РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2024Справа № 910/3794/24
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ЕНЕРДЖІ ГРУП" до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця про стягнення 579008,76 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця (далі - відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СК ЕНЕРДЖІ ГРУП" (далі - позивач) боргу та санкцій за договором постачання електричної енергії споживачу №498 від 13.12.2022, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань вчасно та повністю оплатити поставлену йому електроенергію за грудень 2023 року.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він не заперечував проти заявлених позивачем позовних вимог в частині основного боргу, зазначив що оскільки відповідач є установою яка повністю фінансується з Державного бюджету України, тому без кошторису не міг оплатити вартість спожитої електроенергії. Відповідач просив суд зменшити розмір пені та 3% річних до 80 відсотків.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.12.2022 між позивачем як постачальником та відповідачем як споживачем було укладено Договір №498 про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір), відповідно до умов п. 2.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачу електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача за кодом 09310000-5 Електрична енергія Національного класифікатора України ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» (далі - Товар), а споживач оплатити постачальнику вартість використаного (купленого) Товару у строки та на умовах, встановлених цим Договором.

Відповідно до умов п. 6.2.1 Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитого Товару згідно з умовами цього Договору.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору 05.01.2024 ним було направлено на адресу відповідача акт приймання-передачі електричної енергії № 1826 за грудень 2023 року та рахунок на оплату № 1594 на суму 551552,36 грн за грудень 2023 року.

Проте, відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за Договором та не сплатив вартість поставленої йому електричної енергії за грудень 2023 року у сумі 551552,36 грн.

Позивач звернувся із претензією до відповідача про сплату суми боргу, однак останнім не виконано вимоги претензії, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Відповідач не заперечує наявність у нього заборгованості за спірний період по Договору, обґрунтовуючи причини несплати ним суми боргу вказує на належність його до державного закладу, оскільки рахунок на оплату електричної енергії за грудень 2023 року він отримав лише в січні 2024 року, то відповідно сума цього рахунку не могла бути сплачена відповідачем із бюджету за інший період.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, а відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Позивачем долучено до позовної заяви копію Акту приймання-передачі електричної енергії №1826 за грудень 2023 року на суму 551552,36 грн та відповідний сформований рахунок на оплату.

Вказаний акт та рахунок було отримано відповідачем 05.01.2024 шляхом пересилання цих документів на електронну пошту, що не заперечується відповідачем.

Відповідачем не було висловлено будь-яких заперечень щодо обсягів та вартості спожитої ним електроенергії у грудні 2023 року на підставі Договору.

При цьому, у відповіді на претензію позивача відповідач вказав на відсутність бюджетного фінансування.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.6 Договору оплата Товару здійснюється споживачем протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати підписання Акту прийняття-передавання товарної продукції (далі - Акт) у формі оплати за фактично спожитий Товар відповідно до даних комерційного обліку, на підставі Акту, який формується постачальником відповідно до п. 4.14 та п. 4.31 ПРРЕЕ, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Позивачем до позову долучено примірник акта приймання-передачі електричної енергії № 1826 за грудень 2023 року, який підписаний лише з його сторони, однак відповідач не заперечує щодо заявленої вимоги про стягнення основної суми боргу.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 551552,36 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано, а отже вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Позивачем на суму боргу було також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 25371,40 грн за період з 21.01.2024 по 07.03.2024.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 8.5 Договору за прострочення строків оплати Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, викладений позивачем у позовній заяві, суд звертає увагу позивача, що ним вказано період з 21.01.2024 по 07.03.2024, проте позивачем при розрахунку фактично не було враховано одного дня, при тому, що вказано кількість днів у періоді - 46, однак нарахована пеня за період 46 днів є арифметично вірною.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2085 грн за період з 21.01.2024 по 07.03.2024.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, викладений позивачем у позовній заяві, суд знову звертає увагу, що позивач так само здійснював нарахування за період у 46 днів, відповідно перерахувавши судом розрахунок 3% річних судом встановлено, що правомірною сумою стягнення з відповідача 3% річних є 2079,62 грн, тоді як у стягненні 5,38 грн суд відмовляє.

Разом з тим, вирішуючи заявлене відповідачем клопотання про зменшення суми пені та 3% річних, суд зазначає про таке.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 922/3613/18, від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 було зроблено правовий висновок, що «виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання».

Відповідач обґрунтовує підстави для зменшення розміру пені та 3% річних тим, що він є закладом вищої освіти, що фінансується з Державного бюджету України, у зв`язку із воєнним станом в Україні, здійснення видатків з бюджету також є обмеженим. Невиконання зобов`язання по договору про постачання електричної енергії споживача виникла без прямого умислу, виключно через завершення бюджетного періоду, враховуючи особливості здійснення оплати товару/послуг через органи Казначейства, із закінченням строку дії договору та надання відповідних розрахункових документів зі сторони позивача після початку нового бюджетного періоду, у зв`язку з чим виплата основної суми боргу у розмірі 551552,36 грн буде виконана на підставі рішення суду.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги наведені відповідачем обставини для зменшення розміру штрафних санкцій, специфіку його діяльності, враховуючи, що в Україні з 24.02.2022 і по сьогодні діє воєнний стан, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, суд дійшов висновку зменшити розмір заявленої до стягнення з відповідача пені до 50 %, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню 12685 грн 70 коп. пені. Натомість, 3% річних у розмірі 2079,62 грн суд вважає стягнути у повній сумі.

За приписами частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зауважує, що за приписами статей 77, 78, 87 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи; на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Тоді, як суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам.

Що ж стосується заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то відповідне питання не вирішується у даному рішенні, оскільки позивач у позові зробив заяву, що докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу будуть подані в порядку ч.8 ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця (м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 13; ідентифікаційний код 02010787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Енерджі Груп" (м. Київ, вул. Шовковична, буд. 30 А, офіс 23; ідентифікаційний код 43801489) 551552 (п`ятсот п`ятдесят одну тисячу п`ятсот п`ятдесят дві) грн 36 коп. боргу, 12685 (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн 70 коп. пені, 2079 (дві тисячі сімдесят дев`ять) грн 62 коп. 3 % річних та судовий збір у сумі 8494 (вісім тисяч чотириста дев`яносто чотири) грн 76 коп.

У іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.