РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2024Справа № 910/6213/24

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного оснащення "Утьос"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тривіта"

про стягнення 150 427,85 грн.,

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного оснащення "Утьос" (далі - позивач, Завод) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тривіта" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 150 427,85 грн., з яких: 121 550,00 грн. - основний борг за укладеним між сторонами 19.11.2021 року договором надання послуг № 0106/2021, 20 766,73 грн. - пеня, 3 918,70 грн. - інфляційні втрати, 4 192,42 грн. - 3 % річних.

Ухвалою від 27.05.2024 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/6213/24 та вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

14.06.2024 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив Товариства від 14.06.2024 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог Заводу про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 20 766,73 грн. з огляду на пропуск позивачем позовної давності для пред`явлення означеної вимоги.

З огляду на незначний пропуск відповідачем встановленого строку на подання відзиву на позовну заяву (на 2 дні), а також з метою всебічного розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд дійшов висновку про продовження Товариству строку на подання відзиву на позовну заяву до 14.06.2024 року та прийняття до розгляду цієї заяви по суті справи.

04.07.2024 року через систему "Електронний суд" надійшли письмові пояснення позивача від 04.07.2024 року, в яких останній зазначив про наявність правових підстав для залишення без розгляду поданого Товариством відзиву на позовну заяву, а також вказав про продовження визначених статтями 257-259 Цивільного кодексу України строків на строк його дії воєнного стану.

Інших заяв чи клопотань від сторін до суду не надходило.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.11.2021 року між Заводом (виконавець) та Товариством (замовник) було укладено договір надання послуг № 0106/2021 (далі - Договір), за умовами якого замовник доручив і зобов`язався оплатити, а виконавець зобов`язався виконати перелік робіт з капітального ремонту технологічного оснащення на виріб "Корпус 1.0л" КД № 1.0-000 СБ згідно з дефектною заявою (додаток № 1).

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

У пунктах 1.2, 1.3 Договору сторони погодили, що робота, яка є предметом цього Договору, включає роботи, перераховані в додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього Договору. Роботи, передбачені Договором і перераховані в дефектній заяві (додаток № 1 до Договору), потім називаються роботами за Договором. До них відносяться роботи, які прямо не названі в Договорі, але є необхідним компонентом для виконання робіт, виконаних за цим Договором.

Згідно з пунктом 1.4 цієї угоди докази роботи підтверджуються відповідними актами виконання робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін, після успішних випробувань технологічного оснащення на обладнанні замовника.

Відповідно до пункту 2.1 Договору термін виконання робіт і поставки товару за цим Договором становить 128 календарних днів з моменту надходження авансового платежу на розрахунковий рахунок виконавця відповідно до розділу 4.2 цієї угоди.

Поставка товару за даним Договором здійснюється на умовах EXW склад виконавця (пункт 2.2 Договору).

Пунктами 3.2, 3.3 наведеного правочину встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти виконані виконавцем роботи та підписати акт виконаних робіт за умови якісного виконання роботи. Замовник зобов`язаний сплатити за виконану роботу на умовах цього Договору.

За умовами пункту 4.1 Договору загальна вартість робіт за цим Договором становить 548 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 91 333,34 грн.

Згідно з пунктом 4.2 цієї угоди оплата за Договором здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця згідно з виставленим виконавцем рахунком в наступному порядку:

- I етап - 50 % ціни Договору, в якості авансового платежу, що становить 274 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 45 666,67 грн., протягом 5 банківських днів з моменту підписання Договору;

- II етап - 50 % ціни Договору, а саме 274 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 45 666,67 грн., як остаточний розрахунок за Договором.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.4 Договору робота вважається прийнятою тільки в разі успішних випробувань товару на обладнанні замовника протягом 8 годин безперервної роботи. Замовник зобов`язується протягом 10 банківських днів після проведення випробувань підписати акт приймання-передачі виконаних робіт, або надіслати обґрунтовану відмову.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання пункту 4.2 Договору Товариство сплатило на розрахунковий рахунок Заводу авансовий платіж у розмірі 274 000,00 грн. (у тому числі ПДВ - 45 666,67 грн.), що підтверджується наданими позивачем копіями платіжними дорученнями від 22.11.2021 року № 2209 на суму 100 000,00 грн., від 24.11.2021 року № 2228 на суму 100 000,00 грн. та від 25.11.2021 року № 2230 на суму 74 000,00 грн., а також податкових накладних від 22.11.2021 року № 28, від 24.11.2021 року № 32 та від 25.11.2021 року № 35.

Судом встановлено, що на виконання положень Договору позивач згідно з підписаним між сторонами та скріплених відбитками печаток замовника та виконавця без жодних зауважень чи заперечень акту надання послуг від 26.11.2021 року № 300 виконав передбачені Договором роботи з капітального ремонту технологічного оснащення на виріб "Корпус 1.0л" КД № 1.0-000 СБ загальною вартістю 548 000,00 грн. (що становить ціну Договору).

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором свідчить також відсутність з боку Товариства претензій та повідомлень про порушення виконавцем своїх зобов`язань за цією угодою.

Проте Товариство на час звернення позивача до суду з даним позовом оплату вартості виконаних Заводом робіт здійснило не у повному обсязі, оплативши позивачу (крім авансового внеску) за платіжною інструкцією від 16.03.2023 року № 3879 лише 152 450,00 грн. та заборгувавши таким чином позивачу 121 550,00 грн.

Листом від 28.03.2024 року позивач звернувся до замовника із вимогою про сплату наявної у Товариства заборгованості за Договором у розмірі 121 550,00 грн.

Зважаючи на те, що наведена вимога була залишена відповідачем без задоволення, а спірна сума боргу замовником у добровільному порядку на час звернення Заводу до суду з даним позовом не погашена, позивач просив задовольнити його вимоги.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, суд приймає Договір про виконання робіт та Договір про надання послуг як належну підставу для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

За умовами частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 1 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (частина 2 статті 844 Цивільного кодексу України).

За умовами частини 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно з частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором, яка складає 121 550,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Заводу до Товариства про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати виконаних Заводом робіт, позивач просив суд стягнути з Товариства 3 % річних у загальному розмірі 4 192,42 грн., нараховані на суму боргу в розмірі 121 550,00 грн. у період з 17.03.2023 року по 09.05.2024 року, а також 3 918,70 грн. інфляційних втрат, нарахованих на означену суму основного боргу протягом квітня 2023 року - березня 2024 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Оскільки нараховані позивачем суми інфляційних втрат у розмірі 3 918,70 грн. та 3 % річних у сумі 4 192,42 грн. є арифметично правильними та відповідають приписам чинного законодавства, тоді як відповідачем контррозрахунку наведених компенсаційних виплат надано не було, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з Товариства нарахованих компенсаційних виплат у вищевказаних розмірах, у зв`язку із чим, такі вимоги також підлягають задоволенню.

Крім того, зважаючи на неналежне виконання Товариством своїх грошових зобов`язань за Договором, позивач також просив суд стягнути із замовника 20 766,73 грн. пені, нарахованої із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ на прострочену суму основного боргу в розмірі 121 550,00 грн. у період з 09.05.2023 року по 16.09.2023 року згідно з наданим Заводом розрахунком.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 6.5 Договору у разі несвоєчасної оплати виконаних робіт замовник зобов`язується сплачувати подвійну процентну ставку НБУ від вартості неоплачених робіт за кожен день затримки.

У той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Означеною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

З огляду на викладене, суд звертає увагу на положення пункту 4.2 Договору, за змістом якого остаточний розрахунок за Договором здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця згідно з виставленим виконавцем рахунком у сумі 274 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 45 666,67 грн.

Разом із тим, відповідно до частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Норма статті 854 Цивільного кодексу України, що є спеціальною у підрядних правовідносинах, встановлює правило порядку оплати робіт, що враховує характерні та особливі ознаки підрядного договору, де зазвичай підрядник виконує роботи своїм коштом, силами, з власного матеріалу та на власний ризик. Замовник зобов`язаний сплатити підряднику обумовлену в договорі ціну в повному обсязі після остаточної здачі йому результатів роботи, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів.

Оскільки умови Договору не містять іншого строку виконання обов`язку відповідача з остаточної оплати виконаних Заводом робіт (у тому числі положень щодо їх повної передоплати), суд дійшов висновку про те, що Товариство повинно було оплатити вартість таких робіт після остаточної здачі роботи позивачем.

Як було зазначено вище, на виконання положень Договору позивач згідно з підписаним між сторонами та скріплених відбитками печаток замовника та виконавця без жодних зауважень чи заперечень акту надання послуг від 26.11.2021 року № 300 виконав передбачені Договором роботи з капітального ремонту технологічного оснащення на виріб "Корпус 1.0л" КД № 1.0-000 СБ загальною вартістю 548 000,00 грн. (що становить ціну Договору).

Оскільки остаточна здача виконаних позивачем за Договором робіт була здійснена 26.11.2021 року, у Товариства після означеної дати виник обов`язок з їх повної оплати на суму 274 000,00 грн. (з урахуванням проведених відповідачем у листопаді 2021 року авансових платежів у розмірі 50 % від вартості робіт).

Отже, у розумінні частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, у позивача з 27.11.2021 року виникло право на нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення виконання спірних зобов`язань Товариства протягом шести місяців від цього дня (у період з 27.11.2021 року по 27.05.2022 року).

Судом враховано, що за умовами пункту 7 Розділу IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року № 540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020 року.

Зважаючи, що карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, діяв до 01.07.2023 року, дія Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX фактично надавала можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

За таких обставин, обґрунтованою до стягнення з відповідача сумою пені (з урахуванням вказаного Заводом періоду нарахування цієї штрафної санкції) є пеня в розмірі 8 824,86 грн., нарахована на суму основного боргу в розмірі 121 550,00 грн. у період з 09.05.2023 року по 30.06.2023 року, у той час як у задоволенні вимог Заводу про стягнення з Товариства 11 941,87 грн. пені слід відмовити.

У той же час, посилання відповідача на пропуск Заводом позовної давності на звернення до суду з вимогами про стягнення із замовника нарахованої пені не беруться судом до уваги з огляду на те, що згідно з положеннями пункту 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, серед іншого, статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (карантин тривав у період з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року), а відповідно до положень пункту 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України - у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (з 24.02.2022 року). Отже, враховуючи, що право вимоги сплатити нараховану за період з 09.05.2023 року по 16.09.2023 року пеню виникло у позивача під час дії запровадженого в Україні карантину, дія якого припинилась лише 30.06.2023 року, а після введення воєнного стану в Україні (з 24.02.2022 року) перебіг строків позовної давності зупинено, станом на дату подання позову строк позовної давності за даною вимогою Заводом пропущений не був.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження повної та вчасної сплати спірної суми заборгованості.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе грошові обов`язки за Договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тривіта" (03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного оснащення "Утьос" (49089, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Новобудівельна, будинок 9; ) 121 550 (сто двадцять одну тисячу п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 8 824 (вісім тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 86 коп. пені, 4 192 (чотири тисячі сто дев`яносто дві) грн. 42 коп. 3 % річних, 3 918 (три тисячі дев`ятсот вісімнадцять) грн. 70 коп. інфляційних втрат та 2 230 (дві тисячі двісті тридцять) грн. 10 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного оснащення "Утьос" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тривіта" про стягнення 11 941,87 грн. пені відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 24.07.2024 року.

Суддя В.С. Ломака