`єкті оренди позивач надав договір підряду №18/21 від 21.07.2021, укладений між позивачем та підрядником, щодо виконання робіт з проведення поточного ремонту приміщення відділення "Центр обслуговування індивідуальних VIP-клієнтів" для здачі орендодавцю, розташованого за адресою: вул. Шпитальна, 7, м. Івано-Франківськ, та акт приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2021 р. (за формою №КБ-2в), які підписані електронними підписами (а.с. 8-31 том ІІ).

29.07.2021 в мессенджері "Viber" позивач повідомив відповідача про те, що:

- позивач не встигає прибрати все на 30.07.2021, у зв`язку з довгим процесом висихання (виконаних ремонтних робіт);

- позивач завершує прибирання в суботу (тобто 31.07.2021) (а.с. 66 том ІІІ).

У відповідь на що, відповідач повідомив позивача в мессенджері "Viber", що жодних проблем в цьому не бачить та планує на прохання офісу АТ КБ "ПриватБанк" в м. Дніпрі з`явитися в орендоване приміщення 31.07.2021 о 12:00 для підписання (акта здачі-приймання).

Відтак, вказане свідчить про згоду орендодавця (відповідача) на отримання майна з оренди, що є передумовою припинення дії договору оренди в порядку його дострокового розірвання.

За висновком Верховного Суду у постановах від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21, від 17.04.2020 у справі №905/2319/17, від 25.03.2020 у справі №570/1369/17, від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 27.11.2019 у справі №1540/3778/18, переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.

Водночас позивач не підтвердив і не спростовував здійснення цієї переписки його представниками. У зв`язку з чим, суд відповідно до ст. 79 ГПК України виходить з того, що більш вірогідним видається, що така переписка мала місце між учасниками справи.

30.07.2021 настала відома обом сторонам дата розірвання договору оренди.

При цьому будь-яких інших письмових або електронних доказів, що зміни волевиявлення відповідача станом на 30.07.2021, матеріали справи не містять та сторони суду не надали.

02.08.2021 відповідач у листі (від цієї ж дати) вказав, що відмовляється від дострокового розірвання договору, виходячи з господарської доцільності та посилаючись на встановлену ст. 291 ГК України заборону односторонньої відмови від договору оренди. Одночасно вказує на те, що цей лист надається у відповідь на повідомлення позивача від 11.06.2021.

Отже, відповідач почав висловлювати свою незгоду з розірванням договору оренди вже після надіслання ним позивачу першого листа від 07.07.2021 та після настання дати розірвання договору оренди (30.07.2021).

Відповідного висновку дотримується Верховний Суд у постанові від 28.02.2023 у цій справі, в якій зазначив, що "в листі від 07.07.2021 відповідач повідомив позивача про виявлені недоліки приміщення, а в листі від 02.08.2021 (тобто вже після спливу місячного строку) висловив незгоду з достроковим розірванням договору".

2.6. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що станом на запропоновану позивачем (орендарем) дату розірвання договору оренди (30.07.2021) сторони досягли згоди щодо дострокового розірвання договору та повернення майна з оренди.

За таких обставин справи дія договору оренди припинилася 30.07.2021 внаслідок його розірвання за згодою обох сторін.

Отже, вказане свідчить про настання юридичного факту дострокового припинення договору оренди.

2.7. Зміна відповідачем (орендодавцем) своєї позиції щодо можливості розірвання договору на протилежну в свою чергу свідчить про суперечливу поведінку, що не допускається відповідно до доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) та статті 3 ЦК України.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 28.02.2023 у цій справі, відповідач в другому листі від 02.08.2021 висловив незгоду з достроковим розірванням договору не з підстав неналежного стану приміщення, а посилаючись на принципову неможливість розірвання договору.

Також на суперечливу поведінку відповідача (орендодавця) вказує акт про приймання та огляд нерухомого майна від 02.02.2021 (правильна дата 02.02.2022), складений відповідачем в присутності свідків, та в подальшому адресований позивачу лист відповідача від 23.10.2023, з вимогою повідомити дату передачі орендованого приміщення і підписання акта здачі-приймання.

Тобто, після приймання нерухомого майна відповідач просив повідомити дату передачі йому цього майна позивачем.

ІІІ. Щодо способу захисту порушеного права

3.1. Як вбачається з матеріалів справи, у позові позивач просив (1) розірвати договір оренди та (2) вважати договір оренди розірваним з 31.07.2021.

3.2. Щодо вимоги про розірвання договору оренди

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №910/7981/17 міститься висновок, згідно з яким розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №916/612/19, від 14.07.2021 у справі №911/1442/19, від 07.10.2021 у справі №904/2903/20, від 07.06.2023 у справі №922/3397/20, а також у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.09.2022 у справі № 913/703/20.

В іншому разі на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення буде відсутній предмет спору, яким і виступає в такому разі договір. Отже, перш ніж розглядати по суті заявлену у справі вимогу про розірвання договору господарському суду належить пересвідчитись (шляхом встановлення відповідних обставин та оцінки пов`язаних з цим доказів зі справи) у чинності такого договору.

Відповідний висновок Верховного Суду викладено в постанові від 07.06.2023 у справі №922/3397/20.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 28.02.2023 у цій справі, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання договору оренди, посилаючись при цьому на те, що відповідний договір вже припинив дію ще до звернення з позовом у даній справі з підстав, прямо передбачених договором оренди.

Враховуючи те, що на час звернення до суду з позовом та прийняття рішення у справі договір оренди був розірваний, тобто був нечинний та не діяв, позовна вимога про його розірвання не підлягає задоволенню.

3.3. Щодо позовної вимоги "вважати договір оренди розірваним з 31.07.2021"

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Перелік способів захисту, визначений у ч. 2 ст. 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 20 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, який порушує провадження у справі за позовом, в основі якого правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Відповідний правовий висновок наведений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та в постанові Верховного Суду від 28.02.2023 у цій справі.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14, від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18).

Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.11.2023 у справі №910/12832/21.

Під час розгляду справи суд з`ясовував чого прагне досягти позивач унаслідок вирішення спору.

У письмовій промові в дебатах (а.с. 176-182 том ІІІ) позивач вказав, що "звертаючись до суду із позовом про визнання договору оренди розірваним з 31.07.2021, АТ КБ "ПриватБанк" мав на меті досягти юридичної визначеності щодо припинення прав та обов`язків сторін за договором оренди, укладеним між позивачем та відповідачем.

Під час судового розгляду позивач доводив, а відповідач заперечував, що договір оренди розірвано в односторонньому порядку 31.07.2021 відповідно до п. 4.1.8 договору оренди, а тому право орендодавця на отримання орендної плати припинилось".

Отже, позивач звернувся до суду з позовом за захистом свого законного інтересу у правовій визначеності щодо прав та обов`язків у відносинах з відповідачем за договором оренди.

Відповідно до норм статей 16 ЦК України та 20 ГК України права та законні інтереси захищаються, у тому числі, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Відповідного висновку дотримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 19.01.2021 №916/1415/19, від 26.01.2021 по справі №522/1528/15-ц від 22.02.2022 у справі №761/36873/18, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, від 04.10.2023 у справі № 906/1026/22.

Виходячи з дійсної мети позову, наведених у позові обґрунтувань та наданих позивачем пояснень, для досягнення цілей судового захисту та уникнення надмірного формалізму судового процесу, суд вважає, що позовну вимогу "вважати розірваним договір оренди з 31.07.2021" необхідно інтерпретувати як вимогу "визнати право оренди припиненим з 31.07.2021".

IV. Інші аспекти

За змістом ч. 1, 3 ст. 779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини та поза нормальним її зношенням.

Водночас стаття 779 ЦК України не передбачає, що таке усунення має відбуватися виключно під час дії договору оренди.

У разі якщо орендодавець (відповідач) вважає, що орендар (позивач) усунув погіршення орендованого майна неналежним чином, він має право захистити свої права в судовому порядку.

Висновок суду

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для задоволення позову частково.

Судові витрати

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 123 ГПК України).

1.1. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 10.09.2021 №PROM0BF4CG (а.с. 30 том І).

З урахуванням вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 2 270,00 грн слід покласти на відповідача.

1.2. Як вбачається із змісту позовних вимог, позивачем заявлено 2 немайнові вимоги, а саме: розірвати договір оренди приміщення (1) та вважати розірваним договір оренди приміщення з 31.07.2021 (2).

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції станом на момент подання позовної заяви до суду) визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підп. 6 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції станом на момент подання позовної заяви до суду) ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" (у редакції станом на момент подання позовної заяви до суду) прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2021 року складає 2 270,00 грн.

За приписами ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" (у редакції станом на момент подання позовної заяви до суду), в разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як встановлено судом, за даний позов позивач відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір" мав сплати судовий збір (за 2 немайнові вимоги) у розмірі 4 540,00 грн, натомість, згідно з даними платіжного доручення від 10.09.2021 №PROM0BF4CG, фактично сплатив 2 270,00 грн (за 1 позовну вимогу).

Відтак, з Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в дохід Державного бюджету України слід стягнути 2 270,00 грн судового збору.

Керуючись ст. 13, 14, 43, 73, 74, 76, 86, 123, 129, 165, 178, 231, 232, 233, 236 - 238, 239, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до Фізичної особи-підприємця Юрченка Юрія Юрійовича про розірвання договору оренди приміщення задовольнити частково.

2. У частині позовних вимог про розірвання договору оренди приміщення від 12.09.2018, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Юрченком Юрієм Юрійовичем та Акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", - відмовити.

3. Визнати припиненим право оренди за договором оренди приміщення від 12.09.2018, укладеним між Фізичною особою-підприємцем Юрченком Юрієм Юрійовичем та Акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", з 31.07.2021.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Юрченка Юрія Юрійовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 14360570) 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору.

5. Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 14360570) в дохід Державного бюджету України 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.07.2024 (з урахуванням тимчасової втрати працездатності та відпустки).

Вебадреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: https://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Т.Е. Валєєва