ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2024 р. Справа№ 910/12826/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.10.2023

у справі № 910/12826/23 (суддя О.В. Чинчин)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про страхового відшкодування у розмірі 13 925, 26 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 13 925 грн. 26 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №12017а0к3 від 21.09.2020 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля «Land Rover», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Внаслідок чого відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України позивачем отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Позивач зазначає, що відповідальність водія транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким скоєно ДТП, застрахована у відповідача на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/008204447, а тому позивач вважає, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 у справі № 910/12826/23 позовні вимоги задоволено. На підставі рішення суду з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" страхове відшкодування у розмірі 13 925, 26 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №12017а0к3 від 21.09.2021 у зв`язку із настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, перейшло право вимоги до відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався до відповідача претензією № СУ/009185/3 з вимогою здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 13 925, 26 грн. Зазначений розмір страхового відшкодування підтверджується виставленим рахунком ТОВ «ВіДі - Пауер» № ПАсС-0004144 від 09.03.2021 на ремонт транспортного засобу «Land Rover», д.р.н. НОМЕР_1 та платіжним дорученням № 759674 від 11.03.2021.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП, покладається на відповідача відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки позивачем було здійснено виплату на користь потерпілої особи у розмірі 13925,26 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що відмова у виплаті страхового відшкодування була обґрунтована п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 cт. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

На переконання апелянта, оскільки позивач здійснив 11.03.2021 виплату страхового відшкодування у розмірі 13 925, 26 грн. за пошкодження автомобіля «Land Rover», д.р.н. НОМЕР_1 , а до відповідача звернувся про виплату страхового відшкодування лише 30.08.2022, тобто з пропуском річного строку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, отже відповідачем на підставі п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було відмовлено у здійснені виплати страхового відшкодування.

Крім того, апелянт просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000, 00 грн. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 11.07.2022 між відповідачем та Адвокатським об`єднанням «Енертопія права» укладено договір № 1/07-2022 про надання правої допомоги. Апелянт у попередньому розрахунку (орієнтовному суми судових витрат) зазначає, що його витрати у зв`язку із розглядом справи складають 8000,00 грн.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки строк звернення до позивача було пропущено саме через незалежні від позивача обставини, а саме: довідку № 542010 про ДТП з встановленою особою, винною у скоєнні ДТП було направлено НПУ на запити позивача лише 16.08.2022 року (що підтверджується вихідним номером зазначеним на довідці № 542010 про ДТП - вих. від 16.08.2022 року № 9842/411/11/5-2022) після закінчення строку звернення до ПрАТ «УПСК», який сплив 01.03.2022 року під час воєнної агресії РФ (докази на підтвердження зазначених обставин долучені до позовної заяви та знаходяться в матеріалах справи: копія довідки № 542010 про ДТП вих. від 16.08.2022 року № 9842/411/11/5-2022; копія запиту до УПП у місті Києві за вих. № СУ/009185/1 від 07.05.2021 року; копія довідки № 542010 про ДТП вих. від 02.08.2021 року № 27469/41/11/5-21; копія запиту до УПП у місті Києві за вих. № СУ/009185/1 від 16.08.2021 року; копія листа про надання інформації щодо ДТП за вих. № 32412/41/11/5/0-2021 від 09.09.2021 року; копія запиту до УПП у місті Києві за вих. № СУ/009185/1 від 13.10.2021 року; копія запиту до УПП у місті Києві за вих. № СУ/009185/1/1 від 02.02.2022 року). Зважаючи на вищевикладене, у позивача лише з 16.08.2022 року виникли підстави для звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування за вих. № СУ/009185/3. Позивач зазначає, що у даному випадку він має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок відповідача.

Щодо заявленого апелянтом стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000, 00 грн. під час розгляду справи в апеляційному суді, позивач вважає заявлені витрати завищеними та необґрунтованими та заперечує проти їх стягнення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

21.09.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» ( страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №12017а0к3, предметом якого є страхування транспортного засобу «Land Rover», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2020 року випуску.

01.03.2021 року по вул. Юрія Іллєнка, 3 у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Land Rover», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 та транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про дорожньо - транспортну пригоду №542010.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль марки «Land Rover», державний реєстраційний номер.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2021 року у справі № 761/37762/21 закрито провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ст. 122-4 Кодексу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 , водія транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 Кодексу.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ВіДі - Пауер» виставлено рахунок №ПАсС-0004144 від 09.03.2021 року на ремонт транспортного засобу «Land Rover», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на суму в розмірі 13 295 грн. 26 коп.

Відповідно до страхового акту №ARX2736083 від 10.03.2021 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 13 925 грн. 26 коп., що підтверджується платіжним дорученням №759674 від 11.03.2021 року із зазначенням призначення платежу: "страхове відшкодування згідно акту №ARX2736083 від 10.03.2021".

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/8204447 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована у Відповідача, розмір франшизи згідно з вказаним полісом складає 00 грн.

27.09.2022 року позивач надіслав на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування вих. № СУ/009185/3 з вимогою здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 13 925 грн. 26 коп., що підтверджується копією фіскального чеку від 27.09.2022 р.

Відповідач не сплатив суму страхового відшкодування позивачу, 14.11.2022 надав відповідь вих. № 2608/18 на заяву позивача, в якій зазначив, що позивачем було пропущено встановлений підпунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк на звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 13 925 грн. 26 коп. Крім того, позивачем не надано документи, що підтверджують поважність причин перевищення терміну подачі заяви про виплату страхового відшкодування, відсутні підстави для виплати страхового відшкодування за даною подією.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої становить 13 925 грн. 26 коп. відповідно до встановлених полісом № АР/8204447 лімітів відшкодування по майну та франшизи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі, ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

У такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Отже, в силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок в частині встановлення чи є здійснення виплати за договором добровільного майнового страхування виникненням нового зобов`язання або ж за наслідками такої виплати лише відбувається заміна кредитора у вже існуючому зобов`язанні із набуттям останнім всіх прав і обов`язків попереднього кредитора викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, який в силу приписів частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України суди враховують при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення в даній справі, встановив, що позивач у відповідності до положень Закону України «Про страхування» та на виконання умов договору страхування у зв`язку з настанням ДТП 01.03.2021 на підставі рахунку № ПАсС - 0004144 від 09.03.2021 ТОВ «ВіДі - Пауер», відповідно до якого фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля «Land Rover», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 13925,26 грн, страхового акту № ARX 2736083 від 10.03.2021, здійснив виплату страхового відшкодування в загальній сумі 13 925, 26 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 759674 від 11.03.2021.

Водночас, оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з вини якого сталася ДТП, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" за відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», поліс АР/8204447, враховуючи положення статей 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування», статей 12,22,29, 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до Приватного акціонерного товариств "Страхова компанія "АРКС", як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до страховика винної особи (відповідача) в сумі 13925,26 грн.

Спірним питанням у даній справі є питання наявності чи відсутності у позивача права на стягнення з відповідача 13 925, 26 грн. страхового відшкодування, оскільки за доводами відповідача позивачем було пропущено встановлений підпунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк на звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 13 925, 26 грн.

Колегія суддів не погоджується із висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, з огляду на наступне.

У статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 звернула увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Згідно статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 13 Цивільного кодексу України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 12 Цивільного кодексу України).

При цьому, Цивільний кодекс України містить норми, коли нездійснення цивільного права є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права.

Поняття відмови від права не є тотожним поняттю нездійснення права (наприклад, відмова від прав, набутих за довіреністю, повинна відбуватись із повідомленням довірителя (стаття 250 Цивільного кодексу України), відмова від права власності здійснюється шляхом заяви про це чи вчиненням інших дій, які свідчать про відмову від цього права (стаття 347 Цивільного кодексу України)). Відмова від належного особі права припиняє таке право.

Також припинення цивільного права та/або припинення права на захист порушеного права та/або припинення права на отримання відшкодування від певної особи не є ідентичними. Припинення цивільного права має під собою наслідком припинення цивільних правовідносин та відбувається, як вже було зазначено, лише у випадках, передбачених законом.

Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи (припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності.

Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права.

Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 (провадження №12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19).

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 Цивільного кодексу України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Відповідно до положень статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 Цивільного кодексу України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обовя`зкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані Цивільний кодекс України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено Цивільного кодексу України при пропуску позовної давності.

Водночас Цивільним кодексом України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності.

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку.

Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 Цивільного кодексу України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 Цивільного кодексу України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 Цивільного кодексу України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 Цивільного кодексу України), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Таким чином, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

У даному випадку ДТП, внаслідок якої було пошкоджено «Land Rover», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталась 01.03.2021.

При цьому, згідно рахунку №ПАсС-0004144 від 09.03.2021, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «ВіДі - Пауер» на ремонт транспортного засобу «Land Rover», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 13 295 грн. 26 коп.

Судом встановлено, що позивачем 11.03.2021 було виплачено страхове відшкодування за договором добровільного страхування у розмірі 13925,26 грн, що підтверджується платіжним дорученням №№759674 від 11.03.2021 року із зазначенням призначення платежу: "страхове відшкодування згідно акту №ARX2736083 від 10.03.2021".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування вих. № СУ/009185/3 від 30.08.2022, в якій просив виплатити страхове відшкодування за Полісом АР8204447 лише у розмірі 13925,26 грн.

Доказів на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 13925, 26 грн. у строк, визначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та надсилав відповідачу докази на підтвердження переходу до позивача вимог на вказану суму (докази виплати позивачем страхового відшкодування у вказаній сумі) позивачем ні разом із позовом, ні до апеляційної скарги не додано.

Посилання позивача на пропущення строку до відповідача через незалежні від нього обставини, а саме отримання довідки № 542010 про ДТП лише 16.08.2022, після закінчення строку звернення до відповідача, який сплив 01.03.2022, колегія не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано належних підтверджень направлення запитів протягом терміну з моменту скоєння ДТП 01.03.2021 по 01.03.2022.

Таким чином, позивачем, не наведено жодного обґрунтування того, що строк для подання заяви до відповідача про виплату страхового було пропущено ним із незалежних від нього обставин.

Єдиним же випадком, коли особа, що пропустила встановлений Законом річний строк, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності - це доведення суду тієї обставини, що нею було здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та такий строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, чого у даному випадку позивачем суду не доведено і судом не встановлено.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги, що позивачем було пропущено річний строк, встановлений статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстави для відмови у задоволенні позову Приватного акціонерного товариств "Страхова компанія "АРКС" до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 13 925, 26 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, рішення Господарського суду міста Києва від 02.1.02023 у даній справі є таким, що підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у розмірі 13 925, 26 грн.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачем в апеляційній скарзі заявлено клопотання про стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що на підтвердження понесення апелянтом судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000,00 грн. відповідачем до матеріалів справи додано копії наступних документів: договір №1/07-2023 про надання правової (правничої) допомоги від 10.07.2023, укладений між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно - страхова компанія» (клієнт за договором, відповідач у справі) та Адвокатським об`єднанням "Ентропія права»; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія №1345 від 21.11.2001 на ім`я Овчаренка Руслана Вячеславовича; ордер серії АА № 1143108 на надання правничої (правової) допомоги ПАТ «УПСК», виданий адвокату Овчаренку Р.В. адвокатським об`єднанням «Ентропія права», акт про надання правничої допомоги № 129 від 26.10.2023, платіжна інструкції № 162224498 від 26.10.2023.

Із матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" підписана представником відповідача Овчаренко Р.В.

Одночасно колегією суддів встановлено, що в акті надання правової допомоги № 129 до договору про надання правової допомоги № 18/07-2023 від 10.07.2023, а саме пункті 1.1. зазначено підготовка та подання до Північного апеляційного господарського суду апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва по справі № 537/2741/22 за позовом ПрАТ «СК`АРКС. Загальна вартість послуг за цим актом складає 8000, 00 грн. (п.2 акту). Крім того, на підставі платіжної інструкції № 16224498 від 26.10.2023 сплата 8000, 00 грн. проведена за підготовку та подання до Північного апеляційного господарського суду апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва по справі № 537/2741/22 за позовом ПрАТ «СК «АРКС».

Отже представником відповідача не надано суду апеляційної інстанції документів на підтвердження факту надання професійної правничої допомоги у справі № 910/128/26/23 у розмірі 8000, 00 грн.

Відповідні докази згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, вимоги апелянта про стягнення з позивача 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги здійснено у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 у справі № 910/12826/23 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 у справі № 910/12826/23 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, місто Київ, вул. Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 20474912) на користь Приватного акціонерного товариства товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, місто Київ, вул. Кирилівська, будинок 40, ідентифікаційний код юридичної особи 20602681) 4026, 00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/12826/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

І.М. Скрипка