УХВАЛА

18 липня 2024 року

м. Київ

cправа № 904/2261/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Волковицька Н. О., Могил С. К.,

розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-Фарм"

про зупинення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-Фарм"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.05.2024

у справі за позовом Обласного комунального підприємства "Фармація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-Фарм"

про виселення з нежитлового приміщення, стягнення 125 546,43 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) до відповідача про виселення з нежитлового приміщення та стягнення неустойки у розмірі 125 546,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним користуванням відповідачем нежитловим приміщенням, адже договір оренди є припиненим.

Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 12.09.2023 задовольнив позов, оскільки обставини справи свідчать про невиконання відповідачем зобов`язань за договором оренди щодо звільнення об`єкту оренди з поверненням його позивачу за актом приймання-передачі після припинення дії договору оренди.

Центральний апеляційний господарський суд постановою від 07.05.2024 змінив рішення суду, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Мотивував постанову тим, що рішення суду ухвалене при неправильному застуванні норм матеріального права, а саме незастосуванні Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX в редакції Закону № 692-IX від 16.07.2020, який підлягав застосуванні у спірних правовідносинах.

Враховуючи той факт, що строк дії спірного договору оренди закінчився 31.03.2021, доказів його продовження матеріали справи не містять, як і не містять доказів повернення відповідачем спірного об?єкта оренди, колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

21.05.2024 відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.05.2024, в якій просить їх скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у цій справі визначено колегію суддів у складі: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2024.

Верховний Суд ухвалою від 10.06.2023 залишив касаційну скаргу без руху та надав скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

21.06.2024 скаржник звернувся до Верховного Суду із заявою про усунення недоліків касаційної скарги до якої додав касаційну скаргу у новій редакції.

У зв`язку з відпусткою суддів Краснова Є. В. та Мачульського Г. М. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2024 визначено для розгляду цієї справи колегію суддів у складі: Рогач Л. І. - головуюча, Волковицька Н. О., Могил С. К.

Верховний Суд ухвалою від 27.06.2024 відкрив касаційне провадження у справі № 904/2261/23 за касаційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.05.2024 та здійснити перегляд оскаржуваних судових рішень у відкритому судовому засіданні 24 липня 2024 року о 14:00 у приміщенні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 10 (кабінет № 332).

02.07.2024 скаржник звернувся до Верховного Суду з клопотанням про зупинення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023.

На думку Скаржника, примусове виконання цього рішення, розпочате відповідно до постанови державного виконавця № 75346504 від 24.06.2024 до ухвалення рішення судом касаційної інстанції спричинить невідворотні негативні наслідки у разі, якщо виконуване рішення буде скасовано, призведе до порушення збалансованості інтересів сторін, адже спірне приміщення може бути передане на користь особи, яка не є його власником, та імовірно, поворот виконання даного рішення потребуватиме ініціювання окремого судового провадження, а також до накладення на відповідача у даній справі як боржника у виконавчому провадженні санкцій, зокрема необхідності оплати витрат виконавчого провадження та можливо - штрафних санкцій.

02.07.2024 позивач звернувся до Верховного Суду із заявою, в якій заперечує проти клопотання скаржника.

Позивач зазначає, що у клопотанні скаржника не вказано конкретних негативних наслідків, які можуть настати у разі не зупинення виконання оскаржуваного судового рішення, і що ці наслідки є співмірними з втручанням у принцип обов`язковості судового рішення і принцип юридичної визначеності як елементів принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні відповідно до статті 8 Конституції України.

Згідно із абзацом другим частини четвертої статті 294 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії, якщо зупинити його виконання неможливо.

Частиною першою статті 332 ГПК України визначено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Для зупинення виконання судових рішень або зупинення їх дії, що допускається як виняток, повинні бути вагомі причини. Набуття судовими рішеннями чинності і, як наслідок, їх виконання чи дія, є законодавчо передбаченими стадіями судового процесу, а тому таке виконання та дія судового рішення саме по собі не є безумовною підставою, з якою закон пов`язує можливість (необхідність) зупинення виконання або зупинення дії судового рішення.

Суд має право зупинити виконання судових рішень, зокрема, якщо кінцеве рішення невідворотне та його негайне виконання може завдати значної шкоди. При цьому сторона, проти якої ухвалено судове рішення у справі, має обґрунтувати свою заяву належним чином і навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень або зупинення їх дії у разі, якщо вони будуть скасовані.

Колегія суддів враховує те, що необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (№ 60750/00, § 43) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін (Case of Hornsby v. Greece. №18357/91, § 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997).

Колегія суддів зазначає, що однією із засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення, тому недоведеність підстав для зупинення виконання судового рішення у справі належними та допустимими доказами є підставою для відмови у задоволенні відповідного клопотання.

Керуючись статтями 234, 294, 332 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-Фарм" у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 у справі № 904/2261/23 до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Н. Волковицька

С. Могил