ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2024 р. Справа№ 910/16892/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-логістична компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2024

у справі № 910/16892/23 (суддя Пукас А.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-логістична компанія"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - позивач; АТ «Українська залізниця») в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (надалі - філія «Львівська залізниця») з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгівельно-логістична компанія» (в подальшому - відповідач; ТОВ «Українська торгівельно-логістична компанія»; апелянт), в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 840 177,96 грн, яка складається із суми провізної плати та додаткових зборів, що виникли при затримці вагонів №№: 97245260, 58997073, 58960956, 97290514, 97208607, 97275143, 59541672.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору «Про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом» від 20.03.2020 відповідачу надано послуги з перевезення, однак з вини замовника допущено затримку вагонів на станції Ізов, на підтвердження чого позивачем надано акти загальної форми та передаточні відомості. Так, позивач зазначає, що відповідачу за затримку вагонів нараховано провізну плату та додаткові збори.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 у справі № 910/16892/23 позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгівельно-логістична компанія» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованість в розмірі 840 177 грн 96 коп. та судовий збір - 12 602 грн 66 коп.

За висновками місцевого господарського суду, відповідача належним чином повідомлено про затримку вагонів по перевізному документу № 35821420 та № 35860816 у спірний період, у відповідь на що відповідачем вчинялися дії щодо розпорядження такими вагонами, а наявність актів загальної форми ГУ - 23 в межах спірних правовідносин є достатнім доказом неналежного виконання відповідачем умов договору, а відтак і наявності підстав для притягнення останнього до відповідальності.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Українська торгівельно-логістична компанія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 у справі № 910/16892/23 та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням всіх обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що під час розгляду даної справи місцевий господарський суд зобов`язаний був керуватись нормативно-правовими актами та договорами, які регулюють міжнародні перевезення залізничним транспортом. Відповідач у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях звертав увагу, що саме дані міжнародні договори регулюють права та обов`язки позивача - як перевізника та відповідача - як вантажовласника, однак суд першої інстанції під час розгляду справи відповідних норм не застосував, що призвело до прийняття необ`єктивного рішення.

Відповідач вказує, що надані позивачем вагони, він розцінював, як вагони, що допущені до обігу в міжнародному сполученні для перевезення рапсу та перевірив їх на комерційну відповідність щодо цілісності стелі, стінок, дверей, люків вагонів (п. 9 Правил приймання вантажів до перевезення затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21 листопада 2000 року № 644), що і було зроблено відповідачем. Зауважень у останнього до цілісності стелі, стінок, дверей, люків вагонів не було, тому акти про неприйняття вагонів в комерційному відношенні не складались.

При цьому, взаємовідносини Польської залізниці та позивача при передачі вагонів одна від одної, допущення чи не допущення їх, регламентовано Договором користування вантажними вагонами в міжнародному сполученні (скорочено - Договір КВВ), яким визначено додаткові обов`язки (в частині відповідності вагонів технічним вимогам передбачених Додатком 1 до Договору КВВ) позивача під час передачі вагонів до Польської залізниці. Втім, на ці обставини відповідач звертав увагу суду першої інстанції, але доводи залишились без уваги.

Також апелянтом зазначається, що у протоколах контролю: № PGKS-HR. 671.638.2022, № PGKS-HR. 671.754.2022 по № PGKS-HR. 671.757.2022, № PGKS-HR. 671.797.2022 по № PGKS-HR. 671.800.2022, № PGKS-HR. 671.639.2022 в основному вказані наступні причини повернення Польською залізницею вагонів:

- виявлення факту неправильного маркування вагонів, тобто на зовнішній частині вагонів було нанесено маркування, яке не відповідає ст. 12 Додатка 1 до Договору КВВ. Неправильне або недостатнє маркування є порушенням митних та транспортних правил країн ЄС, що, в свою чергу, призвело до неприйняття вагонів та повернення їх до України;

- виявлення факту забруднення внутрішніх та зовнішніх поверхонь люків і самих вагонів цементом, що вказує про надання позивачем вагонів відповідачу для перевезення вантажу, в яких попередній вантажовідправник перевозив в цемент насипом.

Тим самим, на переконанням відповідача, повернення Польською залізницею вагонів сталось з причин невідповідності їх (вагонів) технічного стану вимогам Додатка 1 до Договору КВВ, тобто з причин, які залежать від позивача (АТ «Українська залізниця» зокрема порушено Розділ ІІ параграфу 3 п. 3.1. Правил користування вантажними вагонами в міжнародному сполученні, які є додатком «Б» до Договору КВВ, параграф 6 ст. 14 та параграф 1 ст. 19 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (в тексті - СМГС), ст. 31 Статуту залізниць України, п. 1.3 та додатку 2 до Правил перевезення вантажів навалом та насипом, затверджених Наказом Міністерства Транспорту України від 20.08.2001 № 542).

Крім того, як вказується апелянтом, Польська залізниця не оцінювала відповідність вантажу санітарним вимогам, що підтверджується пунктом 3 протоколів контролю товарів, що підлягають прикордонному контролю, а оцінювала відповідність технічного стану вагонів вимогам зазначеним в Додатку 1 до Договору КВВ. А тому, висновки місцевого господарського суду про не допуск вантажу у зв`язку із порушенням гігієни харчових продуктів не ґрунтуються на належних доказах.

Підсумовуючи викладені у апеляційній скарзі доводи відповідач зазначив, що суд першої інстанції не застосував норми права, що регулюють міжнародне перевезення вантажів залізничним транспортом такі як СМГС та Договір КВВ. Ці норми права чітко визначають права та обов`язки сторін під час перевезення вантажів залізничним транспортом у міжнародному сполученні. Відтак судом першої інстанції невірно визначено те, що відповідач порушив умови перевезення вантажів.

На думку відповідача, оскільки в цієї справи предметом доказування є встановлення причин повернення вагонів, а не сам факт їх затримання, то належними та допустимими доказами, які підтверджують, що затримка вантажу сталася з причин, які не залежать від позивача є вищезазначені протоколи контролю товарів, що підлягають прикордонному контролю на підставі яких було складено акти № 276/2022 від 26.10.2022, № 299 від 20.11.2022, № 305 від 28.11.2022, № 275/2022 від 26.10.2022.

Так, апелянт просить долучити до матеріалів справи протоколи контролю товарів, що підлягають прикордонному контролю: № PGKS-HR. 671.638.2022, № PGKS-HR. 671.639.2022, № PGKS-HR. 671.797.2022 та № PGKS-HR. 671.800.2022, оскільки сторонами при складанні актів про повернення вагонів є Польська залізниця та позивач, то в наявності у відповідача не було ані актів про повернення вагонів, ані протоколів контролю товарів, що підлягають прикордонному контролю, а тому для їх отримання здійснювались запити до різних організацій в тому числі й до ТОВ «Агрофірма Трипілля», яка є виробником зернових, які перевозились відповідачем. 16.01.2024 від ТОВ «Агрофірма Трипілля» відповідачем отримано лист разом із протоколами контролю товарів, що підлягають прикордонному контролю № PGKS-HR. 671.638.2022, № PGKS-HR. 671.639.2022, № PGKS-HR. 671.797.2022 та № PGKS-HR. 671.800.2022. Апелянт вважає, що ці протоколи є доказом причин повернення Польською залізницею вагонів, оскільки в них містяться претензії приймаючої залізниці до технічного стану вагонів власником яких є позивач.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2024 апеляційна скарга відповідача у справі № 910/16892/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгівельно-логістична компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 у справі № 910/16892/23; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгівельно-логістична компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 у справі № 910/16892/23 призначено на 08.04.2024.

08.03.2024 на адресу апеляційного господарського суду від АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. За твердженнями позивача, згідно протоколів контролю товарів підконтрольних прикордонній санітарній службі: № PGKS-HP.671.638.2022 від 26.10.2022, № PGKS-HP.671.754.2022 від 20.11.2022, № PGKS-HP.671.756.2022 від 20.11.2022, № PGKS-HP.671.757.2022 від 20.11.2022, № PGKS-HP.671.797.2022 від 28.11.2022, № PGKS-HP.671.800.2022 від 28.11.2022, перевірка технічного стану вагонів не проводилась, а також вагони не визнавались технічно не придатними згідно вимог Договору користування вантажними вагонами в міжнародному сполученні, а умови транспортування вантажу у вагонах визначав лише відповідач.

Крім цього позивач зазначає, що згідно листів відповідача № 92 від 03.11.2022, № 95 та № 97 від 25.11.2022, № 103 від 16.12.2022 згідно яких вантажовідправник надавав розпорядження відправляти вантаж на станцію призначення, вантажовідправник гарантував перевізнику оплату додаткових зборів, а отже визнавав, що затримка відбулась із його вини.

Щодо долучення доказів у суді апеляційної інстанції позивач вказав, що у відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що разом із відзивом до суду не надаються протоколи контролю: № PGKS-HP.671.638.2022 від 26.10.2022, № PGKS-HP.671.754.2022 від 20.11.2022, № PGKS-HP.671.756.2022 від 20.11.2022, № PGKS-HP.671.757.2022 від 20.11.2022, № PGKS-HP.671.797.2022 від 28.11.2022, № PGKS-HP.671.800.2022 від 28.11.2022, оскільки польська сторона їх не надала вчасно та здійснюється їх переклад. Тобто на час подання відзиву (сформований 30.11.2023 в системі «Електронний суд») відповідач мав дані протоколи, але не надав їх разом із відзивом оскільки здійснював їх переклади. Натомість разом із поясненнями по справі від 18.12.2023 надано протоколи контролю товарів: № PGKS-HR.671.668.2022, № PGKS-HR.671.669.2022, № PGKS-HR. 671.754.2022, № PGKS-HR.671.756.2022 та № PGKS-HR.671.757.2022. Протоколи контролю товарів, що підлягають прикордонному контролю: № PGKS-HR.671.668.2022 та № PGKS-HR.671.669.2022 не стосувалися даного спору адже у жодному акті/протоколі про неприйняття вагонів дані документи не згадуються, тому не могли бути предметом дослідження, а відповідач, в свою чергу, не надав обґрунтування доцільності подання даних документів до матеріалів справи. Натомість відповідачем надано лише протоколи: № PGKS-HR. 671.754.2022, № PGKS-HR.671.756.2022 та № PGKS-HR.671.757.2022, які згадуються лише у акті № 299. Тобто, на думку позивача, надавши суду першої інстанції лише три протоколи, які згадані у акті № 299 та два протоколи, які не стосуються справи, відповідач таким чином намагався переконати, що усі акти про неприйняття вагонів складені на підставі аналогічних протоколів. Протоколи: № PGKS-HR.671.754.2022, № PGKS-HR.671.756.2022 не містять переліку вагонів, які слідували за накладною № 35821420 чи досильною накладною № 35860816, тому, на переконання позивача, також не стосуються предмету спору. У додаткових поясненнях відповідач не зазначив, про наявність інших протоколів, та про намір подання їх до суду першої інстанції. Крім того, відповідач неодноразово надаючи пояснення по справі не згадував про наявність додаткових доказів. Отже, місцевий господарський суд не знав і не міг знати про наявність додаткових документів, позаяк відповідачем даної обставини не було зазначено.

В судовому засіданні 08.04.2024 судом по справі оголошено перерву до 06.05.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 розгляд апеляційної скарги ТОВ "Українська торгівельно-логістична компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 у справі № 910/16892/23 призначено в режимі відеоконференції на 19.06.2024.

Представник апелянта в судове засідання 19.06.2024 не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про відправку електронних документів від 16.05.2024 в кабінет останнього та його представника.

Представник позивача в судовому засіданні 19.06.2024 проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Разом з цим, застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989) (аналогічне застосування прецедентної практики Європейського суду з прав людини викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 908/98/18; від 13.09.2019 у справі № 904/4105/18).

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представника відповідача обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованого клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ТОВ «Українська торгівельно-логістична компанія».

Щодо заявленого апелянтом клопотання про долучення нових доказів, колегія суддів вказує, що згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень статей 80 та 269 ГПК України свідчить, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц.

Так, ненадання відповідачем протоколів контролю товарів, що підлягають прикордонному контролю: № PGKS-HR. 671.638.2022, № PGKS-HR. 671.639.2022, № PGKS-HR. 671.797.2022 та № PGKS-HR. 671.800.2022 зумовлено винятковістю такого випадку (отримання їх від ТОВ «Агрофірма Трипілля» 16.01.2024 у відповідь на запит відповідача від 15.11.2023, при тому, що у відзиві на позовну заяву відповідач повідомляв суд першої інстанції, що ним вживаються заходи задля отримання таких протоколів), а тому, з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статтях 124, 129 Конституції України та статті 2 ГПК України, а також у статтях 76-79 ГПК України, апеляційним господарським судом прийнято надані відповідачем до цієї справи на стадії апеляційного розгляду документи, проте, їх оцінка буде здійснена судом апеляційної інстанції в сукупності з усіма наявними у справі доказами та перевіркою обставин справи.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 25.02.2020 Акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник) на веб-сайті http://uz-cargo.com оприлюднено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом як публічну пропозицію для укладення договору (Договір).

20.03.2020 між позивачем, як Перевізником, та відповідачем, як Замовником, укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом за № 36010851/2020-0001 (далі - Договір; Договір перевезення) шляхом подання заяви про прийняття у цілому пропозиції (акцепт) укласти договір у порядку, встановленому статтею 634 ЦК України.

Згідно повідомлення про укладення договору відповідачем засвідчено прийняття від позивача в цілому пропозиції (акцепту) укладання договору та присвоєно замовнику коди: відправника/одержувача 1684, платника 8132825 та відкрито особовий рахунок з ідентичним номером.

За пунктом 1.1 Договору його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

У відповідності до пункту 1.4 Договору передбачено, що надання послуг за цим Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Відповідно до пункту 1.5 Договору він є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підпунктом 2.1.4 пункту 2.1 Договору встановлено, що Замовник зобов`язується сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сумі внесеної передоплати за кодом платника.

Водночас, підпунктом 2.1.5 пункту 2.1 Договору визначено, що Замовник зобов`язаний відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Відповідно до п. 3.4 Договору Замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному Договором розмірі плату за користування власними вагонами Перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих Замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантаження або інші операції, з причин, які залежать від Замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від Перевізника (далі - плата за користування власними вагонами Перевізника).

За п. 3.4.2 Договору, плата за користування власними вагонами перевізника визначається за кожен вагон відповідного типу за формулою: Пвик = (Спл / 24) х tгод х kм, де: Пвик - плата за користування власними вагонами перевізника для відповідного типу вагонів; Спл - ставка плати за використання власних вагонів перевізника для відповідного типу власних вагонів перевізника, грн/вагон за добу визначена у додатку 1-2 до договору; 24 - кількість годин у добі; tгод - кількість годин користування вагоном перевізника для відповідного типу вагонів; kм - коригуючий коефіцієнт, що застосовується до Пвик для вагонів, які приймаються до перевезення у складі маршрутної відправки. Коефіцієнт встановлюється перевізником та зазначається у додатку 1-2 договору.

Згідно пункту 3.4.3 Договору, моментом початку відліку часу для нарахування плати за користування власними вагонами Перевізника, визначеної в пункті 3.4 Договору, є момент передачі Замовнику власних вагонів Перевізника або початку затримки відповідно до Правил користування вагонами. Облік часу користування, з метою визначення розміру плати за користування власними вагонами Перевізника у випадках вказаних в пункті 3.4 Договору, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами. Застосування плати за користування власними вагонами Перевізника в частині, що не визначена договором, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами. Загальний час, за який нараховується та сплачується Замовником плата за користування власними вагонами Перевізника, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні Замовника та час затримки вагонів з його вини в очікуванні подавання під вантажні або інші операції на станціях призначення і на підходах до них.

Також плата за користування власними вагонами Перевізника нараховується та сплачується Замовником у випадку їх затримки під час перевезення з причин, що не залежать від Перевізника. В таких випадках кількість годин затримки обліковується окремо по кожній станції затримки на підставі акту загальної форми (п. 3.4.4 Договору).

За умовами п. 7.3 Договору, строк позовної давності за вимогами Перевізника до Замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.

Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається Перевізником в повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб-сайті http//uz-cargo.com/ та діє до його припинення (пункт 12.1 Договору).

У жовтні місяці 2022 року на станції Рудня-Почаївська Львівської залізниці завантажені вантажем (мовою оригіналу) « 12051090 Семен рапса или кользы, с низким содержанием эруковой кислоты, прочие» вагони Перевізника №№: 97245260, 58997073, 58960956, 97290514, 97208607, 97275143, 59541672 за груповою відправкою № 35821420 від 21.10.2022 на ПКП через прикордонний перехід Ізов-Грубешів.

На станції Ковель Львівської залізниці здійснено відчеп чотирьох вагонів №№: 59541672, 97208607, 97275143, 97290514 по причині - зменшення ваги поїзда, про що складено акт загальної форми № 8115 від 24.10.2023. Дані вагони було відправлено по досильному перевізному документу № 35860816 від 24.10.2022.

Згідно передаточної відомості № 2907 та № 2914 вказані вище вагони направлені на станцію Грубешов Польської залізниці - передавальну станцію приймаючого перевізника.

За доводами позивача вказані вагони неприйняті Польською залізницею, повернуті на станцію Ізов по причині «вантаж заражено, засмічено» згідно протоколів/актів не прийому: № 276/2022 від 26.10.2022, № 275/2022 від 26.10.2022.

Факт початку затримки на станції Ізов вагонів №№: 97245260, 58997073, 58960956 підтверджується актом загальної форми № 3667 від 28.10.2022 (форма -ГУ-23), а вагонів №№: 97290514, 97208607, 97275143, 59541672 - актом загальної форми № 3665 від 27.10.2022 (форма -ГУ-23).

Згідно акту загальної форми № 3762 від 04.11.2022 (форма -ГУ-23):

- вагони №№: 97245260, 58997073, 58960956, 97290514, 97208607, 97275143, 59541672 випущено із затриманих на підставі листа вантажовідправника та згоди митних органів;

- час закінчення затримки 04.11.2022 о 11:11 год.;

- термін затримки становить 187 год 31 хв. Необхідно стягнути: збір за користування 65 800 грн, збір за зберігання 35 972,90 грн, збір за маневрову роботу - 3 007,40 грн, збір за повідомлення - 272,40 грн, тариф Держкордон - Ізов 9 км, Ізов - Держкордон 9 км, та додаткові збори за кодами 105, 106, 107.

З огляду на викладене вище, по актах неприйому № 276/2020 від 26.10.2022 та № 275/2022 від 26.10.2022 позивачем згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги нараховано кошти за надані послуги, які згідно наданого суду розрахунку становлять:

- послуги, пов`язані з прибуттям і здачею за кордон експортних вантажів через станції Львівської залізниці (105 код) в розмірі 12 608,50 грн;

- послуги, пов`язані з прийманням і відправленням імпортних вантажів через станції Львівської залізниці (106 код) в розмірі 11 928,60 грн;

- покриття витрат, пов`язаних з митним доглядом експортних і імпортних вантажів, що перевозяться через сухопутні прикордонні переходи і станцію (107 код) в розмірі 358,70 грн.

Окрім цього, згідно актів форми ГУ-23 на затримку вагонів № 3667 від 28.10.2022, № 3665 від 27.10.2022 та № 3762 від 04.11.2022 створена накопичувальна картка № 17010006 від 17.01.2023 при затримці вагонів на прикордонній станції Ізов на суму 126 063,24 грн з ПДВ по наступним платежам:

- плата за користування вагонами в розмірі 116 062,80 грн з ПДВ;

- збір за зберігання вантажів у вагонах, який виник через затримку вагонів на прикордонній станції з вини вантажовласника в розмірі 43 167,48 грн з ПДВ;

- маневрова робота, пов`язана з затримкою вагонів на прикордонній станції з вини вантажовласника - 3 608,88 грн з ПДВ;

- збір за надання відправникам інформації про затримку вагонів на прикордонній станції з вини вантажовласника - 326,88 грн з ПДВ.

На підставі листів № 92 від 03.11.2022 та № 95 від 25.11.2022 вантажовідправника вагони повторно направлялися одержувачу. У даних листах відповідач гарантував оплату додаткових зборів по станції Ізов.

Вагони №№: 97245260, 58997073, 58960956 по перевізному документу за № 35821420 від 21.10.2022 та вагони №№: 97290514, 97208607, 97275143, 59541672 по перевізному документу № 35860816 від 24.10.2022 відповідно до передавальної відомості № 3105 від 18.11.2022 вдруге здані на ПКП ЛХС через перехід Ізов-Хрубешів і знову 20.11.2022 повернуті на станцію Ізов відповідно до передавальної відомості № 5582 по причині «заборона на ввіз вантажу» згідно акта на неприйняті вантажні вагони № 299 від 20.11.2022, на що станцією Ізов складено акт загальної форми № 4022 та № 4024 на початок затримки вагонів з 25.11.2022 в 15:30.

Згідно акту загальної форми № 4037 від 26.11.2022 (форма -ГУ-23):

- вагони №№: 97290514, 97275143, 97208607, 59541672 розтримано згідно листа вантажовласника вих. № 95 від 25.11.2022;

- час початку затримки 25.11.22 в 15:30;

- час закінчення затримки 26.11.2022 о 12:30 год.;

- термін затримки становить 21 год.

- необхідно стягнути: збір за користування 4 200 грн грн, тариф Держкордон - Ізов 9 км, Ізов - Держкордон 9 км, та додаткові збори за кодами 105, 106, 107.

Згідно акту загальної форми № 4041 від 26.11.2022 (форма -ГУ-23):

- вагони №№: 97245260, 58997073,58960956 розтримано згідно листа вантажовласника вих. № 95 від 25.11.2022;

- час початку затримки 25.11.22 в 15:30;

- час закінчення затримки 26.11.2022 о 12:30 год.;

- термін затримки становить 21 год.

- необхідно стягнути: збір за користування 3 150 грн, тариф Держкордон - Ізов 9 км, Ізов - Держкордон 9 км, та додаткові збори за кодами 105, 106, 107.

В подальшому, вищезазначені вагони відповідно до передавальної відомості на відправки № 3170 від 27.11.2022 в третій раз здані на ПКП ЛХС через перехід Ізов-Хрубешів і знову 28.11.2022 повернуті на станцію Ізов відповідно до передавальної відомості № 5654 від 28.11.2022 по причині «заборона на ввіз вантажу» згідно акта на неприйняті вантажні вагони № 305 від 28.11.2022, на що станцією Ізов складено акт загальної форми № 4079 на початок затримки вагонів №№: 97245260, 58997073, 58960956 по перевізному документу № 35821420 та складено акт загальної форми № 4087 на початок затримки вагонів №№: 97290514, 97208607, 97275143, 59541672 по перевізному документу за № 35860816 з 29.11.2022 о 01:12 год.

Згідно акту загальної форми № 4257 від 16.12.2022 (форма -ГУ-23):

- вагони №№: 97245260, 58997073, 58960956 випущено після надання листа вантажовідправника:16.12.2022 в 16:50;

- термін затримки становить 423 год. 38 хв;

- необхідно стягнути: збір за користування 58 299,90 грн , зберігання - 36 343 грн, тариф Держкордон - Ізов 9 км, Ізов - Держкордон 9 км, та додаткові збори за кодами 105, 106, 107.

Згідно акту загальної форми № 4269 від 17.12.2022 (форма -ГУ-23):

- вагони №№: 97290514, 97290514, 97275143, 59541672 розтримано після надання листа вантажовідправника 16.12.2022 в 16:50;

- термін затримки 424 год;

- необхідно стягнути: за користування 77 733,20 грн, за зберігання 50 670,50 грн, тариф Держкордон - Ізов 9 км, Ізов - Держкордон 9 км, та додаткові збори за кодами 105, 106, 107.

Нарахування здійснюється по тарифу за перевезення вагонів від станції Ізов до станції Ізов (експ.) та в зворотному напрямку.

Згідно наданого позивачем розрахунку суми провізної плати та додаткових зборів, що виникли при затримці вагонів №№: 97245260, 58997073, 58960956, 97290514, 97208607, 97275143, 59541672 на прикордонній станції Ізов, які перевозилися по перевізних документах № 35821420 (35860816) загальна сума нарахованих платежів по актах неприйнятих вагонів № 276/2022, 275/2022, 299, 305 становить 840 177,96 грн.

У липні 2023 року позивачем на адресу відповідача направлено претензії № ДН-3-03/909, 911, 912.

Відповідей на претензії на адресу позивача від відповідача не надходило.

Контррозрахунку чи то заперечень до здійснених позивачем нарахувань відповідачем не надано.

Заперечуючи проти позову відповідач, зокрема, зазначає, що позивачем: надано акти №№: 276/2022, 275/2022, 299, 305 без перекладу; не доведено, що повернення вагонів та їх затримка сталася з вини відповідача; відповідача не повідомлено про затримку вагонів.

За встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вказує, що виходячи зі змісту Договору, за своєю правовою природою від є договором перевезення.

Згідно ч. 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За частиною 5 статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі за текстом - Статут), визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до статті 3 дія цього Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Як вже зазначалось, позивачем здійснено перевезення вантажу у вагонах №№: 97245260, 58997073, 58960956, 97290514, 97208607, 97275143, 59541672 за груповою відправкою № 35821420 від 21.10.2022 на ПКП через прикордонний перехід Ізов - Грубешів.

В подальшому здійснено відчеплення вагонів №№: 97290514, 97208607, 97275143, 59541672, які було відправлено по досильному перевізному документу № 35860816 від 24.10.2022.

Відповідно до пунктів 10.1 та 10.2 розділу 10 Службової інструкції до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 1.11.1951 (зі змінами та доповненнями) передача вантажу між перевізниками відбувається на передаточних станціях, які знаходяться на території держави приймаючого перевізника. За згодою між здаваючим та приймаючим перевізниками передача вантажу може відбуватися на передаточних станціях на території держави здаваючого перевізника. Передача вантажу оформлюється відомістю.

Відповідно до підпункту 10.24.2 пункту 10.24 розділу 10 СИ К СМГС приймаючий перевізник може відмовитися приймати вантаж якщо ввіз і перевезення вантажу заборонені у відповідності з національним законодавством.

Згідно наявних у матеріалах справи протоколах/актах не приймання вантажних вагонів № 276/2022 від 26.10.2022, № 275/2022 від 26.10.2022, № 299 від 20.11.2022 та № 305 від 28.11.2022 Польською залізницею вагони №№: 97245260, 58997073, 58960956, 97290514, 97208607, 97275143, 59541672 прийняті не були у зв`язку із невідповідність вантажу санітарно - гігієнічним вимогам.

Згідно передаточних відомостей та актів неприйняття вантажних вагонів, позивачем тричі здійснено перевезення спірних вагонів у кількості 7 штук до ПКП ЛХС через перехід Ізов Хрубешів, однак такі вагони тричі поверталися на станцію Ізов з огляду на заборону ввезення вантажу.

Так, оскільки позивачем фактично надані послуги за Договором з перевезення вагонів з вантажем відповідача тричі, Перевізником здійснено нарахування наступних платежів:

- плати за перевезення вантажів;

- плати за користування вагонами;

- збір за зберігання вантажу у вагонах, який виник через затримку вагонів на прикордонній станції з вини вантажовласника;

- маневрова робота, пов`язана з затримкою вагонів на прикордонній станції з вини вантажовласника;

- збір за надання відправникам інформації про затримку вагонів на прикордонній станції з вини вантажовласника;

- тариф за перевезення вантажу від державного кордону до станції Ізов (9 км) та від станції Ізов до Держкордону (9 км);

- послуги пов`язані з прибуттям і здачею за кордон експортних вантажів через станції Львівської залізниці (105 код);

- послуги пов`язані з прийманням і відправленням імпортних вантажів через станції Львівської залізниці (106 код);

- покриття витрат, пов`язаних з митним доглядом експортних і імпортних вантажів, що перевозяться через сухопутні прикордонні переходи і станцію (107 код).

Відповідно до статті 57 Статуту тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом у міжнародному сполученні встановлюються відповідно до міжнародних договорів та чинного законодавства.

Плата за перевезення вантажів справляється залежно від відстані, яка визначається згідно з планом формування поїздів.

Згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 (далі за текстом - Збірник тарифів) (тарифне керівництво № 1) для розрахунку плати за перевезення вантажів, у тому числі рейкового рухомого складу, порожніх контейнерів, за супроводження та охорону вантажів і за проїзд провідників потрібно:

- за Тарифним керівництвом № 4 залізниць України визначити відстань перевезення (далі - тарифна відстань).

- визначити розрахункову масу вагонної відправки відповідно до таблиці 1 пункту 4 розділ ІІ Тарифного керівництва №1 для вагонів №№: 97245260 - 35 850 кг, 58997073 - 35 800 кг, 5896095 - 32 450 кг, 997290514 - 36 150 кг, 97208607 - 36 100кг, 97275143 - 36 600 кг, 59541672 - 36 600 кг;

- визначити, до якого виду відправки належить вантаж, що пред`являється до перевезення - вагонної, збірної вагонної, застосувати відповідні правила розрахунків плати за перевезення. Якщо партія вантажу, що пред`являється до перевезення є вагонною відправкою, визначити якого типу вагон використано для перевезення;

- визначити тарифну схему і порядок їх застосування для визначення плати за перевезення.

Враховуючи викладене та наданий позивачем розрахунок, тарифна відстань становить 9 км.; розрахункова маса відповідно до таблиці 1 розділ ІІ Тарифного керівництва № 1 Збірника тарифів становить 40 тон; тип вагону який використано для перевезення: вагон перевізника; перевезення вантажів проводилось вагонними відправками в спеціальних (спеціалізовані вагонах - схема № 2 згідно Збірника тарифів).

Пунктом 1.2 Порядку застосування тарифних схем для визначення плати за перевезення Збірника тарифів визначено, що плата за тарифними схемами визначається залежно від відстані перевезення. За тарифними схемами 1 - 8, 13 та 15 при перевезенні у вагоні парку залізниць базова ставка плати визначається, сума інфраструктурної (І) та вагонної (В) складових плати (тарифу) для вагонів парку залізниці (І+В) х k (- коефіцієнт підвищення тарифу згідно наказу міністерства інфраструктури України № 441 від 22.06.2022 - 4,729).

Загальна сума тарифу за перевезення вантажу у вагонах №№: 97245260, 58997073, 58960956 по перевізному документу № 35821420 від 21.10.2022 від станції Ізов до станції Ізов (екс.) та у зворотному напрямку по акту неприйома № 276/2022 від 26.10.2022 та у вагонах №№: 97290514, 97208607, 97275143, 59541672 по перевізному документі № 35860816 від 24.10.2022 від станції Ізов до станції Ізов (екс) та у зворотньому напрямку, а також по акту неприйому № 299 від 20.11.2022 та № 305 від 28.11.2022 становить 178 563 грн (59 521 грн + 59 521 грн + 59 521 грн) як, між іншим, зазначено у розрахунку Перевізника.

Пункт 7 розділу III Збірника тарифів визначає збори за перестановку вагонів і контейнерів та виконання інших додаткових операцій на прикордонних станціях.

Так підпунктом 7.5 пункту 7 вказаного розділу визначено, що за інші додаткові операції які виконують на прикордонних станціях, справляються такі збори:

1) при перевезенні експортних та імпортних вантажів із/в України(у) в /із інші(их) країн, крім країн Співдружності Незалежних держав (СНД), Латвійської Республіки, Литовської Республіки та Естонської Республіки, через станції Львівської залізниці:

за послуги, пов`язані з прибуттям і здачею за кордон експортних вантажів: за 1 вагон - 350,5грн/ за 1 великотоннажний контейнер - 116,8 грн;

за послуги, пов`язані з прийманням і відправленням імпортних вантажів: за 1 вагон - 331,6 грн, за 1 великотоннажний контейнер - 110,5 грн;

2) на покриття витрат, пов`язаних з митним доглядом експортних та імпортних вантажів, що перевозяться через сухопутні прикордонні переходи і станцію Іллічівськ-Поромна: за вагонну, контрейлерну та контейнерну відправку великотоннажного контейнера - 34,9 грн, середньотоннажного контейнера - 7,0 грн. У разі оформлення на маршрут або групу вагонів одного перевізного документа збір нараховується один раз за всю відправку.

У разі оформлення на маршрут або групу вагонів одного перевізного документу збір нараховується один раз на всю відправку.

Коригуючий коефіцієнт до плат та зборів Збірника тарифів становить - 5,139. Коефіцієнт встановлений вказівкою № Ц-3-91/1011-22 від 28.06.2022 року відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 22.06.2022 за № 441.

Згідно п.п. 5.1, 5.2 , 5.4 розд. II Збірника тарифів порядок округлення застосовується при розрахунках кінцевого результату за кожним видом плати та зборів.

Тобто, базова ставка збору Збірника тарифів множиться на коригуючий коефіцієнт та на кількість показників (тонн,години, вагони/контейнера, вісі, комплекти документів, повідомлення, пломби, та ін.), за які нараховується збір, після чого округлюється кінцевий результат.

Так, послуги, пов`язані з прибуттям і здачею за кордон експортних вантажів через станції Львівської залізниці (по коду 105) становлять: 350.5x5.139 х7 (кількість вагонів у відправках) = 12 608,50 грн.

Послуги, пов`язані з прийманням і відправленням імпортних вантажів через станції Львівської залізниці (по коду 106) становлять: 331,6x5,139 (діючий коефіцієнт 7 (кількість вагонів у відправках) = 11 928,60 грн.

Покриття витрат, пов`язаних з митним доглядом експортних і імпортних вантажів, що перевозяться через сухопутні прикордонні переходи (по коду 107) становлять: 34,9 x 5,139 (діючий коефіцієнт) х 2 (кількість відправок) = 358,70 грн.

Відтак, загальна сума за вказані додаткові операції, які виконуються на прикордонних станціях по актах неприйому № 276/2022 від 26.10.2022 та № 275/2022 від 26.10.2022, № 299 від 20.11.2022, № 305 від 28.11.2022 по відправках №№: 35821420, 35860816 становить - 74 687,40 грн (24 895,80 грн. х 3).

Окрім цього, згідно актів форми ГУ-23 на затримку вагонів № 3667 від 28.10.2022, № 3665 від 27.10.2022 та № 3762 від 04.11.2022 створена накопичувальна картка № 17010006 від 17.01.2023 при затримці вагонів на прикордонній станції Ізов на суму 105 052,70 грн, ПДВ - 21 010,54 грн, разом - 126 063,24 грн по наступним платежам:

- плата за користування вагонами в розмірі 65 800,00 грн, ПДВ - 13 160,00 грн, разом - 78 960,00 грн;

- збір за зберігання вантажів у вагонах в розмірі 35 972,90 грн, ПДВ-7 194,58 грн, разом - 43 167,48 грн;

- маневрова робота в розмірі 3 007,40 грн, ПДВ - 601,48 грн, разом - 3 608,88 грн;

- за надання інформації в розмірі 272,40 грн, ПДВ - 54,48 грн, разом - 326,88 грн.

Плата за користування вагонами №№: 997245260, 58997073, 58960956, 97290514, 97208607, 97275143, 59541672 нарахована згідно пункту 3.4 розділу 3 Договору та додатку 1-2 до цього договору.

Розрахунок проведений відповідно до вимог п. 3 Договору, а розмір плати за користування власними вагонами Перевізника встановлюється відповідно п. 3.4.2 Договору на підставі актів загальної форми ГУ-23, в яких зазначається причина затримки, дата та час початку затримки. У випадках затримки вагонів на вихідній прикордонній передавальній станції - початком затримки вважається час прибуття вантажу на станцію.

В даному випадку розрахунок плати за користування вагонами Перевізника проведено згідно Додатку 1-2 до Договору, де застосована ставка плати за використання власних вагонів Перевізника (Спл) типу цементовоз 1200,00грн./добу у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України на листопад місяць 2022 року на суму 78 960,00 грн.

Але, по накопичувальній картці ФДУ-92 № 17010006 не в повному обсязі було нараховано плату за користування вагонами перевізника №№: 97245260, 58997073, 58960956, 97290514, 97208607, 97275143, 59541672 оскільки нарахування проведено згідно Додатку 1-2 до Договору із застосуванням ставки плати з використання власних вагонів Перевізника у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України на листопад 2022 року для вагонів типу цементовоз, що становила 1 200 грн за добу, а потрібно було застосувати ставки плати за використання вагонів типу цементовоз для перевезення зернових вантажів в жовтні 2022 року, яка становила 1 507 грн та в листопаді 2022 року, як становила 2 107 грн, так як затримка вагонів відбувалась 164 год. 05 хв. - у жовтні 2022 року та 83 год. 11 хв - у листопаді 2022 року.

Відтак плата за користування вагонами при затримці по актах неприйнятих вагонів № 276/2022 від 26.10.2022 та № 275/2022 від 26.10.2022 становить 116 062,80 грн.

Згідно актів форми ГУ-23 на затримку вагонів № 4022 від 25.11.2022, № 4041 від 26.11.2022 та № 4024 від 25.11.2022, № 4037 від 26.11.2022 по накопичувальній картці № 22120121 від 02.01.2023 при затримці вагонів на прикордонній станції Ізов нараховані наступні суми, які стягнуті з особового рахунку ТОВ «УТЛК» за винятком недобору, що допущений станцією Ізов при нарахуванні плати за користування вагонами:

- плата за користування вагонами по перевізному документу № 35821420 (згідно акта № 4041) в розмірі 3 150,00 грн, ПДВ - 630,00 грн, разом - 3 780,00 грн;

- плата за користування вагонами по перевізному документу № 35860816 (згідно акта № 4037) в розмірі 4 200,00 грн, ПДВ - 840,00 грн, разом 5 040,00 грн.

Але, по накопичувальній картці ФДУ-92 №22120121 не в повному обсязі нараховано плату користування вагонами Перевізника №№: 97245260, 58997073, 58960956 по перевізному документу № 35821420 та у вагонах №№: 997290514, 97208607, 97275143, 59541672 по перевізному документу № 35860816.

Нарахування проведено згідно Додатку 1-2 до Договору із застосуванням ставки плати за використання власних вагонів Перевізника у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України на листопад 2022 року для вагонів типу цементовоз, що становила 1 200,00 грн за добу, а потрібно було застосувати ставки плати за використання вагонів типу цементовоз для перевезення зернових вантажів в листопаді 2022 року, яка становила 2 107,00 грн.

Відтак, вірною є сума за користування вагонами при затримці по акту неприйому № 299 від 20.11.2022 в сумі 12 905,20 грн, 15 486,24 ПДВ - 2 581,04 грн, разом з ПДВ 15 486,24 грн, а відтак допущено недобір в розмірі 5 555,20 грн, ПДВ 1 104,00 грн, разом з ПДВ 6 666,24 грн, який підлягає оплаті відповідачем.

Згідно актів форми ГУ-23 на затримку вагонів № 4087 від 29.11.2022 та № 4079 від 29.11.2022 створена накопичувальна картка № 27010008 від 28.01.2023 при затримці вагонів на прикордонній станції Ізов на суму 223 046,60 грн, ПДВ - 44 609,32 грн, разом 267 655,92 грн, де нараховані наступні платежі:

- плата за користування вагонами в розмірі 136 033,10 грн, ПДВ - 27 206, 62 грн, разом 163 239, 72 грн;

- збір за зберігання вантажів у вагонах в розмірі 87 013, 50 грн, ПДВ - 17 402, 70 грн, разом 104 416,20 грн.

В даному випадку розрахунок плати за користування вагонами перевізника проведено згідно Додатку 1-2 до Договору, де застосована ставка плати за використання власних вагонів Перевізника (Спл) типу цементовоз 1 100,00 грн./добу у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України на листопад та грудень 2022 року на суму 163 239,72 грн.

Але, по накопичувальній картці ФДУ-92 №27010008 не в повному обсязі нараховано плату за користування вагонами перевізника №№: 97245260, 58997073, 58960956 по перевізному документу № 35821420 та вагонів №№: 997290514, 97208607, 97275143, 59541672 по перевізному документу № 35860816. Нарахування проведено згідно Додатку 1-2 до Договору із застосуванням ставки плати використання власних вагонів Перевізника у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України на листопад - грудень 2022 року для вагонів типу цементовоз, що становила 1100,00 грн за добу, а потрібно було застосувати ставки плати за використання вагонів типу цементовоз для перевезення зернових вантажів в листопаді - грудні 2022, яка становила 2 107,00 грн.

Тому, вірною є сума за користування вагонами по акту неприйому № 305 від 28.11.2022 - 260 565, 90 грн, ПДВ 52 113, 18 грн, разом з ПДВ - 312 679,08 грн.

Так, відповідні розрахунки суду першої інстанції судовою колегією приймаються до уваги, як вмотивовані.

Щодо нарахування збору за зберігання вантажу у вагонах №№: 97245260, 58997073, 58960956, 97290514, 97208607, 97275143, 59541672 за перевізними документами № 35821420, № 35860816 колегія суддів вказує, що на одержувача покладено обов`язок прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом (стаття 46 Статуту залізниць України).

Пунктом 2 Розділу ІІІ Збірника тарифів визначено, що термін безоплатного зберігання обчислюється згідно з відповідними Правилами.

Після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі: 4,0 грн за одну тонну - при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах - за масу брутто, округлену до повних тонн.

При виникненні на станції ускладнень, пов`язаних із несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів одержувачами (експедиторами), начальник залізниці має право збільшити ставку збору за зберігання вантажів до двократного розміру. Підвищена ставка вводиться після двох годин з моменту повідомлення одержувача про введення підвищеної ставки, але не раніше ніж через 24 години після закінчення терміну безоплатного зберігання.

Пунктом 8 Правил зберігання вантажів визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін безоплатного зберігання обчислюється: при затримці - з моменту затримки.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Відповідно до пункту 1 Правил складання актів, що затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855 при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти та акти загальної форми.

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства (пункт 3 Правил складання актів).

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з Додатком № 6 до Правил користування.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16.

Тобто, складені Перевізником Акти загальної форми ГУ-23 підтверджують факт затримки вагонів у встановленому законом порядку із зазначенням початку та закінчення затримки вагонів, а відтак згідно положень частини 1 статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» можуть бути підставою для майнової відповідальності Замовника, і такий висновок місцевого господарського суду колегія суддів вважає правильним.

Стосовно плати за зберігання вантажу у вагонах, то такий збір за перевізними документами № 35821420, № 35860816 за два періоди затримки (188 год та 424 год) становить: 147 583, 38 грн (43 167, 18 грн + 104 416, 20 грн).

Пунктом 1.8 розділу III Збірника тарифів передбачено, що за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під`їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам`яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ- 45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,6 грн за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні. До такої роботи належать:

- переставляння вагонів з одного вантажного фронту на інший, переміщення вагонів на фронті;

- подача вагонів на ваги і для дозування;

- прибирання вагонів після зважування та дозування;

- у випадках, коли навантаження або вивантаження виконується в присутності локомотива залізниці (подача стисненого повітря від локомотива тощо);

- інша маневрова робота з вагонами на станціях, під`їзних коліях та інших місцях незагального користування.

За пунктом 3 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту і зв`язку України № 507 від 31.08.2005, маневровою роботою є будь-які пересування рухомого складу залізничного транспорту станційними й іншими коліями для забезпечення поїзної роботи і виробничої діяльності підприємств.

Маневри - будь-які пересування рухомого складу залізничного транспорту станційними й іншими коліями для забезпечення поїзної роботи і виробничої діяльності підприємств. Одиницею залізничного рухомого складу є локомотив та вагон.

Отже, маневрові роботи підлягають оплаті замовником у разі їх фактичного виконання.

Маневрова робота пов`язана з затримкою вагонів (контейнерів) на прикордонних (припортових) станціях з вини вантажовласника на Львівській залізниці (експорт).

На підставі актів форми ГУ-23 № 3765, № 4255 відповідачу нарахований збір за маневрову роботу у розмірі 3 608, 88 грн з ПДВ. При обрахуванні збору за маневрову роботу застосований коригуючий коефіцієнт 5,139 згідно телеграфного розпорядження № Ц-3-91/1011-22 від 28.06.2022.

Крім того, відповідачу нараховані додаткові збори, щодо операцій за надання одержувачу інформації про вантажі, що прибули на їх станцію призначення.

В таблиці 3 пункту 10 розділу ІІІ Збірника тарифів визначені послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, зокрема, операції за надання одержувачам інформації про вантажі, що прибули на їх адресу на станції призначення, зокрема видача довідок, пов`язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за них у письмовому вигляду - 8,8 грн за відправку; телеграфом - 53,0 грн за відправку.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що збір за повідомлення телеграфом нараховано в розмірі 328,88 грн із застосуванням корегуючого коефіцієнта 5,139.

Питання повідомлення про заборону пропуску товару через митний кордон регулюється Інструкцією про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України, пунктом 4.12 якої визначено, що на підставі рішення митниці працівник прикордонної передавальної станції надсилає на станцію відправлення телеграму для інформування вантажовідправника про затримку товару (вантажу) і про її причини. Вантажовідправник вживає заходи щодо усунення причин затримки такого товару (вантажу) або його повернення на станцію відправлення, про що інформує цю станцію. Станція відправлення повідомляє прикордонну передавальну станцію про прийняте вантажовідправником рішення.

На виконання даних вимог прикордонною станцією Ізов на станцію відправлення направлено телеграми про затримку вагонів згідно записів № 178 від 28.10.2022, № 199 від 31.10.2022, № 28 від 07.11.2022, № 186 від 29.11.2022, № 3 від 1.12.2022, № 12 від 04.12.2023, що вбачається з витягу книги телеграм.

Так, станцією відправлення (Рудня - Почаївська) здійснено повідомлення вантажовідправника (відповідача), про що здійснено відповідні записи під пунктами 145, 146, 152, 164, 165 (156),

Факт обізнаності відповідача про затримання певних вагонів вбачається із листів останнього № 92 від 03.11.2022, № 95 та № 97 від 25.11.2022 та № 103 від 16.12.2022, згідно яких останній надавав позивачу розпорядження як діяти з вантажем у відповідних вагонах далі.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що закріплення сторонами у Договорі електронного документообігу не забороняє складання документів у паперовій формі та повідомлення про затримку вагонів телефонограмами з причин повернення вантажу та неприйняття вагонів у міжнародному сполученні.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене у сукупності, а також зважаючи, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів належного виконання відповідачем зобов`язання щодо дотримання правил користуванням вагонами, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що відповідачем було порушено умови перевезення вантажів залізничним транспортом, умови Договору та положення статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України, а тому судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 840 177,96 грн.

Щодо доводів апелянта про те, що виходячи зі змісту наявних у цій справі протоколів контролю товарів вбачається, що недопуск Польською залізницею вагонів стався з причин їх невідповідності вимогам щодо технічного стану, тобто з причин, які залежали від позивача (позивачем порушено Розділ ІІ параграфу 3 пункту 3.1. Правил користування вантажними вагонами в міжнародному сполученні, які є додатком «Б» до Договору КВВ, параграф 6 статті 14 та параграф 1 статті 19 СМГС, статті 31 Статуту залізниць України, пункту 1.3 та додатку 2 до Правил перевезення вантажів навалом та насипом, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542), судова колегія зазначає таке.

З Акту (протоколу) № 275/2022 вбачається, що у графі «Причини неприйняття вагонів» зазначено: «Повернення до УЗ, на підставі акту № PGKS-HR. 671.639.2022 від 26.10.2022.

Із наданого відповідачем протоколу (сертифікату) № PGKS-HR. 671.639.2022 від 26.10.2022 вбачається, що його було складено уповноваженим представником Державного прикордонного Санітарного інспектора у Гребенному (Польща): мгр інж. Лукашем Кравчиком, старшим помічником - довіреність № 23/21.

Контроль було здійснено на підставі ст. 4 та ст. 25 Закону про державну санітарну інспекцію від 14.03.1985, ст. 80 та ст. 81 Закону про безпечність харчових продуктів та продовольчої сировини від 25.08.2006, ст. 44 Регламенту Європейського парламенту та ради ЄС 2017/625 від 15.03.2017 про офіційний контроль та іншу офіційну діяльність, що провадиться для забезпечення застосування положень харчового та кормового права, правил щодо здоров`я і благополуччя тварин, здоров`я рослин та засобів захисту рослин, яким внесено зміни до Регламенту Європейського парламенту та ради ЄС № 999/2001, ЄС № 396/2005, ЄС № 1069/2009, ЄС № 1107/2009, ЄС № 1151/2012, ЄС № 652/2014, ЄС № 2016/429, та ЄС № 2016/2031, Регламенту ради ЄС № 1/2005 та ЄС № 1099/2009, а також Директив ради 98/58 ЄС, 1999/74 ЄС, 2007/43/ЄС, 2008/119/ЄС та 2008/120/ЄС.

Процедуру здійснення контролю визначено Порядком здійснення офіційного контролю за відповідністю харчових продуктів та матеріалів та виробів, що контактують з харчовими продуктами, підконтрольними прикордонній санітарній службі (PK/NG/1) описаним у Постанові № 293/19 головного санітарного інспектора від 13.12.2019 про порядок офіційного контролю за відповідністю харчових продуктів та матеріалів і виробів, що контактують з харчовими продуктами, підконтрольними прикордонній санітарній службі, вимогам санітарних норм.

Із протоколу № PGKS-HR. 671.639.2022 від 26.10.2022 вбачається, що представником Державного прикордонного Санітарного інспектора проводилась: перевірка документації заява (або інший документ), фітосанітарні сертифікати, заява імпортера, рахунок-фактура, звіти за результатами токсикологічних досліджень та досліджень на наявність ГМО, сертифікати якості продукції, видані виробником товарно-транспортні накладні, звіт про зважування вантажу на станції Грубешів ЛХС.

Оцінка умов транспортування та складування - вагони герметичні, закриті, деякі з механічними пошкодженнями, з неправильним маркуванням. Внутрішні та зовнішні поверхні люків і вагонів сильно забруднені цементом.

З Акту (протоколу) № 276/2022 вбачається, що у графі «Причини неприйняття вагонів» зазначено: «Повернення до УЗ, на підставі акту № PGKS-HR.671.638.2022. Порушення положень Постанови (ЄС) № 852/2004 Європейського Парламенту і Ради від 29.04.2004 «Про гігієну харчових продуктів». Не відповідають санітарним вимогам та не можуть бути призначені для споживання людьми.».

Із наданого відповідачем протоколу (сертифікату) № PGKS-HR.671.638.2022 від 26.10.2022 вбачається, що його було складено уповноваженим представником Державного прикордонного Санітарного інспектора у Гребенному (Польща): мгр інж. Лукашем Кравчиком, старшим помічником - довіреність № 23/21.

Контроль було здійснено на підставі ст. 4 та ст. 25 Закону про державну санітарну інспекцію від 14.03.1985, ст. 80 та ст. 81 Закону про безпечність харчових продуктів та продовольчої сировини від 25.08.2006, ст. 44 Регламенту Європейського парламенту та ради ЄС 2017/625 від 15.03.2017 про офіційний контроль та іншу офіційну діяльність, що провадиться для забезпечення застосування положень харчового та кормового права, правил щодо здоров`я і благополуччя тварин, здоров`я рослин та засобів захисту рослин, яким внесено зміни до Регламенту Європейського парламенту та ради ЄС № 999/2001, ЄС № 396/2005, ЄС № 1069/2009, ЄС № 1107/2009, ЄС № 1151/2012, ЄС № 652/2014, ЄС № 2016/429, та ЄС № 2016/2031, Регламенту ради ЄС № 1/2005 та ЄС № 1099/2009, а також Директив ради 98/58 ЄС, 1999/74 ЄС, 2007/43/ЄС, 2008/119/ЄС та 2008/120/ЄС.

Процедуру здійснення контролю визначено Порядком здійснення офіційного контролю за відповідністю харчових продуктів та матеріалів та виробів, що контактують з харчовими продуктами, підконтрольними прикордонній санітарній службі (PK/NG/1) описаним у Постанові № 293/19 головного санітарного інспектора від 13.12.2019 про порядок офіційного контролю за відповідністю харчових продуктів та матеріалів і виробів, що контактують з харчовими продуктами, підконтрольними прикордонній санітарній службі, вимогам санітарних норм.

Із протоколу № PGKS-HR.671.638.2022 від 26.10.2022 вбачається, що представником Державного прикордонного Санітарного інспектора проводилась: перевірка документації заява (або інший документ), фітосанітарні сертифікати, заява імпортера, рахунок-фактура, звіти за результатами токсикологічних досліджень та досліджень на наявність ГМО, сертифікати якості продукції, видані виробником товарно-транспортні накладні, звіт про зважування вантажу на станції Грубешів ЛХС.

Оцінка умов транспортування та складування - вагони герметичні, закриті, деякі з механічними пошкодженнями, з неправильним маркуванням. Внутрішні та зовнішні поверхні люків і вагонів сильно забруднені цементом.

З Акту (протоколу) № 299 вбачається, що у графі «Причини неприйняття вагонів» зазначено «Поставка всупереч договорам», у графі «Примітка» - «Сертифікат PGKS-HR.671. від 754 до 757.2022. Вагони забруднені.».

Із наявних у матеріалах справи протоколів (сертифікатів) контролю товарів № PGKS-HR.671.754.2022, № PGKS-HR.671.756.2022, № PGKS-HR.671.757.2022 від 20.11.2022 вбачається, що їх було складено уповноваженим представником Державного прикордонного Санітарного інспектора у Гребенному (Польща): мгр інж. Павлом Гутовським, старшим помічником - довіреність № 25/21.

Контроль було здійснено на підставі ст. 4 та ст. 25 Закону про державну санітарну інспекцію від 14.03.1985, ст. 80 та ст. 81 Закону про безпечність харчових продуктів та продовольчої сировини від 25.08.2006, ст. 44 Регламенту Європейського парламенту та ради ЄС 2017/625 від 15.03.2017 про офіційний контроль та іншу офіційну діяльність, що провадиться для забезпечення застосування положень харчового та кормового права, правил щодо здоров`я і благополуччя тварин, здоров`я рослин та засобів захисту рослин, яким внесено зміни до Регламенту Європейського парламенту та ради ЄС № 999/2001, ЄС № 396/2005, ЄС № 1069/2009, ЄС № 1107/2009, ЄС № 1151/2012, ЄС № 652/2014, ЄС № 2016/429, та ЄС № 2016/2031, Регламенту ради ЄС № 1/2005 та ЄС № 1099/2009, а також Директив ради 98/58 ЄС, 1999/74 ЄС, 2007/43/ЄС, 2008/119/ЄС та 2008/120/ЄС.

Із протоколів контролю товарів № PGKS-HR.671.754.2022, № PGKS-HR.671.756.2022, № PGKS-HR.671.757.2022 від 20.11.2022 вбачається, що представником Державного прикордонного Санітарного інспектора проводилась: перевірка документації заява (або інший документ), фітосанітарні сертифікати, заява імпортера, рахунок-фактура, звіти за результатами токсикологічних досліджень та досліджень на наявність ГМО, сертифікати якості продукції, видані виробником товарно-транспортні накладні, звіт про зважування вантажу на станції Грубешів ЛХС.

Оцінка умов транспортування та складування вагони, в основному, герметичні, негерметичні ділянки заповнені монтажною піною, закриті, деякі з механічними пошкодженнями, відсутнє належне маркування, виявлено спроби зафарбити напис «цемент» - написи просвічуються крізь фарбу. Внутрішні та зовнішні поверхні люків і вагонів сильно забруднені цементом. Залишки цементу, що осипаються з внутрішньої поверхні, забруднюють насіння ріпаку.

З Акту (протоколу) № 305 вбачається, що у графі «Причини не прийняття вагонів» зазначено «вантаж, затриманий фітосанітарним органом». Графа «примітки» містить запис наступного змісту: «Повернення до УЗ, сертифікат PGKS-HR.671.797.2022 до PGKSHR.671.800.2022 не відповідають санітарним вимогам та не можуть бути призначені для споживання людьми».

Зі змісту протоколів контролю товарів № PGKS-HR.671.797.2022 та № PGKSHR.671.800.2022 вбачається, що їх було складено уповноваженим представником Державного прикордонного Санітарного інспектора у Гребенному (Польща): мгр інж. Павлом Гутовським, старшим помічником - довіреність № 25/21

Контроль було здійснено на підставі ст. 4 та ст. 25 Закону про державну санітарну інспекцію від 14.03.1985, ст. 80 та ст. 81 Закону про безпечність харчових продуктів та продовольчої сировини від 25.08.2006, ст. 44 Регламенту Європейського парламенту та ради ЄС 2017/625 від 15.03.2017 про офіційний контроль та іншу офіційну діяльність, що провадиться для забезпечення застосування положень харчового та кормового права, правил щодо здоров`я і благополуччя тварин, здоров`я рослин та засобів захисту рослин, яким внесено зміни до Регламенту Європейського парламенту та ради ЄС № 999/2001, ЄС № 396/2005, ЄС № 1069/2009, ЄС № 1107/2009, ЄС № 1151/2012, ЄС № 652/2014, ЄС № 2016/429, та ЄС № 2016/2031, Регламенту ради ЄС № 1/2005 та ЄС № 1099/2009, а також Директив ради 98/58 ЄС, 1999/74 ЄС, 2007/43/ЄС, 2008/119/ЄС та 2008/120/ЄС.

Із протоколів контролю товарів № PGKS-HR.671.797.2022 та № PGKSHR.671.800.2022 вбачається, що представником Державного прикордонного Санітарного інспектора проводилась: перевірка документації заява (або інший документ), фітосанітарні сертифікати, заява імпортера, рахунок-фактура, звіти за результатами токсикологічних досліджень та досліджень на наявність ГМО, сертифікати якості продукції, видані виробником товарно-транспортні накладні, звіт про зважування вантажу на станції Грубешів ЛХС.

Оцінка умов транспортування та складування вагони, в основному, герметичні, негерметичні ділянки заповнені монтажною піною, закриті, деякі з механічними пошкодженнями. Внутрішні та зовнішні поверхні люків і вагонів сильно забруднені цементом виявлено спроби пофарбувати неочищені внутрішні поверхні манжету завантажувального бункера. Залишки цементу, що осипаються з внутрішньої поверхні, забруднюють насіння ріпаку.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Додаткова підготовка вагонів та контейнерів під завантаження вантажів, що потребують особливих умов перевезення і зберігання, може здійснюватися залізницею на підставі договору за рахунок відправника.

Під наливання повинні подаватися цистерни та бункерні напіввагони, що відповідають роду наливного вантажу.

Підготовка під наливання спеціальних цистерн та бункерних напіввагонів усіх форм власності здійснюється відправником.

Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається:

вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці;

контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Оскільки вантаж у вагон був завантажений відповідачем, як відправником (графа 20 залізничної накладної), саме він зобов`язаний був визначити придатність рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні.

При цьому, пунктом 6.1 розділу 1 додатку 1 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено, що навантажений відправником вантаж у вагони і контейнери критого типу перевізник приймає до перевезення, оглядаючи зовні стан вагонів і контейнерів, перевіряючи стан люків і дверей, наявність, справність пломб, а також відповідність знаків на пломбах, що вказані у накладній. Перевізник перевіряє пломби на контейнерах, навантажених відправником у вагони, якщо розміщення контейнерів у вагоні забезпечує доступ до них. Перевізник не перевіряє кількість місць, масу та стан вантажу.

Пунктом 1.3. додатку 1 «Правила перевезення вантажів» до Угоди передбачено, що після завантаження вантажу перевізник або відправник, у залежності від того, ким здійснюється завантаження, очищує від забруднення вантажем зовнішню частину вагону, деталі вагону і написи на вагоні.

Як уже зазначено вище, вантаж було завантажено саме вантажовідправником - відповідачем.

Також, параграфом 3 статті 19 Угоди передбачено, що особа, яка здійснює навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних умов по розміщенню і кріпленню вантажу у вагонах ІТЕ та АТС, а також за всі наслідки неналежного навантаження.

Відповідно до приписів параграфу 2 статті 22 Угоди перевізник не зобов`язаний перевіряти правильність та достатність супровідних документів, доданих відправником до накладної.

Пунктом 2.2.3. Договору передбачено право Замовника відмовитися від прийняття порожніх власних вагонів Перевізника у випадках, якщо виключається можливість використання Замовником вагонів під перевезення вантажу внаслідок їх технічної або комерційної непридатності, та/або наданих без заявки Замовника.

Як зазначено в пункті 3.9 роз`яснень Вищого господарського суду України № 04-5/225 від 29.09.2008 «Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002» Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження технічної чи комерційної несправності вагонів, а також докази того, що відповідач звертався до працівників станції про складання відповідних актів.

Водночас, відповідно до параграфу 1 статті 8 Угоди договором між відправником, отримувачем і перевізником, який бере участь у перевезенні, можуть встановлюватися особливі умови перевезення вантажу.

Особливі умови перевезення вантажу між позивачем та відповідачем передбачені Додатком 1-7 Публічного Договору.

Умови, які передбачені додатком 1-7 «Умови надання послуги з перевезення вантажів на особливих умовах» на момент виникнення спірних правовідносин діяли в редакції від 12.09.2022, яка не містить відмінностей з редакцією договору, що наявна у матеріалах справи.

Відповідно до перевізного документу № 35821420, а саме графи 15 «Найменування вантажу», дане перевезення здійснювалося на особливих умовах.

Згідно пункту 2.7 додатку 1-7 Публічного договору в накладній № 35821420 у графі 15 вантажовідправником зазначено (мовою оригіналу): «Ответственный за правильность погрузки менеджер Мищук Р.Н. Перевозка на особых условиях, согласование УЗ от 25.07.2022 № Ц-54/69».

Цим Додатком до Договору визначено умови надання послуг з перевезення вантажів на особливих умовах щодо типових видів перевезень (далі послуга з перевезення на особливих умовах). У разі, якщо типові види перевезень, визначені цим Додатком до Договору не передбачають умов для перевезення вантажів Замовника вантажовідправника, надання таких послуг з перевезення вантажів на особливих умовах здійснюється на підставі окремої заявки Замовника вантажовідправника відповідно до Правил приймання вантажів до перевезення без застосування умов цього Додатку до Договору (пункт 1.2. Додатку 1-7 Публічного договору).

Розділом 2 Додатку 1-7 передбачено, що Замовник вантажовідправник, який має намір скористатись послугою з перевезення на особливих умовах надає Перевізнику замовлення щодо надання послуги з перевезення вантажів на особливих умовах з використанням Системи планування перевезень. Замовлення є заявою про перевезення вантажу на особливих умовах передбаченою Правилами приймання вантажів до перевезення.

Перевізник зобов`язується надати послугу з перевезення на особливих умовах за узгодженим Перевізником Замовленням де Перевезення зернових вантажів навалом/насипом у невідповідному рухомому складі мінераловозах та/або цементовозах.

При цьому у Розділі 3 Додатку 1-7 Публічного договору передбачено, що Замовник вантажовідправник несе відповідальність за відповідність обраного типового способу перевезення виду (типу) вантажу, який пропонується до перевезення.

Замовник вантажовідправник забезпечує відповідність умов перевезення вантажу (тари, упаковки, тощо) особливим умовам перевезення визначеним цим Додатком до Договору і законодавству та несе відповідальність у разі їх порушення, в тому числі у вигляді компенсації завданих збитків.

Відповідно до пункту 2.3 Правил перевезення вантажів навалом і насипом (затверджені наказом Міністерства транспорту України 20.08.2001 № 542) під навантаження зернових вантажів подаються справні та очищені, а в разі потреби промиті вагони.

Оскільки вантаж у зазначені вагони був завантажений саме відповідачем (як відправником), він зобов`язаний був визначити придатність рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні.

Також, як вже зазначалось, у пункті 2.2.3 Договору передбачено право Замовника відмовитися від прийняття порожніх власних вагонів Перевізника у випадках, якщо виключається можливість використання замовником вагонів під перевезення вантажу внаслідок їх технічної або комерційної непридатності, та / або наданих без заявки Замовника.

Однак у даному випадку незважаючи на те, що вагони були забруднені цементом, відповідач не відмовився від зазначених вагонів та здійснив їх навантаження.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність вини Перевізника у виникненні затримки вищевказаних вагонів, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Таким чином, з урахуванням, у тому числі, позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16, судова колегія приймає до уваги як належний та допустимий доказ на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції з вини відповідача акти загальної форми ГУ-23, складені згідно з Додатком № 6 до Правил користування вагонами і контейнерами. При цьому подія затримка вагонів, зафіксована в актах загальної форми ГУ-23, сталась на території України, та стосується правовідносин між Перевізником (Українською залізницею) та Замовником (відповідачем), а тому посилання апелянта на те, що в даному випадку має місце міжнародне перевезення залізничним транспортом, тому акт загальної форми ГУ-23 не може братися судом до уваги, колегією суддів оцінюються критично.

Усі інші доводи та міркування апелянта, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті апеляційним господарським судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків про наявність підстав для задоволення позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2020 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесено з неповним з`ясуванням всіх обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 у справі № 910/16892/23 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених відповідачем в апеляційні скарзі доводів в цілому.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-логістична компанія" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 у справі № 910/16892/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-логістична компанія".

4. Справу № 910/16892/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.07.2024.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков