РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2024Справа № 910/3018/24
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ"

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про стягнення 17 000,00 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий Світ" до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення 17 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у Залізничному відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання постанови № 344285 від 24.01.2022, виданої Державною службою з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий світ", у дохід держави штраф в сумі 17000,00 грн., виконавчий збір - 1 700,00грн та витратити виконавчого провадження у сумі 250,00грн.

У зв`язку з неможливістю провадження господарської діяльності, позивач був змушений сплатити кошти згідно виконавчого провадження № НОМЕР_2 в сумі 18 950,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 у справі № 380/3479/22 позовну заяву ТОВ "Швидкий світ" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контроль) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344285 від 24.01.2022.

У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача 17 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

З повідомлення про доставку електронного листа вбачається, що документ в електронному вигляді "ст.. 176 Ухвала про відкриття провадження у справі (без виклику)" від 19.03.24 по справі №910/3018/24 (суддя Мудрий С.М.) було надіслано одержувачу Державна служба України з безпеки на транспорті в його електронний кабінет: 19.03.2024 17:31.

09.04.2024 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зокрема зазначено, що з позивача було стягнути адміністративний штраф за виконавчим документом, який перебував на виконанні в органі ДВС, Укртрансбезпека не є належним відповідачем по даній справі. Також, зазначено, що існує законодавчо врегульований механізм повернення сум сплачених штрафів на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №878 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182.

22.04.2024 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить суд позов задовольнити. Також, надано обґрунтування витрат на правову допомогу

30.04.2024 до канцелярії суду від відповідача надійшли заперечення в яких відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті 24.01.2022 винесено постанову про застосування до ТОВ «Швидкий світ» адміністративно-господарського штрафу № 344285 за порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у розмірі 17000,00 грн.

Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344285 від 24.01.2022 була оскаржена позивачем 07.02.2022 року до Львівського окружного адміністративного суду.

29.04.2022 заступником начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Комлик Наталією Володимирівною винесено постанову про відкриття ВП НОМЕР_2 про стягнення 17 000,00грн., постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 250,00грн, постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 1 700,00грн.

06.06.2022 року ТОВ «Швидкий світ» добровільно сплатило кошти згідно виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 в сумі 18 950,00 грн., з них 17000,00 грн. сума санкції, згідно постанови № 344285 від 24.01.2022 року, 1 700,00грн. виконавчий збір та 250,00 сума витрат виконавчого провадження, що підтверджується платіжним дорученням №3650 від 06.06.2022 року з призначенням платежу: «сплата боргу за виконавчим провадженням НОМЕР_2.Без ПДВ».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 у справі № 380/3479/22 позовну заяву ТОВ «Швидкий світ» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контроль) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344285 від 24.01.2022. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Позивачем зазначено, що станом на 27.04.2023 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 у справі № 380/3479/22 набрало законної сили, а отже кошти стягнути з ТОВ «Швидкий Світ» в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 є стягнені не законно і повинні бути повернені власнику, ТОВ «Швидкий Світ».

Позивач звертався до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки та Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із вимогою про повернення коштів від 27.04.2023.

Листом №В-2/32036 від 02.05.2023 року Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що не має наміру повертати 1 700,00 грн. виконавчого збору та 250 грн. витрат виконавчого провадження.

10.05.2023 року позивач отримав лист Державної служби України з безпеки на транспорті №4036/9.3/15-23 від 10.05.2023 року стосовно повернення ТОВ «Швидкий світ» коштів, сплачених в рамках виконавчого провадження ВП НОМЕР_2. У відповіді Укртрансбезпека інформує про те, що оскільки кошти до бюджету перераховувала державна виконавча служба, подання на повернення цих коштів повинен скеровувати також цей орган (платник).

ТОВ «Швидкий світ» 30.05.2023 року направив заяву Залізничному відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), якою просив скерувати подання про повернення з бюджету коштів в сумі 17000,00 грн., та після отримання (повернення) цих коштів повернути їх ТОВ «Швидкий світ» за наступними платіжними реквізитами: р/р НОМЕР_1 в ПАТ "КРЕДОБАНК", м. Львів, МФО 325365. Також повторно просив повернути безпідставно набуті кошти в сумі 1950,00 грн.

У відповідь, листом №В-2/43553 від 12.06.2023 року Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції порекомендував з приводу повернення коштів у розмірі 17 000,00 грн. звернутися до Укртрансбезпеки та додав копію платіжного доручення про перерахування коштів №28469 від 18.07.2022 року.

03.07.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою стосовно повернення коштів.

У відповідь листом №7362/9.3/15-23 від 03.08.2023 відповідач зазначив: «що у доданій до заяви копії платіжного доручення від 18.07.2022 №28469 міститься інформація щодо сплати адміністративно-господарського штрафу до бюджету, за постановою від 24.01.2022р. №344285 Залізничним ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (), а не ТОВ «Швидкий світ» (). Водночас, звертаємо увагу на те, що заява про повернення коштів з бюджету разом з оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету, повинен формувати та скеровувати до Укртрансбезпеки платник, а не ТОВ «Швидкий світ» ().».

У зв`язку з неможливістю повернути кошти, позивачем подано до Господарського суду Львівської області позов до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення 18 950,00грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.11.2023 у справі №914/2682/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Швидкий світ» (79040, м. Львів, вул. Конюшинна, 4, ) грошові кошти в розмірі 1 700,00 грн. та 240,78 грн. судового збору. У задоволені решти вимог відмовлено.

У вищезазначеному рішенні суду зазначено наступне: «судом встановлено, що розпорядженням № НОМЕР_2 від 18.07.2023 начальника відділу державної виконавчої служби Стасишин А.Р. грошові кошти у сумі 18 950 грн., що надійшли 06.06.2022 р. на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №344285, виданого 24.01.2022 р. інший орган, посадова особа (Державна служба України з безпеки на транспорті) (Державна служба України з безпеки на транспорті, про стягнення грошових коштів з ТОВ "Швидкий світ", керуючись статтею 47 Закону України "Про виконавче провадження", необхідно перерахувати: 17 000 грн. на користь ГУК у Львівській області/Городоцькка ТГ/21081100 на IВАN UА0013861 (п/р №ід. № в Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код за , згідно з постанова № 344285, виданого 24.01.2022 р. інший орган, посадова особа (Державна служба України з безпеки на транспорті).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 справі №910/5880/21 у п.44 зазначила, що з огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека.

Позивач у позові зазначив відповідачем державну виконавчу службу як орган, який здійснював списання коштів до Державного бюджету України, а не Укртрансбезпеку.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що позивачем неправильно визначено склад сторін у спірних правовідносинах. Відтак враховуючи наведене вище суд доходить висновку про відмову у задоволені позову в частині повернення 17 000,00грн.».

Вищезазначене рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 20.12.2023р.

Враховуючи все вищезазначене позивач звернувся до суду.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Одним із основних завдань Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (абзац 2 пункту 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі)), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 з подальшими змінами, у редакції, чинній на час винесення такої постанови щодо позивача).

Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є актом індивідуальної дії (правозастосовним актом), який стосується прав, обов`язків та інтересів визначеного у постанові суб`єкта (за обставинами справи - позивача), є обов`язковою для нього, а її дія вичерпується виконанням. Правовідносини сторін спору щодо накладення та сплати відповідного штрафу є публічно-правовими. Оскарження такої постанови як акта суб`єкта владних повноважень належить до юрисдикції адміністративного суду.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що належним відповідачем у даному спорі є Міністерство юстиції України.

Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські, правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи (постанови від 20.11.2018 року в справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 року в справі № 915/478/18 (пункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 року в справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 15.01.2020 року в справі № 698/119/18 (пункт 21), від 18.03.2020 року в справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 року в справі № 911/2169/20 (пункт 8.5), від 23.11.2022 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 15.02.2022 року в справі № 910/6175/19 (пункт 7.45), від 20.07.2022 року в справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 року в справах № 923/199/21 (пункт 8.16) і № 922/1830/19 (пункт 7.1), від 14.12.2022 року в справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 12.07.2023 року в справі № 757/31372/18-ц (пункт 37)).

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 року в справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 року в справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 року в справах № 923/199/21 (пункт 8.17) і № 922/1830/19 (пункт 7.2), від 14.12.2022 року в справі № 2-3887/2009 (пункт 55)). Це випливає, зокрема, з частини 4 статті 56 Господарського процесуального кодексу України. Тобто під час провадження у справі стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 року в справі № 923/199/21 (пункт 8.18) і № 922/1830/19 (пункт 7.3), від 14.12.2022 року в справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 12.07.2023 року в справі № 757/31372/18-ц (пункт 38)).

Отже те, що позивач вказав відповідачем у справі щодо стягнення з Державного бюджету України коштів, які утримуються без достатньої правової підстави, певний орган державної влади - Укртрансбезпеку - не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. Інакше кажучи, у спірних кондикційних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції. Останні він реалізував тоді, коли виніс постанову про застосування штрафу та забезпечив стягнення останнього до бюджету. Подальше намагання позивача повернути з Державного бюджету України відповідну суму, заявивши вимогу про її стягнення, не пов`язане з виконанням органами державної влади, зокрема Укртрансбезпекою, публічно-владних управлінських функцій щодо позивача.

У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини 1, 2 статті 326 Цивільного кодексу України).

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 Цивільного кодексу України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина 1 статті 167 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведені приписи, а також враховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека.

За змістом абзацу 1 частини 3 статті 17 Цивільного кодексу України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Згідно з частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України (у чинній редакції) Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до абзаців 1, 9 пункту 5 розділу І Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 (у редакції, чинній на час звернення до суду) повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина 2 статті 17 Цивільного кодексу України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац 2 частини 3 статті 17 Цивільного кодексу України).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті 24.01.2022 винесено постанову про застосування до ТОВ «Швидкий світ» адміністративно-господарського штрафу № 344285 за порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у розмірі 17000,00 грн.

06.06.2022 року ТОВ «Швидкий світ» оплатило, зокрема, наведений штраф у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №3650 від 06.06.2022 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 у справі № 380/3479/22 визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контроль) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344285 від 24.01.2022. Дане рішення набрало законної сили.

Відтак, на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Суд звертає увагу відповідача на те, що Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету коштів. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, даний Порядок на спірні правовідносини не поширюється.

Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу, платник згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади, за умови його невідповідності закону, не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 року в справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 року в справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 року в справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 року в справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

За змістом глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року в справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються приписи статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Оскільки рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 у справі № 380/3479/22 визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контроль) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344285 від 24.01.2022, то правові підстави утримання Державою сплачених позивачем в якості адміністративно-господарського штрафу коштів в розмірі 17 000,00 грн. відпали.

Разом із тим, доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 17 000,00 грн. матеріали справи не містять.

Варто зазначити, що аналогічні за змістом висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08.08.2023 року в справі № 910/5880/21.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що висновок суду першої інстанції, який підтримав апеляційний суд, про те, що кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з Укртрансбезпеки за рахунок її бюджетних асигнувань, відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.06.2018 року в справі № 910/23967/16. Згідно з цим висновком Господарський процесуальний кодекс України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 цієї постанови).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованого у постанові від 10.07.2019 року в справі № 489/6624/15-ц, за змістом якого повернення коштів у тотожній правовій ситуації має відбуватися тільки згідно з Порядком № 787, тобто у позасудовому порядку.

Вищенаведеними висновками спростовуються заперечення відповідача проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків.

Таким чином, вимога товариства з обмеженою відповідальністю «Швидкий світ» про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно набутих коштів у розмірі 17 000,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Також, позивачем в позовній заяві заявлено попередній розрахунок судових витрат, в якому зазначено, що сума витрат на правову допомогу становить 7 000,00 грн.

22.04.2024 до канцелярії суду від позивача надійшли обґрунтування витрат на правову допомогу з доданими документами, в яких позивач просить суд стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

17.10.2019 року між адвокатським бюро «Лука та Партнери» (надалі адвокатське бюро) та товариством з обмеженою відповідальністю «Швидкий Світ» (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №1710, відповідно до умов якого за цим договором адвокатське бюро згідно доручення клієнта зобов`язується надавати правовому допомогу, а клієнт в свою чергу зобов`язується прийняти результат надання правової допомоги та сплатити її вартість в порядку визначеному умовами даного договору.

Адвокатське бюро зобов`язується, зокрема: надавати клієнту консультації з питань цивільного, господарського права, надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах (п.2.2 договору).

Послуги, надані адвокатським бюро, можуть виконуватись та надаватись клієнту, у вигляді друкованої продукції, на магнітних носіях, через телефонні мережі, поштою та в усній формі (п.2.4 договору).

На підтвердження факту надання адвокатським бюро клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору складається акт приймання-передачі адвокатських послуг (п.2.5 договору).

Вартість послуг адвокатського бюро зазначається в додатках до цього договору (п.4.1 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до його повного виконання (п.7.1 договору).

В додатку №9 від 06.11.2023 до договору про надання правової допомоги №1710 від 17.10.2019р. сторонами погоджено перелік та вартість адвокатських послуг, зокрема: підготовка позовної заяви в господарській справі від 4 000,00 грн., підготовка відповіді на відзив від 2 000,00 грн.

Також, в матеріалах справи наявні: детальний опис робіт (надання послуг) виконаних адвокатом та здійсненим ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 15.04.2024 на суму 6 000,00 грн., рахунок-фактура №13 від 12.04.2024 року на суму 6 000,00 грн.. акт №13 здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) згідно рахунку №13 від 12.04.2024 на суму 6 000,00 грн. та платіжна інструкція №2187 від 12.04.2024 на суму 6 000,00 грн.

Судом враховано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19.

У відзиві відповідачем зазначено, щодо даний спір є незначної складності, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат втратив би значний час.

Суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів з метою доведення завищення вартості понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Враховуючи наявність доказів фактичного надання послуг та їх обсягу, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, ст.ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Швидкий Світ» (79040, Львівська обл., місто Львів, вул.. Конюшинна, будинок 4, ) кошти в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий