номер провадження справи 5/105/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 Справа № 908/1495/24

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29, м. Запоріжжя, 69005; )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Онищенка Віктора Андрійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про стягнення 6 517,44 грн.,

Без участі представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

17.05.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Головного управління Національної поліції в Запорізькій області до Фізичної особи-підприємця Фізичної особи-підприємця Онищенка Віктора Андрійовича про стягнення 6 517,44 грн.

17.05.2024 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 03.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1495/24 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочато з 27.06.2024, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії та подати усі наявні в них докази, які стосуються предмету спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У судовому засіданні 29.07.2024 судом прийнято рішення.

Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 11.10.2023 року між Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області (Покупець) та Фізичною особою-підприємцем Онищенком Віктором Андрійовичем (Постачальник) укладений договір № 738-23 про поставку будівельних товарів за кошти місцевого бюджету (Договір) на загальну суму 119 280,00 грн. Відповідно до п. 3.1. договору, постачальник зобов`язався поставити товар протягом семи робочих днів з дня заявки замовника, але не пізніше 31.10.2023. Відповідно до пункту 3.2. договору, місцем поставки визначено: 69057, Україна, м. Запоріжжя, вул. О. Матросова, 29. 03.11.2023 ФОП Онищенком В.А. здійснено поставку, що підтверджується видатковою накладною № З-001 від 03.11.2023 на суму 21 312,00 грн. та 06.11.2023 ФОП Онищенком В.А. здійснено поставку, що підтверджується видатковою накладною № З-002 від 06.11.2023 на суму 97 968,00 грн. Таким чином, ФОП Онищенком В.А. зобов`язання виконано з порушенням строку визначеного договором № 738-23 від 11.10.2023. У зв`язку з порушенням відповідачем строків здійснення поставки, керуючись п. 9.3. договору позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за період з 01.11.2023 по 06.11.2023 у розмірі 6 517,44 грн. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Станом на 29.07.2024 відповідач відзив на позовну заяву, запропонований надати ухвалою від 03.06.2024 до суду не направив.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2023 року між Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області (Покупець) та Фізичною особою-підприємцем Онищенком Віктором Андрійовичем (Постачальник) укладений договір № 738-23 про поставку будівельних товарів за кошти місцевого бюджету (Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язався поставити і передати у власність Покупця будівельні товари різні за кодом ДК 021:2015:44110000-4 Конструкційні матеріали (Товар), а Покупець зобов`язався прийняти Товар і оплатити його в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Найменування (номенклатура, асортимент), перелік, кількість, ціна за одиницю Товару зазначено у Додатку 1 (Специфікація), технічні характеристики, рік виготовлення та гарантійний термін Товару зазначено у Додатку 2 (Технічні та якісні характеристики Товару). Додатки є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 2.1. договору, загальна ціна договору складає: - 119 280,00 грн. (Сто дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят гривень 00 копійок) без ПДВ.

Пунктом 3.1. договору сторони визначили, що постачальник зобов`язаний поставити товар протягом семи робочих днів з дня заявки Замовника, але не пізніше 31.10.2023 року.

Відповідно до пункту 3.2. договору, місцем поставки визначено 69057, Україна, м. Запоріжжя, вул. О. Матросова, 29.

Передача постачальником товару, що є предметом цього договору здійснюється за видатковою накладною та актом приймання-передачі, які підтверджують факт приймання-передачі товару уповноваженій особі покупця за довіреністю. Разом із товаром постачальник зобов`язаний передати покупцю наступні документи: рахунок на оплату, видаткову накладну, акт приймання - передачі, гарантійні документи (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору, поставка товару за цим договором здійснюється у повному обсязі в межах строку поставки, визначеному в п. 3.1. даного договору.

Під час приймання товару уповноважений представник покупця на підставі довіреності зобов`язаний звірити його відповідність кількості товару, вказаним у видатковій накладній, перевірити наявність і відповідність документів, що підтверджують якість товару згідно з умовами договору, поставити підпис за отримання товару (п. 4.4. договору).

Згідно з п. 4.8. договору, якщо фактичний строк поставки товару з урахуванням строку заміни невідповідного товару на відповідний перевищує строк визначений п. 4.6 та перевищує строк визначений п. 3.1 даного договору, така поставка вважається простроченою.

Пунктом 4.9. договору передбачено, що факт приймання товару, а також відсутність зауважень до товару підтверджується підписанням уповноваженими представниками сторін належним чином (відповідно до вимог чинного законодавства) оформленої видаткової накладної на товар та акту приймання-передачі.

Зобов`язання по складанню усіх необхідних накладних та актів покладається на постачальника. Усі витрати пов`язані із заміною товару неналежної якості несе постачальник (п. 4.11. договору).

Доставка до місця поставки товару, навантаження та розвантаження товару здійснюється постачальником за його власний рахунок (п. 4.12. договору).

Відповідно до п. 7.3. договору, постачальник зобов`язаний:

- поставляти покупцю товар, в строк та на умовах, передбачених даним договором (п. 7.3.1);

- оформити та надати Покупцю разом з Товаром відповідні накладні на Товар та інші належним чином оформлені документи, передбачені вимогами чинного законодавства України та даного Договору (п. 7.3.3);

- нести всі ризики та витрати, пов`язані з поставкою товару, включаючи оплату податків, зборів, інших обов`язкових платежів у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Згідно з п. 9.3. договору, за порушення строку поставки товару, за порушення строку заміни неякісного (невідповідного) товару виявленого під час приймання товару (пункт 4.6 розділу 4 цього договору) на якісний (відповідний), заміни неякісного Товару на якісний Товар в гарантійний період, постачальник на вимогу покупця сплачує пеню у розмірі 1 % вартості товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язань, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 % вказаної вартості. При цьому, день поставки товару поставленого постачальником з порушенням строку передбаченого пунктом 3.1. розділу 3 цього договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього Договору.

Сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від належного виконання ними своїх зобов`язань за даним договором (п. 9.5. договору).

Пунктом 13.1. договору передбачено, що даний договір набирає чинності з дати його укладення сторонами та діє до 31.12.2023 року, а в частині взаєморозрахунків та гарантійних зобов`язань до повного їх виконання сторонами.

Відповідно до п. 13.2. договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Додатком № 1 до договору (Специфікація) сторони визначили відповідний перелік товару. Ціна договору складає - 119 280,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи в порушення умов п. 3.1. договору, 03.11.2023 ФОП Онищенком В.А. здійснено на поставку, що підтверджується видатковою накладною № З-001 від 03.11.2023 та актом приймання-передачі № 1 від 03.11.2023 на суму 21 312,00 грн. та 06.11.2023 ФОП Онищенком В.А. здійснено поставку, що підтверджується видатковою накладною № З-002 від 06.11.2023 та актом приймання-передачі № 1 від 06.11.2023 на суму 97 968,00 грн.

Вищевказані видаткові накладні та акти приймання-передачі підписані уповноваженим представником позивача та відповідачем.

У зв`язку з порушенням ФОП Онищенком В.А. строків здійснення поставки за договором, 26.03.2024 позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 368/04/14-2024 від 26.03.2024 з вимогою здійснити оплату пені на підставі п. 9.3. договору у період з 01.11.2023 по 06.11.2023 у розмірі 6 517,44 грн.

У відповідь на вищевказану претензію листом-повідомленням № 01/04 від 29.04.2024 ФОП Онищенко В.А. посилався на зростання цін на паливо та продукцію, військовий стан в країні, незапланований дефіцит в товарі та як наслідок, економічну невигідність для постачальника.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 738-23 від 11.10.2023, позивачем нараховано пеню за загальний період з 01.11.2023 по 06.11.2023 у розмірі 6 517,44 грн.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов`язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 526 ЦК України та частини 1 ст. 193 ГК України унормовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, відповідачем порушені строки виконання договору № 738-23 від 11.10.2023 в частині здійснення поставки у визначений термін.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язань, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за загальний період з 01.11.2023 по 06.11.2023 у розмірі 6 517,44 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», враховуючи принцип диспозитивності, суд приходить до висновку, що вказана сума розрахована вірно, відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач проти арифметичних розрахунків не заперечив, контррозрахунку як і доказів сплати суду не надав.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна Сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на Сторони. Кожна Сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не Стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що доСтовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, доСтовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які Сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Підсумовуючи викладене, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності Сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 130, 233, 236 - 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Онищенка Віктора Андрійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29, м. Запоріжжя, 69005; ) пеню у розмірі 6 517 (шість тисяч п`ятсот сімнадцять) грн. 44 коп. та витрати по сплаті судового збору на суму 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.