ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2024 р. Справа№ 910/5680/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

секретар судового засідання Медведєва К.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024

у справі № 910/5680/21 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком»,

2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 19 891 760,73 євро, що станом на 07.04.2021 за курсом НБУ становить 654 399 144,49 грн

ВСТАНОВИВ:

07.04.2021 Департамент автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії (далі - Департамент) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - АТ «Промінвестбанк») про стягнення безпідставно утримуваних 19 891 760,73 євро, що станом на 07.04.2021 за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 654 399 144,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов Контракту №EWHG/CW/ICB-01 на виконання робіт з будівництва ділянки дороги Самтредія - Гріголеті Лот 1 - км. 0+000-км.11+500 позивач перерахував на кореспондентський рахунок відповідача авансовий платіж у розмірі 19 891 760,73 євро для подальшого перерахування цих коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» (далі - Товариство), відкритий у АТ «Промінвестбанк».

При цьому, позивач стверджував, що подальша доля авансового платежу йому не відома, у зв`язку з чим визначив відповідача тією особою, яка набула грошові кошти без достатньої правової підстави та вказув на те, що відповідач повинен повернути вказані кошти в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/5680/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2022, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2022 скасовано, справу № 910/5680/21 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав на те, що за твердженням позивача, судовими рішеннями у справі № 910/9928/19 (між тими самими сторонами) встановлено факти, що мають істотне значення, та не підлягають доказуванню під час вирішення цього спору, а саме факт перерахування позивачем на кореспондентський рахунок відповідача (АТ «Промінвестбанк») авансового платежу у розмірі 19 891 760,73 євро для подальшого перерахування на рахунок Товариства, відкритий у АТ «Промінвестбанк».

Також встановлено, що перерахування авансового платежу відбувалось на підставі відповідних (зазначених у рішенні) платіжних доручень.

Отже, позивач доводив, що набуття відповідачем спірних грошових коштів є преюдиційним фактом, встановленим судовим рішенням у справі №910/9928/19.

Скасовуючи судові рішення судів першої та другої інстанцій, Верховний Суд зазначив, що зі змісту оскаржуваних судових рішень є незрозумілим, яким чином з`ясовані судами обставини щодо зазначення Товариства (як отримувача спірних коштів) у платіжних дорученнях та номеру його банківського рахунку спростовує преюдиційні обставини, встановлені чинним судовим рішенням у справі № 910/9928/19, щодо перерахування позивачем саме на кореспондентський рахунок відповідача (АТ «Промінвестбанк») авансового платежу у розмірі 19 891 760,73 євро для подальшого перерахування цих коштів на рахунок Товариства;

посилаючись на зазначення у платіжних дорученнях отримувачем коштів іншу особу (відмінну від відповідача), суди не спростували встановлений у судовому рішенні у справі № 910/9928/19 факт перерахування позивачем спірних коштів саме на кореспондентський рахунок відповідача;

суди попередніх інстанцій не встановлювали подання відповідачем відповідних доказів, які б спростували факт перерахування спірних коштів на кореспондентський рахунок відповідача чи підтверджували факт подальшого їх перерахування останнім на рахунок Товариства.

За таких обставин, Верховний суд визнав необґрунтованими та такими, що здійснені без урахування принципів щодо застосування преюдиційних фактів , висновки судів про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів перебування спірних коштів саме у відповідача (тобто висновки про не доведення факту набуття/збереження відповідачем спірних грошових коштів), є Отже, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій не дотрималися вищезазначених принципів та допустили неповне встановлення обставин у справі та неналежне дослідження доказів.

Верховний суд зауважив на тому, що обмежившись твердженням про отримувача коштів згідно зазначених у платіжних дорученнях відомостей, суди в порушення процесуальних норм не надали правової оцінки наявності преюдиційних обставин зарахування коштів на кореспондентський рахунок відповідача (що зазначено вище у мотивувальній частині цієї постанови) та, у зв`язку з цим, не врахували, що для правильного вирішення спору у цій справі дослідженню підлягають обставини наявності/відсутності правових підстав набуття/збереження спірних грошових коштів саме відповідачем, а не Товариством.

При новому розгляді справи АТ «Промінвестбанк» зазначало, що наведені Департаментом фактичні підстави позову не підпадають під правове регулювання ст. 1212 ЦК України, а спосіб захисту, який позивач продовжує підтримувати на стадії ліквідації банку, є неефективним.

Відповідач наголошував на тому, що позивач перерахував грошові кошти в якості авансу своєму контрагенту Товариству, як підряднику за Контрактом на будівництво автомобільної дороги і не виконання його умов. Разом з тим відповідач не є стороною такого Контракту, а є лише обслуговуючим Товариство банком.

Також відповідач вказував на те, що правовим наслідком означеного факту є виникнення у позивача, як замовника, права вимагати від Товариства, як підрядника, повернення невикористаної, але утримуваної ним частини авансового платежу.

Відповідач посилався на долучене ним до матеріалів справи рішення від 01.05.2022 у справі № 24638/МНМ/НВН Міжнародного комерційного арбітражного суду у м. Париж, яким зобов`язано Товариство сплатити Департаменту 18 388 910,51 євро в рахунок непогашеного залишку авансового платежу. З означеного рішення вбачається, що ні Департамент, ні ТОВ «ШБ «Альтком» не заперечували та не оспорювали факту отримання підрядником спірної суми коштів авансового платежу. У пунктах 434 - 435 рішення МКАС у м. Париж встановлено, що з отриманої ТОВ «ШБ «Альтком» суми у розмірі 19 891 760,73 євро сума в розмірі 1 502 850,22 євро є погашеною, тобто роботи на вказану вартість були виконані Товариством. Отже, залишок несплаченого боргу Товариства становить 18 388 910,51 євро.

Наведене, на переконання відповідача, підтверджує факт успішної реалізації позивачем в порядку, погодженому Контрактом, права на повернення невикористаної частини авансу підрядником, і ця обставина виключає можливість паралельного стягнення цих же коштів з АТ «Промінвестбанк» у судовому порядку на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно утримуваних Банком.

Щодо тієї обставини, що АТ «Промінвестбанк» водночас є і банком-гарантом за вимогою на забезпечення авансового платежу № GА/13/2106/SS , відповідач зазначав, що вимоги Департаменту про стягнення з АТ «Промінвестбанк» 18 388 910,51 євро авансу у порядку ст. ст. 546, 560 ЦК України та ст. 200 ГК України вже були предметом судового розгляду у справі № 910/9928/19, за результатами якого у їх задоволенні судом відмовлено. Встановлений у рамках вказаної справи факт перерахування Департаментом грошових коштів на кореспондентський рахунок АТ «Промінвестанк», котрий, як преюдиційний, покладений позивачем в обґрунтування цього позову, спростовується долученими до матеріалів даної справи SWIFT-повідомленнями, виписками по рахунках та меморіальними ордерами, як доказами подальшого перерахування банком спірних коштів на рахунок Товариства, а не зберігання (утримування) останніх.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вказував, що заявлена Департаментом вимога про стягнення коштів з Банку не відповідає ефективному способу захисту, враховуючи перебуванням АТ «Промінвестбанк» в процедурі ліквідації, після початку якої всі майнові вимоги кредиторів до банку пред`являються виключно в межах ліквідаційної процедури та у порядку, передбаченому спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тобто навіть у разі задоволення цієї позовної вимоги вона не зможе бути виконана примусово, а майнові права позивача не буде відновлено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі № 910/5680/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того на підтвердження факту подальшого перерахування та зарахування спірних грошових коштів, отриманих від Департаменту, зі свого кореспондентського рахунку на поточний рахунок їх одержувача - ТОВ «ШБ «Альтком», Банком до матеріалів справи були надані SWIFT-повідомлення, меморіальні ордери та виписки по рахунках.

Суд першої інстанції встановив, що з наданих Банком виписок по рахунках вбачається, що сума кожного з траншів: 24.12.2013 - 1035052,26 євро; 27.12.2013 - 7590383,21 євро; 27.12.2013 - 7090851,41 євро; 31.12.2013 - 980074,17 євро; 31.12.2013 - 158984,03 євро; 08.01.2014 - 1552578,38 євро; 09.01.2014 - 1483837,27 євро, спочатку зарахована у валюті переказу на розподільчий рахунок ТОВ «ШБ «Альтком» № НОМЕР_3 з призначенням платежу «CONTRACT EWHG/CW/ICB-01», у подальшому розподілялась у співвідношенні 50/50 валюта/гривня. Так, 50% суми кожного з траншів одразу зараховувалися на рахунок ТОВ «ШБ «Альтком» № НОМЕР_2 (валюта 978 - євро) з призначенням платежу «CONTRACT EWHG/CW/ICB-01». Інші 50% суми кожного з траншів, що надходили на рахунок ТОВ «ШБ «Альтком», підлягали обов`язковому продажу Банком на міжбанківському валютному ринку України на виконання Постанови Правління НБУ № 457 від 15.11.2013 «Про встановлення розміру обов`язкового продажу надходжень в іноземній валюті», після чого гривневий еквівалент зараховувався на поточний рахунок Товариства № 2715 (валюта 980 - гривня) з призначенням платежу «зарахування коштів від обов`язкового продажу євро по визначеному курсу».

Відтак місцевий господарський суд дійшов висновку, що долучені Банком до матеріалів справи виписки по рахунках третьої особи-1, а також SWIFT-повідомлення й меморіальні ордери у їх сукупності підтверджують факт подальшого перерахування відповідачем отриманих від Департаменту коштів авансу зі свого кореспондентського рахунку на відповідні поточні рахунки Товариства, відкриті у Банку, чим спростовуються доводи позивача стосовно безпідставного продовження зберігання (утримування) Банком цих спірних коштів.

Суд першої інстанції врахував, що відкликання банківської ліцензії та початок процедури ліквідації відповідача мали місце вже після звернення позивача з даним позовом до суду у квітні 2021 року , проте ця обставина є суттєвою , адже процедура ліквідації АТ «Промінвестбанк», як юридичної особи, - розпочата. Тож місцевий господарський суд вважав обґрунтованими твердження Фонду та Банку про те, що підтримуваний позивачем спосіб захисту наразі вже втратив свою ефективність, тобто фактичну спроможність призвести до реального настання бажаних позивачем наслідків і результатів, що є окремою самостійною підставою для відмови у позові.

Не погодившись з висновками та мотивами, якими керувався суд першої інстанції при прийнятті рішення, Департамент автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуване рішення прийнято із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

За доводами скаржника, надані ПАТ «Промінвестбанк» (надалі-Банк) підтверджуючі документи до яких суд першої інстанції відніс SWIFT-повідомлення, виписки по рахунках та валютні меморіальні ордери не містять підтвердження перерахування Банком коштів на рахунок Товариства в повному обсязі.

Скаржник вказував, що надані копії підтверджуючих документів містять інформацію про ініціювання переказу Банком всередині (внутрішньобанківські операції) коштів, які за своїми сумами є тотожними сумам платежів від Департаменту, призначених за контрактом EWHG/CW/ICB-01, але не на рахунок Товариства , вказаний в SWIFT-повідомленнях, платіжних документах Департаменту, а на інший , розподільчий рахунок для подальшої конвертації 50% валютних надходжень в гривні, яка відповідно до законодавства здійснюється банківською установою самостійно, тобто без доручення його клієнта (Товариства).

Також скаржник наголошував на тому, що Банк не надав документів, які б свідчили про зарахування на будь-який рахунок Товариства коштів в гривні, отриманих після конвертації 50% валютних надходжень.

Наданий документ без назви про рух коштів з розподільчого рахунку містить інформацію про направлення Банком цієї частини коштів на свій рахунок для подальшої конвертації , проте не містить інформації щодо того, куди ці кошти були перераховані Банком після конвертації.

Надані Банком Ордери, вказував скаржник , свідчать лише про ініціювання переказу коштів після обов`язкової конвертації, але не доводять завершення таких переказів шляхом зарахування відповідних коштів на рахунок клієнта Банку (Товариства).

Крім того скаржник вказував, до відповідач надав підтверджуючі документи без жодних пояснень щодо неможливості такого їх подання раніше та лише після вказівки Верховного Суду.

На думку позивача, така поведінка Банку свідчить про непослідовність, суперечливість та недобросовісність Банку, що суперечить принципам належної процесуальної поведінки.

Скаржник вказував, що незважаючи на зазначені вище численні недоліки в документах та порушення в діях Банку, суд першої інстанції не надав їм жодної правової оцінки, а отже рішення суду є необґрунтованим .

Скаржник звертав увагу на те , що надані Банком документи є паперовими копіями електронних доказів, які не містять необхідних реквізитів відповідно до п. 5.26 ДСТУ 4163:2020,і Оскільки Банк не надав оригінали електронного доказу, Департамент ставить під сумнів надані Банком витяги по руху коштів на двох рахунках, зокрема через їх неоднаковий період.

Також скаржник не погоджувався з висновком місцевого господарського суду про обрання Департаментом не ефективного способу захисту, вказуючи, що суд першої інстанції не виконав обов`язкові для нього вказівки Верховного Суду про ефективний спосіб захисту своїх прав Департаментом, чим порушив вимоги ч.1 ст. 316 ГПК України, наслідком чого стало неправильне вирішення даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі № 910/5680/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.05.2024.

29.04.2024 від Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У запереченнях на апеляційну скаргу Банк вказував, що стверджуючи про те, що Банк ніби «не надав доказів переказу коштів зі свого рахунку на поточні рахунки Товариства, апелянт фактично посилається не на своє «порушене право», а на чуже право - право на отримання коштів, яке належить ТОВ ШБ «Альтком».

За доводами відповідача, його клієнтом було ТОВ ШБ «Альтком», відтак право розпорядження такими коштами з дня перерахування переходить до набувача коштів (ТОВ ШБ «Альтком») і саме останній, як розпорядник, має право розпоряджатися такими коштами та висувати вимоги чи претензії до обслуговуючого Банку щодо переказу.

На переконання відповідача, оскільки позивач використав інші способи захисту свого права, як от: шляхом подання позову до Банку за виконанням банківської гарантії, та до Товариства, шляхом подання позову до Міжнародного комерційного арбітражного суду у м. Париж, то втратив можливість посилатися на зобов`язання Банку повернути йому кошти як безпідставно утримувані.

Відповідач не погоджувався з доводами скаржника, що матеріалами справи лише частково підтверджується переказ Банком валюти Товариству не містять доказів зарахування іншої частини 50% коштів у гривневому еквіваленті після продажу на поточний рахунок ТОВ ШБ «Альтком». За доводами відповідача , таке твердження безпідставне, оскільки зарахування сум переказу не оскаржувалось та не спростовувалось отримувачем такої суми - ТОВ ШБ «Альтком».

Також відповідач зазначав, що ним були надані, а судом першої інстанції оглянуті меморіальні ордери та валютні меморіальні ордери, виписки по рахунках ТОВ ШБ «Альтком», залучені відповідачем до матеріалів справи.

Додані до відзиву виписки по рахунках мають всі необхідні реквізити, вимоги до яких встановлені п. 6.1 Положення Правління Національного банку України «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» від 04.07.2018 № 75.

Також відповідач наголошував на тому, що судом першої інстанції достеменно встановлено, що вся сума коштів в розмірі 19 891 760,73 євро, отримана від Департаменту автомобільних доріг Міністерства інфраструктури Грузії на рахунок ПАТ «Промінвестбанк» в DEUTSCHE BANK AG, була перерахована одержувачу коштів - ТОВ Шляхове будівництво «Альтком» на рахунки останнього, що підтверджується, виписками по рахунку та меморіальними валютними ордерами.

Відповідач вказував, що валютні меморіальні ордери підтверджують факт перерахування коштів з рахунку ТОВ ШБ «Альтком» № НОМЕР_3» на поточний рахунок ТОВ ШБ «Альтком» НОМЕР_2, а всі меморіальні ордери містять відомості про проведення операції «проведено».

Заперечуючи доводи скаржника про сумнівність платіжних документів , Банк звертав увагу на ту обставину, що клопотання про витребування чи огляд оригіналів електронних документів в суді позивач не заявляв.

Відповідач вказував, що факт зарахування коштів на рахунки ТОВ ШБ «Альтком» підтверджується виписками по рахунку ТОВ ШБ «Альтком», а саме: випискою по рахунку № НОМЕР_3; випискою по рахунку № НОМЕР_1 та випискою по рахунку № НОМЕР_2 .

Виписки по рахунках містять всі необхідні елементи для встановлення суті операцій. Саме такі виписки, такої форми та такого змісту використовуються в діяльності ПАТ «Промінвестбанк» на підставі програмного забезпечення.

Ці операції, проведені Банком з переказу коштів на рахунки ТОВ ШБ «Альтком» протягом 2013-2014рр. та оформлені у вигляді документів первинної звітності, підписані та перевірені Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на їх відповідність. Відтак , оформлення виписок під час надання до суду не спростовують зміст таких операцій, не можуть бути підставою для твердження про невідповідність операції.

Також відповідач вказував, що оскільки станом на день розгляду справи в суді першої інстанції при новому розгляді справи вже введена процедура ліквідації ПАТ «Промінвестоанк», то позов про стягнення заборгованості у викладеній редакції є неефективним способом, а відтак, рішення суду навіть за умови задоволення не призвело б до виплати сум.

Разом з тим, відповідач вважає, що підставою відмови в позові та відхилення апеляційної скарги, перш за все, є відсутність порушень з боку ПАТ «Промінвестбанк» та виконання останнім зобов`язань з переказу, переказ коштів позивача на рахунки ТОВ ШБ «Альтком», відсутність порушеного права позивача відповідачем, що виключає застосування приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України до цих правовідносин.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 розгляд справи № 910/5680/21 відкладено до 03.07.2024.

У судове засідання 03.07.2024 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи-2.

Третя особа-1 явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечила.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.

Заслухавши доводи апелянта, представників відповідача та третьої особи-2, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволені апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Поряд з цим згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосовувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц.

Колегія суддів вважає, що у спорах, що виникають з правовідносин банківського рахунку при перерахуванні коштів та зарахуванні на банківський рахунок іншої, визначеної клієнтом особи, належним відповідачем є банк, який виконує розпорядження клієнта.

У цьому випадку банк відповідає перед своїм клієнтом особисто, незалежно від кількості залучених ним за допомогою системи міжбанківських комунікацій банківських установ.

За дії залучених ним третіх осіб для виконання розпорядження клієнта банк відповідає як за власні.

До спектру послуг, що їх надає банк клієнту, відноситься також вибір ефективніших форм міжнародних розрахунків, різного роду консультації щодо складання платіжних умов зовнішньо-торговельних контрактів, страхування ризиків, тощо

Для здійснення міжнародних розрахунків банки відкривають іноземні філіали або рахунки в банках-кореспондентах за кордоном. Відбір закордонного банку, який має функціонувати як банк-кореспондент, здійснюється за принципом надійності і платоспроможності.

З матеріалів справи не вбачається, і позивач не підтверджує тієї обставини , що банк позивача не виконав розпоряджень свого клієнта про сплату Товариству авансового платежу у загальному розмірі 19 891 760,73 євро.

Більше того, у п. 93 рішення від 01.05.2022 у справі № 24638/МНМ/НВН Міжнародного комерційного арбітражного суду у м. Париж (а.с 37, т. 9) , який віршував спір між позивачем та Товариством, з доводів позивача та поданих ним документів МКАС встановив, що у період з 24 грудня 2013 року по 09 січня 2014 року Департамент автомобільних доріг сплатив компанії «Альтком» 19 891 760, 23 євро відповідно до підпункту 14.2 (авансовий платіж) ЗУК , які були розподілені таким чином:

- 1035052,26 євро 24 грудня 2013 року

- 7590383,21 євро 27 грудня 2013 року

- 980 074,17 євро станом на 31 грудня 2013

- 1 552 578,38 євро 8 січня 2014 року та

- 1483 837,27 євро 9 січня 2014 року

За встановлених обставин та оцінки наявних у справі доказів колегія суддів дійшла до висновку, що відповідач не є особою, яка має відповідати перед позивачем ,а у позивача відсутнє суб`єктивне право, яке порушене Банком при здійснені позивачем грошових зобов`язань у валюті контракту з Товариством.

Невиконання Банком рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31.05.2019 у справі №761/10850/19 і не розкриття ним інформації, що містить банківську таємницю, а саме - про розкриття відповідачем інформації щодо фактичного зарахування авансового платежу на підставі Контракту на рахунок Товариства № НОМЕР_2, відкритий у АТ «Промінвестбанк», не має юридичного значення для справи, яка переглядається апеляційним господарським судом.

Так само не має значення для цієї справи обставини, які становлять предмет доказування у господарській справі №910/9928/19 за позовом Департаменту до Банку про виконання зобов`язань за безумовною банківською гарантією.

Підставою для зміни судового рішення згідно з ч.1, 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України є, зокрема, зміна його мотивувальної частини.

За встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте мотивувальну частину рішення господарського суду у даній справі слід змінити із викладенням її в редакції даної постанови із залишенням в силі його резолютивної частини.

Розподіл судових витрат

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту автомобільних доріг Міністерства регіонального розвитку та інфраструктури Грузії на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі № 910/5680/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі № 910/5680/21 змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, із залишенням в силі його резолютивної частини.

3. Матеріали справи № 910/5680/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.07.2024.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко