ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.07.2024м. СумиСправа № 920/427/24

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши матеріали справи № 920/427/24 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» (вул.Харківська, п/в 12, м. Суми, 40003; код за ),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Енерго маш груп» (вул. Березовий гай, буд. 1, м.Суми, 40007; код за ),

про стягнення 60922,27 грн,

установив:

17.04.2024 позивач звернувся з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 33500,00 грн (тридцять три тисячі п`ятсот грн 00 коп.) попередньої оплати, 12060,00 грн (дванадцять тисяч шістдесят грн 00 коп.) пені, 4690,00 грн (чотири тисячі шістсот дев`яносто грн 00 коп.) штрафу, 10672,27 грн (десять тисяч шістсот сімдесят дві грн 27 коп.) інфляційних втрат та 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) судового збору.

19.04.2024 за електронним запитом суду сформований витяг з ЄДРПОУ, за яким відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Енерго маш груп», зареєстрований як юридична особа з місцезнаходженням: вул. Березовий гай, буд. 1, м. Суми, 40007.

Ухвалою від 19.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/427/24; постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; установлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. Копію зазначеної ухвали надіслано учасникам справи відповідно до вимог частин 6-7 статті 6 ГПК України.

Копія ухвали від 19.04.2024 у справі №920/427/24 надіслана19.04.2024 відповідачу на адресу, зазначену позивачем у позові, що співпадає з адресою за даними ЄДРПОУ, 30.04.2024 була повернута суду поштовим відділенням з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до вимог частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне.

20.12.2021 між Публічним акціонерним товариством «Сумихімпром» (далі позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Енерго маш груп» (далі відповідач, постачальник) укладено договір поставки №27/891 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцю товар зазначений у пункті 1.2., а покупець прийняти та оплатити товар.

Пунктом 1.2 договору визначено найменування товару: труба розгінна, кр.№541.183.00.002 в кількості 48 шт. вартістю 128640,00 грн з ПДВ, ціною 2680,00 грн з ПДВ/шт (далі товар).

Ціна цього договору становить 128640,00 грн. в тому числі ПДВ - 21440,00 грн, і включає в собі вартість товару на умовах СРТ, м. Суми (склад покупця). Форма розрахункових документів - платіжне доручення (п. 2.1., п. 2.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору порядок та умови оплати за договором є наступними: покупець здійснює оплату на поточний рахунок постачальника в розмірі 50% вартості товару згідно з належним чином оформленого рахунку-фактури; останні 50% після отримання письмового повідомлення постачальника про готовність товару до відвантаження.

Відповідно до п. 4.1 договору поставка товару здійснюється автомобільним транспортом згідно з Правил ІНКОТЕРМС-2000 на умовах СРТ м. Суми (склад покупця) протягом 45 календарних днів з моменту отримання постачальником 50% вартості товару.

Датою поставки Товару є дата належного оформлення на складі покупця видаткової накладної, яка супроводжує товар (п. 4.3. договору).

Згідно з п. 5.1.1 та п. 5.3.2 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за товар, а постачальник - забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 6.2 договору у разі порушення строків постачання товару (партії товару), порушення строків усунення недоліків товару (партії товару) та заміни неякісного товару (партії товару) при поставці, а також порушення строків усунення недоліків товару (партії товару) та заміни неякісного товару (партії товару) за гарантійними зобов`язаннями за договором постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленого в строк товару (партії товару) за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф в розмірі 7% вартості не поставленого товару (партії товару) згідно ст. 231 Господарського кодексу України. У разі здійснення покупцем попередньої оплати постачальник, крім зазначених штрафних санкцій, повертає покупцю кошти з урахуванням індексу інфляції.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2022 року, а в частині зобов`язань щодо оплати - до повного їх виконання (п. 11.1 договору).

21.12.2021 відповідач вистави позивачу рахунок-фактуру №СФ-0000014 в сумі 128640,00 грн.

23.12.2021 відповідно до платіжного доручення №25754 позивач перерахував відповідачу 64320,00 грн, що складає 50% вартості товару.

Листом від 03.02.2022 №б/н відповідач повідомив позивача, що за умовами договору для виконання замовлення з поставки товару потрібно передплата в розмірі 50% вартості товару, інші 50% оплачуються після приймання товару на складі продавця. 26.01.2022 і 01.02.2022 відповідач поставив позивачу товар у кількості 23 шт., у зв`язку з чим відповідач просив позивача здійснити оплату 50% вартості в розмірі 30820,00 грн.

08.02.2022 відповідно до платіжного доручення №2428 позивач перерахував відповідачу 30820,00 грн.

26.02.2024 позивач направив відповідачу претензію-вимогу про повернення попередньої оплати та сплати штрафних санкцій, в якій зазначив, що враховуючи умови договору попередній платіж в розмірі 50% вартості товару позивачем був здійснений 23.12.2021, у зв`язку з чим зобов`язання відповідача з поставки товару мало бути виконане до 06.02.2022 включно. Разом з тим ТОВ «НВП «Енерго маш груп» виконало свої зобов`язання частково, а саме: 26.01.2022 та 01.02.2022 здійснило поставку товару в кількості 23 шт. на суму 61640,00 грн. Станом на 26.02.2024 відповідач не виконав договірних зобов`язань щодо повної поставки товару непоставленим залишився товар в кількості 25 шт. на суму 67000,00 грн. Ураховуючи, що з моменту встановленого договором строку виконання зобов`язання минуло більше двох років, беручи до уваги закінчення строку дії договору 31.12.2022, позивач вважає що відповідач не має наміру виконувати договірні зобов`язання щодо поставки товару. Враховуючи вище викладене, позивач вимагав від відповідача протягом 3 днів з моменту отримання претензії повернути позивачу отримані кошти в розмірі 33500,00 грн як попередню оплату за непоставлену партію товару за договором та сплатити штрафні санкції, за розрахунком, доданим до претензії-вимоги.

Водночас, позивачем у позові зазначено, що претензію-вимогу з доданими документами направлену засобами поштового зв`язку відповідач не отримав, 13.03.2023 поштове відправлення повернуте поштовим віддаленням адресанту (відправнику).

У зв`язку із відсутністю у позивача можливості досудово врегулювати спір, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст. 664 ЦК України).

За змістом ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом було встановлено, що у зв`язку з тим, що визначений договором товар не був поставлений у передбачений договором строк, позивач направив відповідачу претензію-вимогу від 26.02.2024 №274/85 про повернення коштів сплачених як попередньої оплати за невідвантажену частину партії товару.

Отже, позивач скористався своїм правом на повернення суми попередньої оплати, що передбачено ч. 2 ст. 693 ЦК України.

У відповідача (постачальника) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки за договором.

Аналогічна правова позиція щодо визначення дати виникнення у постачальника зобов`язань з повернення суми попередньої оплати викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість поставленої відповідачем позивачу продукції склала 23 труби на суму 61640,00 грн замість 48 труб на суму 128640,00 грн, що встановлені договором, в той час, як 23.12.2021 позивачем здійснено попередню оплату вартості товару в сумі 64320,00 грн (50% вартості товару) та 08.02.2022 також перераховано відповідачу 30820,00 грн, що разом складає 95140,00 грн, що є більше ніж вартість поставленого товару.

Станом на 07.02.2022 відповідач є таким, що порушив зобов`язання за договором щодо повної та своєчасної поставки товару (06.02.2022 останній строк поставки товару за договором) та різниця між попередньою оплатою позивача і вартістю фактично поставленого відповідачем товару склала 33500,00 грн (95140,00 грн 61640,00 грн).

Суд зауважує, що обов`язок відповідача повернути позивачу суму попередньої оплати підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи. Зазначене відповідачем не було спростовано, а також не надано суду доказів виконання такого обов`язку, а саме: доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 33500,00 грн, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 33500,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування інфляційних втрат, пені та штрафу суд зазначає наступне.

Відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем у позові, позивач просить стягнути з відповідача 4690,00 грн штрафу, що складає 7% вартості несвоєчасно поставленого товару, 12060,00 грн пені за період з 07.02.2022 по 05.08.2022 та 10672,27 грн інфляційних втрат за період лютий 2022 року січень 2024 року.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.2 договору у разі порушення строків постачання товару (партії товару), порушення строків усунення недоліків товару (партії товару) та заміни неякісного товару (партії товару) при поставці, а також порушення строків усунення недоліків товару (партії товару) та заміни неякісного товару (партії товару) за гарантійними зобов`язаннями за договором постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленого в строк товару (партії товару) за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф в розмірі 7% вартості не поставленого товару (партії товару) згідно ст. 231 Господарського кодексу України. У разі здійснення покупцем попередньої оплати постачальник, крім зазначених штрафних санкцій, повертає покупцю кошти з урахуванням індексу інфляції,

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку інфляційних втрат, пені та штрафу за допомогою «Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» на офіційному вебсайті «Платформа: Ліга Закон» за посиланням https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору щодо своєчасної і повної поставки товару, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 12060,00 грн пені, 4690,00 грн штрафу та 10672,27 грн інфляційних втрат суд визнає законним, обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд зауважує, що частиною 1 статті 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки: штрафу та/або пені) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Загальновідомим та нормативно врегульованим є питання щодо існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на час розгляду справи не скасований.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд приймає до уваги те, що зменшення розміру неустойки є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

З огляду на викладене, а також встановлені у цій справі обставини, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши матеріали справи, враховуючи співмірність негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача, зменшує розмір неустойки на 50%, а саме: штрафу - з 4690,00 грн до 2345,00 грн та пені з 12060,00 грн до 6030,00 грн.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до матеріалів справи позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову щодо стягнення 33500,00 грн попередньої оплати, 12060,00 грн пені, 4690,00 грн штрафу, 10672,27 грн інфляційних втрат. Водночас, з урахуванням наведених вище обставин зменшення неустойки, суд задовольняє позовні вимоги в межах стягнення 33500,00 грн попередньої оплати за непоставлену партію товару, 2345,00 грн штрафу, 6030,00 грн пені, 10672,27 грн інфляційних збитків. В іншому суд відмовляє.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача судовий збір в сумі 3028,00 грн, що сплачений при зверненні з позовом за платіжною інструкцією в національній валюті №682 від 21.03.2024.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись нормою п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 3028,00 грн судового збору.

Керуючись статтями 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Енерго маш груп» (вул. Березовий гай, буд. 1, м. Суми, 40007; код за ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» (вул. Харківська, п/в 12, м. Суми, 40003; код за ) 33500,00 грн (тридцять три тисячі п`ятсот грн 00 коп.) попередньої оплати, 6030,00 грн (шість тисяч тридцять грн 00 коп.) пені, 2345,00 грн (дві тисячі триста сорок п`ять грн 00 коп.) штрафу, 10672,27 грн (десять тисяч шістсот сімдесят дві грн 27 коп.) інфляційних втрат та 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 18.07.2024.

Суддя В.Л. Котельницька