ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2024 р. Справа№ 910/8756/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

без повідомлення учасників апеляційного провадження

розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 28.09.2023

у справі № 910/8756/23 (суддя Н. Плотницька)

за позовом Приватного підприємства "Ярослав"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 61 471, 00 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємство "Ярослав" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення 61 471 грн 22 коп. заборгованості за договором поставки від 30.06.2021 № 1206/24/16-2021.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 30.06.2021 № 1206/24/16-2021 щодо оплати отриманого товару, у зв`язку із чим в останнього виникла заборгованість в розмірі 47 644 грн 49 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 13 823 грн 73 коп. інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2023 року у справі № 910/8756/23 позов задоволено повністю. На підставі рішення суду з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" підлягає стягненню на користь Приватного підприємства "Ярослав" заборгованість в розмірі 47 644, 49 грн., інфляційні втрати в розмірі 13 826, 73 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що позивач належним чином виконав зобов`язання з поставки товару на загальну суму 47 644, 49 грн., однак відповідачем в порушення умов договору поставки не виконано взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати товару, отже вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 47 644, 49 грн. підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 13 826, 73 грн. у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішеня, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне дослідження судом першої інстанції матеріалів справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення не дослідив та не проаналізував докази, на які послався відповідач у відзиві на позовну заяву, зокрема на те, що позивачем не долучено до позовної заяви письмових заявок на поставку товару, тобто позивачем не підтверджено факт отримання замовлень відповідача за договором.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що позивач стверджує, що на виконання умов договору від 22.11.2021 поставлено товару на суму 47 644,49 грн., що підтверджується видатковою накладною № ЯР-0005313. Водночас, вказана накладна не може підтверджувати факт поставки товару згідно договору ЯР-0005313, оскільки зі змісту вказаної накладної вбачається, що товар поставлений на виконання договору № 1207/24/16-21 від 30.06.2021, в той час як предметом розгляду у даній справі є договір № 1206/24/16-2021.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що позивач стверджує, що товар отримано згідно довіреності № 2Д00719 від 10.11.2021, виданої ОСОБА_1 , в той же час зі змісту довіреності вбачається, що вона видана на отримання цінностей за «рах. № ЯР-0016741 від 05.11.2021», який до позовної заяви не додано.

Аналогічні реквізити рахунку зазначені і у видатковій накладній, в якій поставлено товар на виконання договору № 1207/24/16-21 від 30.06.202, що не є предметом розгляду у даній справі.

Апелянт зазначає, що пунктом 5.1 договору передбачено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару, здійснюється на підставі рахунку-фактури постачальника.

Відповідно до п. 1.3 договору постачальник разом із товаром надає рахунок -фактуру.

В той же час, позивачем до позовної заяви додано рахунок на оплату від 05.11.2021 № 16741, реквізити якого не відповідають реквізитам рахунку, зазначеному у видатковій накладній та довіреності.

На переконання апелянта, враховуючи явну невідповідність наданих позивачем доказів, змісту предмету договору, позивачем за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів не підтверджено поставки товару за договором, що є предметом розгляду у даній справі, відтак суд першої інстанції дійшов до хибних висновків в частині встановлення факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку, що форс-мажорні обставини засвідчуються виключно сертифікатом Торгово - промислової палати, оскільки сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Основним завданням ПрАТ «АК «Київводоканал» як оператора критичної інфраструктури в умовах воєнного стану є вжиття заходів, які потребують значних фінансових втрат, спрямованих на стабільне функціонування об`єктів критичної інфраструктури, що забезпечують життєдіяльність міста Києва та деяких населених пунктів Київської області. Крім того, безумовним є той факт, що постійні обстріли в м. Києві, що підтверджується загальновизнаними обставинами (зокрема публікаціями в ЗМІ, посилання на які містяться в матеріалах справи) несуть ризик для життя та здоров`я та вимагають перебування осіб в місцях укриття та власне перешкоджають юридичній особі належним чином виконувати договірні зобов`язання у зв`язку з необхідністю забезпечувати безпеку працівників.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач зазначає, що твердження відповідача про те, що позивачем не підтверджено факт отримання від відповідача замовлень за договором не відповідає дійсності, оскільки всі замовлення надсилались відповідачу за допомогою електронної пошти. Крім того, відповідачем надсилався лист позивачу № 1826/24/24/02-21 від 05.11.2021 з додатком щодо поставки матеріалів, яке є замовленням на поставку товару та в якому зазначено номер договору 1206/24/16/21, найменування товару - рушник кухонний 45*100см, кількість товару 2082 шт. Аналогічна інформація міститься у договорі № 1206/24/16/21 та специфікації до нього. Саме на підставі листа за вих. №1826/24/24/02-21 від 05.11.2021 щодо поставки матеріалів та додатку до нього була складена видаткова накладна № ЯР-0005313 від 22 листопада 2021, де помилково зазначено інший номер договору. У згаданій видатковій накладній зазначено: найменування товару - Рушник кухонний 45*100 см, кількість товару - 2082 шт.

Позивач зазначає, що ним було проведено внутрішнє розслідування та взято письмові пояснення від працівника, яким було складено зазначену видаткову накладну. Згідно пояснювальної записки від 07.08.2023 року від працівника ПП «ЯРОСЛАВ» ОСОБА_2 (Додаток 3), мала місце технічна помилка та вірним вважати Договір №1206/24/16-21 від 30.06.2021р. Пояснення від ОСОБА_2 взято після отримання відзиву на позовну заяву у справі № 910/8756/23. ОСОБА_2 прийнята на роботу з 07.10.2011 року та змінила своє прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 у зв`язку з укладенням шлюбу.

На переконання позивача, у будь-якому випадку видаткова накладна № ЯР-0005313 від 22 листопада 2021 р. на суму 47 644,49 грн., підписана позивачем та відповідачем, що свідчить про те, що товар на суму 47 644,49 грн. отриманий відповідачем від позивача та за який відповідач зобов`язаний здійснити оплату.

Крім того, 18.10.2023 відповідачем було здійснено часткову оплату рахунку на оплату № 16741 від 05.11.2021 у розмірі 20 000, що підтверджується копією платіжної інструкції № 6556 з призначенням платежу за рушники зг.рах. - факт. № ЯР-0016741 від 05.11.21 по дог.№ 1206/24/16-21 від 30.06.21 в т.ч. ПДВ 3333, 33 грн.

В будь-якому випадку видаткова накладна № ЯР-0005313 від 22 листопада 2021 р. підписана позивачем та відповідачем, товар отримано останнім та частково сплачено грошові кошти за нього, а допущені працівником позивача технічні помилки у документах не можуть бути підставою для визнання факту неотримання товару відповідачем.

Позивач заперечує щодо посилання відповідача на п. 8.1. договору, в якому міститься звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань по договору внаслідок дії обставин непереборної сили, оскільки відповідачем проігноровано п. 8.3., де чітко зазначений порядок дій під час настання обставин непереборної сили, а саме: сторона, яка потрапила під дію обставин непереборної сили, повинна повідомити письмово іншу сторону про їх настання, вплив на виконання зобов`язань за договором та припинення їх дії протягом 10-ти днів з дати настання кожної події. Настання та припинення дії обставин непереборної сили підтверджується сертифікатом ТПП України або документом іншого компетентного органу. Відповідач не звертався до позивача із повідомлення про настання обставин непереборної сили протягом визначеного строку, а також надав лист від ТПП України від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1, який не підтверджує, що саме на відповідача вплинули (завдали шкоди) обставини непереборної сили та містить загальну інформацію щодо військової агресії РФ проти України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

30.06.2021 між Приватним підприємством "Ярослав (постачальник за договором) та Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (покупець за договором) був укладений договір поставки № № 1206/24/16-2021.

Відповідно до п.1.1. укладеного договору позивач зобов`язався поставити та передати у власність покупцю вироби домашнього текстилю (товар) за найменуванням, в асортименті та за цінами, що вказуються в специфікації, що є невід`ємною частиною договору, згідно заявок відповідача в письмовому або електронному вигляді, а відповідач зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на нижчезазначених умовах договору.

Загальна сума договору складає - 47 644 грн 49 коп. (п.2.1. договору).

Згідно пункту 2.2 договору номенклатура та ціна товару визначаються в специфікації, яка є додатком до цього договору підписується уповноваженими представниками обох сторін.

Відповідно до п.2.3. договору ціна товару, визначена у цьому договорі або додатку до нього (специфікації), може бути змінена лише за згодою сторін після попереднього письмового звернення постачальника до якого повинні додаватися всі розрахунки та інші обґрунтовуючі матеріали щодо зміни ціни товару. У всіх випадках зміни ціни товару сторони укладають додаткову угоду до даного договору, з урахуванням вимог чинного законодавства України (пункт 2.3 договору).

У відповідності до пункту 3.1 договору постачання кожної партії товару здійснюється транспортом постачальника на склад структурного підрозділу покупця - (Департамент експлуатації водопровідного господарства ПрАТ "АК "Київводоканал") за адресою: 01015, м. Київ, просп. Алішера Навої, 1; 02232, м. Київ, вул. Дніпровська, 1-А за рахунок постачальника.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що строк поставки товару - 15 (п`ятнадцять) робочих днів з дати надання письмової заявки покупцем.

Згідно з пунктом 3.6 договору датою поставки товару вважається дата отримання товару уповноваженим представником покупця, що підтверджується його підписом на видатковій накладній.

Як встановлено пунктом 5.1 договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника, який виписується у відповідності до заявки покупця та специфікації. Покупець здійснює оплату товару протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту отримання товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представникам сторін і діє до "31" грудня 2021 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними.

Сторони договору підписали специфікацію, як додаток № 1 до договору поставки від 30.06.2021 № 1206/24/16-2021, відповідно до умов якої погоджено постачання рушнику кухонний 45*100 см у кількості 2082 шт. на загальну суму 47 644 грн 49 коп.

На виконання умов укладеного договору поставки від 30.06.2021 № 1206/24/16-2021 на підставі замовлення, викладеного в листі № 1826/24/24/02-21 від 05.11.2021, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято без зауважень передбачений договором товар на загальну суму 47 644 грн 49 коп., що підтверджується підписаною повноважними представниками сторін видатковою накладною № ЯР-0005313 від 22.11.2021.

Відповідач не заявляв претензій щодо поставленого позивачем товару, однак оплату за поставлений товар не здійснив.

05.05.2023 позивачем було направлено на адресу відповідач претензію за вих. № 05/05 з вимогою погасити заборгованість за товар протягом 7 календарних днів на вказаний позивачем поточний рахунок ( а.с.10). Зазначена претензія була направлена на адресу відповідача листом з описом вкладення через АТ «Укрпошта» (а.с. 11). Однак відповідач відповідь на претензію не надав, заборгованість не сплатив.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача 47644,49 грн. заборгованості за отриманий товар за договором поставки № 1206/24/16-2021 від 30.06.2021 та 13 826, 73 грн. інфляційних втрат за період з 01.02.2022 по 30.04.2023.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.5.1 договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника, який виписується у відповідності до заявки покупця та специфікації. Покупець здійснює оплату товару протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту отримання товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Поставка мала місце 22.11.2021, отже товар мав бути оплачений не пізніше 20.01.2022.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за отриманий товар у розмірі 47644,49 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 13826, 73 грн. інфляційних втрат за порушення договору за період з 01.02.2022 по 30.04.2023.

Положеннями статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив

Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлено факт порушення грошового зобов`язання з боку відповідача, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про їх арифметичну правильність та про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 13 826,73 грн.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки доводи відповідача спростовуються матеріалами справи, крім того, поставка товару відповідачу та наявність заборгованості за договором підтверджуються підписаним та скріпленим печатками сторін актом звірки взаємних рахунків за період з 01.01.2021 - 09.11.2022 за договором від 30.06.2021 № 1206/24/16-2021. Крім того, відповідачем 18.10.2023 після прийняття оскаржуваного рішення суду, було частково сплачено заборгованість у розмірі 20 000, 00 за договором за рах. - факт. № ЯР-0016741 від 05.11.21 по дог.№ 1206/24/16-21 від 30.06.21 в т.ч. ПДВ 3333, 33 грн.

Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції дішов хибного висновку про те, що форс-мажорні обставини засвідчуються виключно сертифікатом Торгово - промислової палати, оскільки сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21), колегія не приймає до уваги, виходячи з такого.

Верховним Судом у постанові від 29.06.2023 у справі № 922/999/22, зазначено, що « лист ТПП України від 28.02.2022, на який посилався скаржник у судах попередніх інстанцій, та яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже лист ТПП України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»; сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.»

Посилаючись на лист ТПП України від 28.02.2022, суди не звернули уваги, що такий лист адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Верховний Суд у постановах від 07.06.2023 у справі №906/540/22, від 23.08.2023 у справі № 910/6234/22, від 13.12.2023 у справі № 922/193/23, зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Оскільки дія листа ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1. поширюється абсолютно на всіх суб`єктів господарювання, помилковим є висновок судів попередніх інстанцій інстанції про те, що факт настання форс-мажору саме для відповідача у справі підтверджено таким листом.

Верховний Суд звертає увагу, що ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (абз.3 ч.3 ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Згідно з ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

В матеріалах справи № 910/8756/23 відсутній такий сертифікат ТПП, який засвідчує настання форс мажорних обставин саме для відповідача у справі.

Таким чином, введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків оплати товару.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Наведені апелянтом доводи апеляційної скарги ґрунтуються на намаганнях здійснити переоцінку обставин справи, об`єктивно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається, отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2023 у справі № 910/8756/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2023 у справі 910/8756/23 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/8756/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка