РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2024Справа № 910/24073/13

За позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтон»

про розірвання договору та стягнення 4 951 124,00 грн.,

Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: Сидоренко Ю.А.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний банк» (надалі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтон» (надалі - ТОВ «Альтон») про розірвання договору та стягнення 4 951 124,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідач своїх зобов`язань із надання послуг на підставі договору про надання юридичних послуг №07/09-10 від 08.09.2010, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про розірвання вказаного договору та стягнення збитків у вигляді понесених витрат на оплату послуг відповідача, які фактично не були надані, у загальному розмірі 4 951 124,00 грн.

Справа неодноразово розглядалася господарськими судами.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2014 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2014 задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2014 у справі № 910/24073/13 скасовано частково. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково; розірвано договір про надання юридичних послуг №07/09-10 від 08.09.2010, укладений між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтон»; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтон» на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» 100 000,00 дол. США, що еквівалентно становить 1 296 629,50 грн., витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 27 079, 58 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» задоволено частково. Постанова апеляційного господарського суду в частині задоволення позовних вимог щодо розірвання договору про надання юридичних послуг №07/09-10 від 08.09.2010, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «Альтон» була залишена без змін, а в частині позовних вимог про стягнення збитків постанову скасовано з направленням матеріалів справи №910/24073/13 на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами нового розгляду справи в частині позовних вимог про стягнення збитків, суддею Господарського суду міста Києва Мудрим С.М. прийнято рішення від 14.04.2015, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015, про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.09.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 скасовано, справу №910/24073/13 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №04-23/1507 від 30.09.2015 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно автоматизованої системи документообігу Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 справу №910/24073/13 передано на розгляд судді Босому В.П.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 справу прийнято до свого провадження суддею Босим В.П. та призначено до розгляду.

В судових засіданнях неодноразово оголошувались перерви з незалежних від суду обставин.

04.11.2015 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Альтон» надійшли письмові пояснення з урахуванням висновків постанови Вищого господарського суду України від 24.09.2015, відповідно до яких відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що на виконання умов спірного договору позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 1 364 070,00 грн., а не 4 951 124,00 грн., як стверджує позивач, і вони не є збитками оскільки сплачені саме на виконання умов спірного договору в рахунок сплати за надані послуги, а також, на думку відповідача, склад цивільного правопорушення у спірних правовідносинах відсутній, а відтак і відсутні підстави для відшкодування збитків.

27.11.2015 до Господарського суду міста Києва від представника ПАТ «ВіЕйБі Банк» надійшли письмові пояснення з урахуванням висновків постанови Вищого господарського суду України від 24.09.2015, відповідно до яких позивач надав додаткові пояснення по суті пору з урахуванням заперечень відповідача, позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 у справі призначено судову-бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, а провадження у справі зупинено до проведення експертизи та отримання висновку експерта.

09.03.2016 до Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення, в якому судовий експерт повідомив про неможливість надання висновку судово-економічної експертиз з огляду на відсутність первинних документів необхідних для дослідження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 поновлено провадження у справі та призначено її розгляд на 23.03.2016, сторін зобов`язано надати пояснення щодо ненадання документів на вимогу експерта.

21.03.2016 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Альтон» надійшли письмові, в яких відповідач зазначив про те, що він не міг надати витребувані експертом документи оскільки підприємством було прийнято рішення про утилізацію бухгалтерських документів та податкових звітних документів на паперових носіях за час діяльності товариства з 1996 року по 30.09.2012 рік.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 розгляд справи відкладено на 06.04.2016 з підстав неявки представника позивача в судове засідання, неподання витребуваних доказів та необхідність витребування нових доказів.

В судовому засіданні 06.04.2016 представником ПАТ «ВіЕйБі Банк» подано письмові пояснення, в яких позивач зазначив про те, що оригінали документів, які необхідні були судовому експерту для дослідження, були направлені до Відділу ГСУ МВС України на виконання вимоги № 13/-11118 від 05.08.2013, а відтак він не мав можливості надати їх на вимогу судового експерта.

11.04.2016 до Господарського суду міста Києва від представника ПАТ «ВіЕйБі Банк» надійшли письмові пояснення, відповідно до яких у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження у справі №761/3793/14-к за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28 та ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 провадження у справі №910/24073/13 зупинено до вирішення Шевченківським районним судом м. Києва справи №761/3793/14-к.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.05.2024 поновлено провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.06.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2024 підготовче засідання призначено на 26.06.2024, у зв`язку з тим, що судове засідання, призначене на 05.06.2024, не відбудеться з огляду на перебуванням судді Босого В.П. у відпустці.

Підготовче засідання, призначене на 26.06.2024, відкладено на 10.07.2024 оскільки позивачем заявлене клопотання про його відкладення.

В судовому засіданні 10.07.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 24.07.2024.

Представник позивача в судове засідання з`явилась, надала пояснення по суті спору, позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Зокрема, ухвала Господарського суду міста Києва від 10.07.2024, якою ТОВ «Альтон» повідомлено про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 24.07.2024, була направлена на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення №704, проте лист повернувся до суду із зазначенням причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою». З аналогічних причин на адресу суду повертались інші ухвали суду, які направлялись відповідачу.

Суд відзначає, лист було направлено за офіційною адресою місцезнаходження ТОВ «Альтон», яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та надавалась самим відповідачем, а відтак, неотримання поштового відправлення за вказаною ним самим адресою є свідомим діянням (бездіяльністю) самого відповідача, тому всі несприятливі наслідки такого неотримання покладаються на нього самого.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою відповідача, вважається днем вручення йому відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, з ухвалами суду даної справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, а неявка його представника не є перешкодою для розгляду даної справи по суті.

В судовому засіданні 24.07.2024 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.09.2010 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» (замовник) та ТОВ «Альтон» (виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг №07/09-10 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику юридичне обслуговування в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 2.1 Договору сторони визначили види юридичних послуг, які виконавець зобов`язався надати, а саме:

- представництво інтересів кредитора у процесі щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «Офіс лайн» від 02.11.2004 (предмет іпотеки - нежилий будинок адмінкорпусу (літ. Г), загальною площею 7 787,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21), укладеним в забезпечення кредитного договору №155 від 02.11.2004 між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «Офіс лайн» від 02.11.2004 на суму 8 600 000,00 дол. США;

- забезпечення оформлення права власності на спірні об`єкти нерухомості у органах Бюро технічної інвентаризації у разі звернення стягнення на предмет застави (іпотеки);

- складання усіх необхідних процесуальних та супровідних документів, в т.ч. позовних заяв, заяв про забезпечення позову, заяв про перегляд рішень за нововиявленими обставинами чи за винятковими обставинами, відзивів, клопотань, звернень, запитів, скарг;

- консультування (усне та письмове) щодо стягнення простроченої заборгованості за кредитною угодою (з боржника та поручителя) та пов`язаних з цим питань.

Відповідно до п. 3.1 Договору замовник зобов`язався своєчасно забезпечувати виконавця всім необхідним для виконання даних йому доручень та послуг, передбачених даним договором, вчасно оплачувати юридичні послуги виконавця, надані відповідно до умов даного договору та оплачувати витрати, необхідні для виконання доручень виконавцем (транспортні витрати, витрати на відрядження тощо).

Відповідно до п. 6.1 Договору він набирає чинності з моменту підписання та діє до виконання сторонами обов`язків по ньому. Кожна зі сторін має право ставити питання про дострокове розірвання договору.

В пункті 4.1 Договору сторони визначили вартість юридичних послуг та витрат, понесених відповідачем, як виконавцем, у зв`язку з виконанням доручень замовника, а саме: на супровід в суді першої інстанції, в сумі 316 800,00 грн., а додатковою угодою №2 від 19.04.2011 до договору визначили суму додаткових витрат виконавця для забезпечення виконання доручень замовника в сумі 250 000,00 грн.

Додатковою угодою №1 від 24.11.2010 до Договору спірний договір було доповнено розділом 4А, в якому сторони визначили розмір грошових винагород виконавця, а саме:

- у разі стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором №155 від 02.11.2014 замовник зобов`язався виплатити виконавцю винагороду в розмірі 10% від фактично стягнутої суми основної суми боргу і процентів та 50% від фактично стягнутої суми штрафних санкцій (п. 4.А.2. Договору);

- у разі, якщо погашення заборгованості буде проведене шляхом отримання права власності на майно чи звернення стягнення на майно, що знаходиться в іпотеці банку, та/або належить боржнику, замовник зобов`язався сплатити на користь виконавця одноразову винагороду у розмірі суми, що еквівалентна 100 000,00 дол. США без врахування ПДВ, відповідно до курсу, встановленого Національним банком України на день фактичного здійснення платежу, а у випадку подальшого продажу цього майна зобов`язався сплатити виконавцю винагороду у розмірі 10% від суми продажу цього майна за різницею попередньо сплаченої суми у еквіваленті 100 000,00 дол. США без врахування ПДВ, якщо така виплата мала місце.

Крім того, в п. 4.А.3. Договору в редакції додаткової угоди №1 від 24.11.2010 сторони визначили граничний строк виконання виконавцем своїх зобов`язань - 31.12.2011.

На виконання умов Договору, позивач за надані юридичні послуги перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 4 951 124,00 грн., на підтвердження чого до позову додано платіжні доручення: №1417228 від 22.09.2010 на суму 316 800, 00 грн., №978455 від 26.04.2011 на суму 250 000,00 грн., №1283317 від 30.06.2011 на суму 797 270,00 грн., №799201 від 19.07.2011 на суму 3 202 730,00 грн. та №952842 від 22.07.2011 на суму 384 324,00 грн.

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач зазначив, що відповідач в порушення умов Договору не виконав договірні зобов`язання з надання послуг по представництву інтересів позивача у процесі щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним між позивачем та ТОВ «Офіс Лайн», у зв`язку з чим станом на день звернення до господарського суду з позовом у даній справі право власності банку на предмет іпотеки не оформлено. При цьому, за твердженням позивача, йому стало відомо, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2010 у справі №7/537, яке було представлено відповідачем як доказ виконання взятих на себе зобов`язань, та на підставі якого було зареєстровано право власності на іпотечне майно за позивачем, в дійсності не існує і є підробленим. Наведене, на думку позивача, є підставою для розірвання договору про надання юридичних послуг № 07/09-10 від 08.09.2010 в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України та стягнення у зв`язку з цим збитків у вигляді понесених витрат в розмірі 4 951 121,00 грн. на оплату послуг відповідача, які не були надані.

За результатами первісного розгляду даної справи постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2014 було скасовано частково та прийнято нове рішення, згідно з яким позовні вимоги задоволено частково та розірвано договір про надання юридичних послуг №07/09-10 від 08.09.2010, укладений між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «Альтон». Стягнуто з ТОВ «Альтон» на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» 100 000,00 дол. США збитків, що еквівалентно становить 1 296 629,50 грн., 27 079,58 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 13 575,29 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 в частині задоволення позовних вимог щодо розірвання договору про надання юридичних послуг №07/09-10 від 08.09.2010, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «Альтон», залишено без змін.

При цьому, судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідач допустив істотне порушення спірного договору, оскільки не досяг передбаченого спірним договором результату надання юридичних послуг - погашення заборгованості за кредитним договором №155 від 02.11.2014 у вигляді стягнення з позичальника позивача заборгованості або у вигляді звернення стягнення на іпотечне майно.

В частині позовних вимог про стягнення збитків постанова Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 була скасована постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 з направленням справи в цій частині на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Так, при новому розгляді справи, в частині позовних вимог про стягнення збитків, рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2015, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.09.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При цьому, скасовуючи вказані рішення і постанову Вищий господарський суд України зазначив про те, що всупереч вказівкам, що містилися в постанові Вищого господарського суду України від 04.12.2014, суди не дослідили, які саме дії вживав відповідач для виконання передбачених спірним договором зобов`язань, які послуги фактично надав, за які надані послуги (якщо такі були надані) та на яку суму отримав від позивача грошові кошти. Не з`ясовано, які витрати та в якій сумі були понесені відповідачем (якщо такі мали місце) та оплачені позивачем. Також, поза увагою судів залишились положення пункту 4.А.2 Договору в редакції додаткової угоди №1 від 24.11.2010, положення додаткової угоди №3 від 29.06.2011 щодо призначення грошових коштів в сумі 797 270,00 грн., сплачених позивачем за платіжним дорученням №1283317 від 30.06.2011, які згідно додаткової угоди №3 можуть бути зараховані виконавцем в якості передбаченої п. 4.А.2 Договору винагороди виконавця, що еквівалентна 100 000,00 дол. США відповідно до курсу НБУ станом на день здійснення платежу. Не з`ясували суди і обставин, які б свідчили про наявність підстав як для отримання відповідачем, так і для сплати позивачем вказаної винагороди. Крім того, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що слід з`ясувати обставини подальшого руху кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000463 від 20.12.2012, по обвинуваченню ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2020 у справі №761/3793/14-к ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно них, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000463 від 20.12.2012, закрито.

При цьому, із змісту вказаної ухвали вбачається, що судом досліджувались обставини, що стосуються правовідносин ТОВ «Альтон» та ПАТ «ВіЕйБі Банк», що виникли на підставі Договору.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Таким чином, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2020 у справі №761/3793/14-к, яка набрала законної сили, має преюдиційне значення для даної справи оскільки в ній встановлені обставини, що стосуються спірних правовідносин у даній справі і вони не підлягають повторному доведенню.

Так, Шевченківським районним судом м. Києва встановлено наступне.

22.09.2010 в рахунок оплати юридичних послуг на підставі Договору зі звернення стягнення з ТОВ «Офіс Лайн» іпотечного майна в суді першої інстанції, на підставі платіжного доручення №1417228 з розрахункового рахунку ПАТ «ВіЕйБі Банк» перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Альтон» 316 800,00 грн.

28.12.2010 директор ТОВ «Альтон», будучи необізнаний про службову недбалість ОСОБА_3 , неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не перевірив факт належного виконання умов договорів юридичних послуг зі звернення стягнення з ТОВ «Офіс Лайн» на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» іпотечного майна, підписав з директором Департаменту по роботі з проблемними активами юридичних осіб банку акт приймання-передачі наданих послуг №1 до Договору на суму 316 800,00 грн.

В подальшому директор ТОВ «Альтон» 19.04.2011 уклав із заступником Голови Правління з юридичних питань ПАТ «ВіЕйБі Банк» додаткову угоду №2 до Договору, згідно з якою банк додатково сплачує ТОВ «Альтон» за надання юридичних послуг 250 000,00 грн. Ці кошти 26.04.2011 на підставі платіжного доручення №978455 з розрахункового рахунку ПАТ «ВіЕйБі Банк» перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Альтон» як оплату за юридичні послуги.

29.06.2011 директор ТОВ «Альтон» неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не перевірив факт належного виконання умов договорів юридичних послуг щодо оформлення права власності за ПАТ «ВіЕйБі Банк» об`єкту іпотеки в органах бюро технічної інвентаризації, уклав із заступником Голови Правління з юридичних питань ПАТ «ВіЕйБі Банк» додаткову угоду №3 до Договору, згідно якої банк сплачує товариству винагороду у сумі 797 270,00 грн. за реєстрацію за ПАТ «ВіЕйБі Банк» на підставі підроблених документів вищезазначеного іпотечного майна.

30.06.2011 на підставі платіжного доручення №1283317 з розрахункового рахунку ПАТ «ВіЕйБі Банк» перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Альтон» 797 270,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2011 у справі №57/343, яке набрало законної сили в апеляційній інстанції 31.01.2012, за ТОВ «Офіс Лайн» визнано право власності на нежитловий будинок адмінкорпусу (літ. Г), загальною площею 7 787,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2011 у справі №2а-13266/11/2670, яка набрала законної сили в апеляційній інстанції 04.04.2012, зобов`язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» скасувати державну реєстрацію права власності ПАТ «ВіЕйБі Банк» на нерухоме майно: нежилий будинок (Літера Г), розташований в місті Києві по вул. Дегтярівська, 21, який належить ТОВ «Офіс Лайн».

07.05.2012 КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» скасовано незаконну реєстрацію за ПАТ «ВіЕйБі Банк» права власності на вище зазначене нерухоме майно і право власності на нього повернуто ТОВ «Офіс Лайн».

Таким чином, Шевченківським районним судом м. Києва встановлено факт сплати грошових коштів за платіжними дорученнями №1417228 від 22.09.2010 на суму 316 800,00 грн., №978455 від 26.04.2011 на суму 250 000,00 грн. та №1283317 від 30.06.2011 на суму 797 270,00 грн. саме на виконання умов Договору. При цьому, сума у розмірі 797 270,00 грн. за платіжним дорученням №1283317 від 30.06.2011 була сплачена в якості винагороди за реєстрацію за ПАТ «ВіЕйБі Банк» іпотечного майна на підставі підроблених документів, тобто фактично безпідставно оскільки така реєстрація була скасована в судовому порядку.

Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2020 у справі №761/3793/14-к встановлено факт не подання до господарського суду відповідного позову про стягнення з ТОВ «Офіс Лайн» на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» іпотечного майна, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2010 у справі №7/537, яке було представлено відповідачем як доказ виконання взятих на себе зобов`язань, та на підставі якого було зареєстровано право власності на іпотечне майно за позивачем, в дійсності не існує і є підробленим.

Також, судом досліджено обставини сплати позивачем відповідачу грошових коштів у загальному розмірі 3 587 054,00 грн. за платіжними дорученнями №799201 від 19.07.2011 та №952842 від 22.07.2011 та встановлено наступне.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000011 від 30.06.2011, виставленого відповідачем позивачу, за юридичні послуги згідно акту наданих послуг №3 від 30.06.2011 до договору №07/09-10 сплаті підлягала сума у розмірі 3 202 730,00 грн., яка була сплачена ПАТ «ВіЕйБі Банк» на рахунок ТОВ «Альтон» згідно платіжного доручення №799201 від 19.07.2011, яке містить призначення платежу: «Плата за юридичні послуги по рах СФ-11 від 30.06.2011р згідно дог №07/09-10 від 08.09.2010».

Також, відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000013 від 20.07.2011, виставленого відповідачем позивачу, за юридичні послуги згідно акту наданих послуг №3 від 30.06.2011 до договору №07/09-10 сплаті підлягала сума у розмірі 384 324,00 грн., яка була сплачена ПАТ «ВіЕйБі Банк» на рахунок ТОВ «Альтон» згідно платіжного доручення №952842 від 22.07.2011, яке містить призначення платежу: «Плата за юридичні послуги по р/ф СФ-13 від 20.07.2011р згідно дог №07/09-10 від 08.09.2010».

Дослідивши наявну в матеріалах справи копію акту приймання передачі наданих послуг №3 від 30.06.2011, який згаданий у вказаних рахунках-фактури, судом встановлено, що він складений та підписаний уповноваженими представниками позивача і відповідача, а також скріплений печатками їх підприємств. Із його змісту вбачається, що сторони дійшли згоди про те, що відповідно до п. 4.А.2 Договору та домовленостей між сторонами остаточний залишок суми винагороди виконавця становить 3 587 054 (три мільйони п`ятсот вісімдесят сім тисяч п`ятдесят чотири) грн. і підлягає сплаті у десятиденний термін з моменту виставлення відповідного рахунка.

Тобто, оцінюючи вказані докази, суд дійшов висновку про те, що грошові кошти у загальному розмірі 3 587 054,00 грн. сплачені позивачем відповідачу за платіжними дорученнями №799201 від 19.07.2011 та №952842 від 22.07.2011 в якості оплати послуг саме на виконання умов Договору та в якості винагороди відповідно до його п. 4.А.2, яка сплачується якщо погашення заборгованості проведене шляхом отримання права власності на майно чи звернення стягнення на майно.

Таким чином, на переконання суду спірна сума грошових коштів у загальному розмірі 4 951 124,00 грн. була сплачена ПАТ «ВіЕйБі Банк» на рахунок ТОВ «Альтон» саме на виконання умов Договору, при цьому в межах кримінальної справи №761/3793/14-к Шевченківським районним судом м. Києва встановлено факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо реєстрації за ПАТ «ВіЕйБі Банк» іпотечного майна, тобто суми у розмірі 797 270,00 грн. за платіжним дорученням №1283317 від 30.06.2011 та 3 587 054,00 грн. за платіжними дорученнями №799201 від 19.07.2011 і №952842 від 22.07.2011 були сплачені за послуги, які фактично не були надані відповідачем позивачу.

Суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази фактичного надання відповідачем позивачу юридичних послуг на підставі Договору, не підтверджується належними та допустимими доказами те, що відповідач на виконання умов спірного договору вчиняв дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, представляв інтереси позивача та виконував доручення позивача щодо державної реєстрації права власності на іпотечне приміщення, не підтверджується понесення відповідачем витрат пов`язаних із виконанням Договору.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що сума грошових коштів у загальному розмірі 4 951 124,00 грн. була сплачена ПАТ «ВіЕйБі Банк» на рахунок ТОВ «Альтон» на підставі Договору за послуги, які фактично не були надані.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору в порядку, на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно з ч. 2, 3, 5 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Якщо договір розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Частиною першою статті 906 Цивільного кодексу України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем лише за наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, витрати замовника на оплату послуг, які не були надані виконавцем, є майновими втратами, яких зазнав замовник у зв`язку з невиконанням виконавцем договору, тобто є його збитками.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд відзначає, що в даному випадку, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу на відповідача покладається обов`язок довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №910/6657/16, від 07.02.2018 у справі №917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі №3-1071гс16, від 28.01.2015 у справі №3-210гс14.

В даному випадку, протиправна поведінка відповідача полягає у невиконанні його зобов`язань на підставі Договору, у зв`язку з чим позивачем були сплачені грошові кошти (понесені збитки) за послуги, які фактично не були надані, що знаходиться в причинному зв`язку між собою, а відтак позивачем доведено наявності усіх загальних умов відповідальності, в той час як відповідачем не спростовано наявність його вини у заподіянні збитків.

За таких обставин, позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення з ТОВ «Альтон» збитків у розмірі 4 951 124,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі від 09.12.1994 «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду у справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші докази, заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як такі, що не спростовують висновків суду щодо відсутності достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, за результатами нового розгляду справи в частині позовних вимог про стягнення збитків, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ТОВ «Альтон» на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» збитків у розмірі 4 951 124,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, за подання апеляційної та касаційної скарг відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтон» (03151, м. Київ, вул. Очаківська, буд. 5/6, к. 501; ідентифікаційний код 24093012) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т; ідентифікаційний код 19017842) збитки у розмірі 4 951 124 (чотири мільйони дев`ятсот п`ятдесят одна тисяча сто двадцять чотири) грн. 00 коп., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 69 967 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн. 00 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 37 149 (тридцять сім тисяч сто сорок дев`ять) грн. 00 коп. та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 36 540 (тридцять шість тисяч п`ятсот сорок) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.07.2024.

Суддя В.П. Босий