ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2024 р. м. Київ Справа № 911/2819/23

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня"

02002, місто Київ, вулиця Раїси Окіпної, будинок 4,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації"

07400, Київської область, місто Бровари, вулиця Лісова, будинок 4,

про стягнення заборгованості

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №2411/23 від 11.09.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перерахував відповідачу попередню оплату за товар, який згодом не був поставлений.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 1 частини 5 цієї статті малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено, що на 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 гривень.

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 53048,00 грн., отже, дана справа є малозначною в розумінні пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до категорій справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.09.2023 у справі №911/2819/23 прийнято позовну заяву (вх. №2411/23 від 11.09.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2819/23; ухвалено розгляд справи №911/2819/23 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву - п`ятнадцять днів з дня отримання даної ухвали про відкриття провадження у справі; встановлено позивачу строк для надання відповіді на відзив - до 09.11.2023; встановлено відповідачу строк для надання заперечень на відповідь на відзив - до 22.11.2023.

Копію ухвали Господарського суду Київської області від 28.09.2023 судом надіслано сторонам справи поштою листами рекомендованою кореспонденцією на адреси їх місцезнаходження за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідачем кореспонденція суду не отримана та повернута підприємством поштового зв`язку з підстав: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Стосовно повідомлення відповідача про наявність справи №911/2819/23 та позову до нього судом враховане, що Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Враховуючи вищенаведене, суд здійснив усі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач не може вважатись позбавленим права на змагальність сторін, що є одним із основних принципів господарського судочинства, що закріплені у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписав рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами розгляду матеріалів справи, огляду та оцінки наданих суду доказів та з урахуванням вимог чинного законодавства, суд

встановив:

Аргументи позивача

08.10.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" відповідно до Рахунку на оплату №161/SO1352 від 08.10.2021 поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" кухонний індукційний фритюр Sit-Fr 2х7 на суму 33048,00 грн.

28.12.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" рахунок на оплату №198/SO1406 від 28.12.2021 на суму 92926,00 грн.

29.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" підписано Рахунок про повернення постачальнику №3 від 29.12.2021, в якому зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" повертає Товариству з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" кухонний індукційний фритюр Sit-Fr 2х7 на суму 33048,00 грн.

Даний рахунок №3 від 29.12.2021 підписаний уповноваженими особами за довіреністю та скріплений печатками обох сторін.

У той же час, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" була досягнута домовленість, що вартість повернутого фритюру у сумі 33048,00 грн. буде зараховано в рахунок наступної поставки товару згідно з рахунком №198/SO1406 від 28.12.2021 на суму 92926,00 грн., як передплата у розмірі 50% від вартості вказаного у даному рахунку товару.

29.12.2021 на виконання вказаної домовленості Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" доплатило до розміру погодженої передоплати за поставку товару згідно з рахунком №198/SO1406 від 28.12.2021 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" 20000,00 грн., на підтвердження чого до суду подано банківську виписку з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" за 29.12.2021.

Проте, відповідач товар за рахунком №198/SO1406 від 28.12.2021 на суму 92926,00 грн. не поставив, у зв`язку з чим, позивач заявляє до стягнення 53048,00 грн. (20000,00 грн. + 33048,00 грн.) попередньої оплати.

Аргументи відповідача

Відповідач своїх аргументів та заяв по суті справи не надав. Ухвала Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 28.09.2023 була направлена відповідачу рекомендованим листом, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 584.

Відповідачем кореспонденція суду не отримана та повернута підприємством поштового зв`язку з підстав: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Норми права, що підлягають застосуванню

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно зі статтею 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Суд зауважує, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

У даній справі предметом позову є вимога позивача про повернення сплаченої суми попередньої оплати, а предметом спору власне сума передоплати.

Дана позиція підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.06.2019 у справі №916/542/18, від 01.08.2019 у справі №916/1743/18.

За наданими суду рахунками на оплату та доказами фактичної оплати (попередньої оплати) за товар, суд дійшов висновку, що між сторонами укладені договори купівлі-продажу у спрощений спосіб: шляхом обміну документами та вчиненнями дій.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Попередня оплата товару є саме авансом, а не завдатком, якщо договором між сторонами у письмовій формі прямо не погоджено, що попередня оплата є таким видом забезпечення виконання зобов`язання як завдаток. Подібні висновки підтверджені правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25.09.2012 у справі №6-82цс13 та від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 №461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), постанові від 17.06.2021 у справі №711/5065/15-ц.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства, аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулось (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17).

08.10.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" відповідно до Рахунку на оплату №161/SO1352 від 08.10.2021 поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" кухонний індукційний фритюр Sit-Fr 2х7 на суму 33048,00 грн.

28.12.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" рахунок на оплату №198/SO1406 від 28.12.2021 на суму 92926,00 грн.

29.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" підписано Накладну на повернення постачальнику №3 від 29.12.2021, в якій зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" повертає Товариству з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" фритюр індукційний Sit-Fr на суму 33048,00 грн.

Дана накладна №3 від 29.12.2021 підписана уповноваженими особами та скріплена печатками обох сторін.

У матеріалах справи наявна банківська виписка з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" за 29.12.2021 у якій за документом №1985 наявне перерахування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" на суму 20000,00 грн. Суд зауважує, що у графі «призначення платежу» зазначається таке «За індукційні плити, згідно рах. №198/SO1406 від 28.12.2021…» та зазначено код ЄДРПОУ отримувача: 41441648, який є кодом ЄДРПОУ Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації".

Загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних осіб та банків, в тому числі і вимоги щодо заповнення розрахункових документів, платіжних доручень, регламентуються Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №163.

Відповідно до пункту 6 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №163: ініціатор - це особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, уключаючи застосування платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач; платіжна інструкція - це розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

Згідно з пунктами 10 та 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №163, ініціатор заповнює реквізити платіжної інструкції державною мовою з урахуванням вимог, зазначених в указівках щодо заповнення реквізитів платіжної інструкції, оформленої в паперовій або електронній формі (додаток), та вимог розділів II-IV цієї Інструкції, надавач платіжних послуг приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію за умови, що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті.

Відповідно до пункту 41 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №163 платник заповнює реквізит "Призначення платежу" платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Надавач платіжних послуг платника перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у пункті 41 розділу II цієї Інструкції, лише за зовнішніми ознаками.

Суд відзначає, що у виписці чітко визначено правову природу платежу «передплата» та чітко визначено рахунок за яким здійснюється передплата. Таким чином, суд зауважує, що у відповідача при одержанні коштів від позивача не було причин для сумнівів щодо конкретного призначення та правової підстави перерахування даних коштів.

Отже, допустимим доказом фактичного перерахування та призначення грошових коштів, що перераховуються, є відповідний платіжний документ з даними щодо призначення платежу, а у даному випадку банківська виписка з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" за 29.12.2021 у якій за документом №1985 наявне перерахування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" на суму 20000,00 грн.

У матеріалах справи відсутні, як докази сплати позивачем відповідачу згідно з Рахунком на оплату №161/SO1352 від 08.10.2021 на суму 33048,00 грн., так і докази домовленості між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" щодо врахування 33048,00 грн. в рахунок передплати за рахунком на оплату №198/SO1406 від 28.12.2021.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічні правові позиції, зокрема, зазначаються у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Також слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів поставки товару відповідно до рахунку на оплату №198/SO1406 від 28.12.2021, так само як і доказів вимоги позивача до відповідача про повернення передплати чи про поставку товару.

Як зазначалось вище, матеріали справи не містять як доказів сплати позивачем відповідачу згідно з Рахунком на оплату №161/SO1352 від 08.10.2021 на суму 33048,00 грн., так і доказів домовленості між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" щодо врахування 33048,00 грн в рахунок передплати за рахунком на оплату №198/SO1406 від 28.12.2021.

Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення 20000,00 грн. передплати, сплаченої за поставку товару відповідно до рахунку на оплату №198/SO1406 від 28.12.2021, перерахування якої позивачем відповідачу з призначенням платежу підтверджується матеріалами справи, а доказів поставки цього товару відповідачем позивачу відсутні у матеріалах справи.

При цьому, суд врахував висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що викладені у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, про те, що оскільки статтею 530 Цивільного кодексу України не передбачено, у який спосіб та в якій формі повинна бути заявлена вимога кредитора до боржника, отже, звернення особи щодо повернення боргу з позовною заявою до боржника є одним із варіантів вимоги в розумінні частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. У постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі № 3-127гс11 зроблено висновок, що "оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту".

Схожі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 755/21936/15-ц (провадження № 61-26336св18), 17 лютого 2021 року у справі № 750/13632/18 (провадження № 61-14761св19), 08 грудня 2021 року у справі № 522/24415/17 (провадження № 61-14057св21), 16 лютого 2022 року у справі № 520/19325/18 (провадження № 61-9353св21) та інших.

Також, керуючись принципом «jura novit curia» («суд знає закони») та з огляду на вищевказані висновки суду про договірний характер спірних правовідносин, суд відкидає доводи позивача про застосування у спірних правовідносинах статті 1212 Цивільного кодексу України, яка не підлягає застосуванню у правовідносинах, що виникли з правочину.

Принцип «jura novit curia» («суд знає закони») полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правової підстави передачі коштів у момент їх передачі немає, до правовідносин застосовується стаття 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна,

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи,

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до пункту 2 частини 1, частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на одну із основних засад (принципів) господарського судочинства: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку зі сплатою позивачем судового збору у мінімальному розмірі і вищевикладеними висновками суду про те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір покладається на відповідача повністю.

Керуючиь статтями 123, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов (вх. №2411/23 від 11.09.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквара Інновації" (07400, Київської область, місто Бровари, вулиця Лісова, будинок 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАБ-Пивоварня" (02002, місто Київ, вулиця Раїси Окіпної, будинок 4, ) 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень) передплати, сплаченої за поставку товару відповідно до рахунку на оплату №198/SO1406 від 28.12.2021 та 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) витрат зі сплати судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення ст подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 29.07.2024.

Суддя С.О. Саванчук