РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2024Справа № 910/5949/24
Господарський суд міста Києва в складі головуючого судді Блажівської О.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу №910/5949/24

за позовом Приватного підприємства "Універсал-Транс" ( 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, б. 20А, )

до відповідача 1 Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці ( 04060, м. Київ, вул. Вавілових, б. 10, ),

відповідача 2 Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ( 04212, м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, б. 2Д, ),

відповідача 3 Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, б. 11А, )

про стягнення 413 455,00 грн.,

без виклику представників сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Універсал-Транс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача 1 - Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, відповідача 2 - Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та відповідача 3 - Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві про стягнення 413 455,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням від 02.02.2021 у справі № 640/2848/20, що набрало законної сили 25.06.2021, визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Київській області про накладання штрафу уповноваженими особами від 12.11.2019 № КВ 1696/57/АВ/ТД/ФС-647.

Кошти, які позивач сплатив на виконання даної постанови в розмірі 413 455, 00 грн. (375 570, 00 грн. штрафу, 37 577, 00 грн. виконавчого збору), йому не повернуто після її визнання судом протиправною та скасування.

Позивач стверджує, що ці кошти продовжують безпідставно знаходитись у державному бюджеті, а тому підлягають поверненню платнику на підставі ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2024 залишено позов без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 7 днів з дня вручення ухвали суду, у визначений спосіб.

21.05.2024 від позивача через систему Електронний суд надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив.

Вищевказана ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу в електронний кабінет системи "Електронний суд" та отримана останнім 27.05.2024, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

Враховуючи викладене, відповідач повідомлений належним чином про розгляд даної справи.

30.05.2024 представником відповідача 1 - Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці через систему Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позов визнав та просить задовольнити його в повному обсязі.

06.06.2024 позивачем на виконання вимог ухвали суду від 24.05.2024 надано для огляду оригінали всіх документів, доданих до позовної заяви, що стосуються предмету спору.

17.06.2024 представником відповідача 3 - Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволені позову відмовити повністю.

27.06.2024 від позивача через систему Електронний суд надійшла відповідь на відзив відповідача 3 (Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві).

Представник відповідача 2 - Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) правом передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзиву на позову заяву до суду подано не було.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.11.2019 постановою №КВ1696/57/AB/ТД/ФС-647 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за підписом першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Київській області Андрієнка Владислава Степановича (далі - постанова) на ПП «Універсал-Транс» було накладено штраф у розмірі 375570,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.01.2020 відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання постанови Головного управління Держпраці у Київській області від 12.11.2019 року № КВ1696/57/АВ/ТД/ФС-647 про стягнення з ПП «Універсал-Транс» штрафу у розмірі 375 570,00 грн. та виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 37 557,00 грн.

Оболонським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стягнуто з ПП «Універсал-Транс» грошові кошти у розмірі 413 455,00 грн. з яких: 375 570,00 грн. сума штрафу, 37 577,00 грн. сума виконавчого збору.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.02.2021 у справі №640/2848/20 позов ПП «Універсал-Транс» до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими особами від 12 листопада 2019 року №КВ1696/57/AB/ТД/ФС-647.

Позивач подав до відповідача 1 заяву про повернення сплачених коштів у розмірі 375 570,00 грн., оскільки постанова про накладення штрафу, на підставі якої ці кошти були стягнуті, була скасована у судовому порядку.

Листом від 27.04.2021 №6/1/21/8712 Головне управління Держпраці у Київській області повідомило про відсутність підстав для повернення коштів.

Листом від 24.05.2021 №37452 Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено позивача про те, що постанова про закінчення виконавчого провадження в порядку пункту 39 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» не скасована, з огляду на що відсутні підстави для звернення з поданням до Державної казначейської служби України.

Непогоджуючись з вказаними діями Приватне підприємство «Універсал-Транс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участі третьої особи: Головного управління Державної казначейської служб України у Київській області, в якому просило суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держпраці у Київській області щодо неповернення стягнутого з ПП «Універсал-Транс» штрафу у розмірі 375 570 грн; Головне управління Держпраці у Київській області підготувати та направити до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області подання, передбачене Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787, про повернення ПП «Універсал-Транс» на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 у банку ПАТ «ТАСКОМБАНК» м. Київ, МФО 339500, ІПН 24 суми штрафу в сумі 375 570, 00 грн утриманої згідно постанови №КВ1696/57/АВ/ТД/ФС-647 від 12.11.2019 року; визнати протиправною бездіяльність Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо неповернення стягнутого з ПП «Універсал-Транс» виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 37 557 грн; зобов`язати Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ПП «Універсал-Транс» на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 у банку ПАТ «ТАСКОМБАНК» м. Київ, МФО 339500, ІПН 24 кошти, утримані як виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця в сумі 37 557,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 у справі № 640/17078/21 у задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Універсал-Транс» відмовлено повністю. Відмова вмотивована правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21, за висновками якої після того як адміністративний суд ухвалив постанову про скасування індивідуального акта публічно-правові відносини сторін цього спору припинилися, а кошти, які позивач сплатив на виконання такого індивідуального акту, стали такими, що знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави, дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. З огляду на чинне правове регулювання правовідносини щодо повернення з бюджету коштів, які були сплачені як адміністративно-господарський штраф, але після скасування постанови про застосування штрафу знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави, не є публічно-правовими.

Наведені вище обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті).

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 Цивільного кодексу України).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 Цивільного кодексу України).

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 Цивільного кодексу України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету (частина друга статті 45 Бюджетного кодексу України у редакції, чинній на час звернення до суду).

Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності) (абзаци перший і восьмий пункту 5 розділу І Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, у редакції, чинній на час звернення до суду).

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 Цивільного кодексу України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 Цивільного кодексу України).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 Цивільного кодексу України).

На момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само, з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, даний Порядок на спірні правовідносини не поширюється.

Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 15.10.2019 у справі №911/3749/17, від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, від 01.02.2020 у справі №922/614/19, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).

За змістом глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

З огляду на наведене суд вважає, що на ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 Цивільного кодексу України, а не Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, як вважає відповідач 3 (Головне управління державної казначейської служби України у місті Києві), у поданому до суду 17.06.2024 відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Оскільки рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.02.2021 у справі №640/2848/20 позов ПП «Універсал-Транс» до Головного управління Держпраці у Київській області задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими особами від 12 листопада 2019 року №КВ1696/57/AB/ТД/ФС-647, то правові підстави утримання Державою сплачених позивачем в якості адміністративно-господарського штрафу коштів в розмірі 375 570, 00 грн відпали.

Доказів повернення позивачу грошових коштів в розмірі 375 570, 00 грн матеріали справи не містять, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Варто наголосити, що до аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі №910/5880/21, обставини якої є тотожними обставинам у даній справі.

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

При цьому в господарському процесі згідно із частиною четвертою статті 56 Господарського процесуального України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

При цьому, судом враховано, що у постанові від 08.08.2023 у справі №910/5880/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що висновок суду першої інстанції, який підтримав апеляційний суд, про те, що кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з Укртрансбезпеки за рахунок її бюджетних асигнувань, відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16. Згідно з цим висновком Господарський процесуальний кодекс України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 відповідної постанови).

Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, а також від 05.02.2020 у справі №910/15295/18.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно набутих коштів у розмірі 375 570, 00 грн. підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача виконавчого збору в розмірі 37 577, 00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, та стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження належать до коштів виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частини 2 та 3 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 7 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого було стягнуто виконавчий збір, є підставою для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала.

Оскільки відповідно до наведених норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 551/1099/21.

У разі неповернення таких коштів у встановлений законом строк, зокрема внаслідок ненадання органом стягнення відповідного подання (висновку) органу державного казначейства, платник має право на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

При визначенні складу учасників справи та формулювання резолютивної частини судових рішень у справах за вказаними позовами про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору необхідно звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, згідно з якою спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України.

Отже, оскільки постанова Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими особами від 12 листопада 2019 року №КВ1696/57/AB/ТД/ФС-647 є виконавчим документом, яка виконувалася в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 відповідно, була визнана протиправною та скасована рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.02.2021 у справі №640/2848/20, з Державного бюджету України підлягає поверненню сплачений позивачем в межах вказаного виконавчого провадження виконавчий збір у розмірі 37 557,00 грн., шляхом направлення Оболонським районним відділенням державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відповідного подання до Державної казначейської служби України згідно Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

У той же час, оскільки питання правомірності/неправомірності дій/бездіяльності Оболонського районного відділення державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в частині повернення сплачених позивачем виконавчого збору 37 557,00 грн., входить до предмету спору в цій справі, то вищезазначена суми підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За викладених обставин, у зв`язку із задоволенням позову та враховуючи, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через органи державної влади, відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Універсал-Транс» (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, б. 20А, ) безпідставно сплачені кошти в сумі 413 455,00 грн. (чотириста тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень 00 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6201 (шість тисяч двісті одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА