СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Харків Справа № 917/579/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРАЙ" (вх. №1505П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 06.06.2024 року у справі № 917/579/24, ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Пушко І.І.), повний текст якого складено 06.06.2024 року

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕЛЬТА ВІЛЬМАР Україна", м. Южне, Одеська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРАЙ", м. Гадяч, Миргородський район, Полтавська область

про стягнення 142 324,73 грн. за договором від 02.01.2023 року № 020123/1 на транспортно-експедиційне обслуговування вантажу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.06.2024 року у справі №917/579/24 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРАЙ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕЛЬТА ВІЛЬМАР Україна" 115 712,22 грн. основного боргу; 1900,30 грн. пені; 811,37 грн. інфляційних витрат; 929,83 грн. 3% річних; 2539,29 грн. витрат по сплаті судового збору; в іншій частині вимог в задоволенні позову відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРАЙ" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" з апеляційною скаргою в електронній формі, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 06.06.2024 року про задоволення позову частково та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Акт наданих послуг № 90081011 від 30.06.2023 року не містить змісту та обсягу господарської операції за договором від 02.01.2023 року № 020123/1, а тому не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"; належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості та встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"; суд першої інстанції дійшов протиправного висновку про те, що наведеними вище Актами підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту в загальній сумі 115 712,22 грн.

13.05.2024 року позивачем були подані до суду клопотання про поновлення строку на подання доказів та приєднання доказів; в судовому засіданні 20.05.2024 року господарський суд Полтавської області постановив протокольну ухвалу про поновлення позивачу процесуального строку на подання доказів та клопотання про долучення доказів задоволено.

Суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно задовольнив клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів; доданий в якості доказу розрахунок жодним чином не підтверджує наведені в клопотанні обставини.

Електронна пошта ТОВ "АГРО-КРАЙ" - ІНФОРМАЦІЯ_1, яку товариство використовує для електронного документообігу; доказів направлення рахунків та актів на зазначену електронну пошту позивачем не надано, як і не надано доказів того, що сторони погодили між собою використання іншої електронної пошти або іншого способу з метою надсилання рахунків на оплату.

Оскільки позивачем не виконано вимоги п. 6.4. договору та не направлено відповідачу рахунки на електронну пошту керівника, можливо дійти беззаперечного висновку, що строк (термін) оплати відповідно до умов договору ще не настав, що спростовує доводи позивача про порушення його прав та факт наявності заборгованості, а тому позовна вимога в частині стягнення основного боргу не підлягала задоволенню.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2024 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією проти України. Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023 року, №49/2024 від 05.02.2024 року, №271/2024 від 06.05.2024 року відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану" встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРАЙ" на рішення господарського суду Полтавської області від 06.06.2024 року у справі №917/579/24; призначено розгляд справи №917/579/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРАЙ" на рішення господарського суду Полтавської області від 06.06.2024 року у справі у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду . Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; витребувано з господарського суду Полтавської області матеріали справи №№917/579/24.

02.07.2024 року на адресу суду з господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи (вх.№ 8800).

05.07.2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 8947), який долучено до матеріалів справи, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, в обґрунтування якого вказує на те, що оскільки сторони самостійно погодили порядок встановлення факту надання послуг шляхом підписання Актів наданих послуг, то саме Акти є належними доказами на підтвердження виконання позивачем власних зобов`язань за договором; необхідність у поданні доказів виникла в зв`язку з виникненням потреби у наданні додаткових пояснень щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив; електронна адреса відповідача -ІНФОРМАЦІЯ_2 була погоджена сторонами у договорі; протягом усього періоду ділових відносин між позивачем та відповідачем спілкування відбувалося саме через електронну адресу відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 із представником відповідача - Олегом Василишиним; 03.07.2023 року саме на вказану електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_2), яка погоджена сторонами у п. 4.9.6 договору, позивач направив відповідачу Акти та відповідні рахунки на оплату; положення ст. 612 та ст. 613 ЦК України не підлягали застосуванню в ході вирішення справи з огляду на те, що позивачем було повністю та належним чином виконано власне зобов`язання за договором.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

02.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта Вілмар Україна" (Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРАЙ" (Клієнт) було укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування вантажу № 020123/1.

Відповідно до п. 1.1 договору, Експедитор від свого імені, але за дорученням Клієнта приймає на себе зобов`язання по організації робіт по транспортно-експедиційному обслуговуванню вантажу Замовника - олії рослинної українського походження (надалі-Вантаж), а Клієнт зобов`язується оплатити послуги Експедитора відповідно до умов договору.

Згідно з п. 2.1 договору Експедитор зобов`язується організувати і забезпечити приймання, зберігання і відвантаження Вантажу на власних виробничих потужностях, що належить Експедитору на підставі права власності та розташовані за адресою: Одеська обл., м. Южне, вул. Індустріальна, 6.

За змістом п. 4.9.6 договору при виявленні різниці більше 0,5% або 260 кг між масою брутто залізничної цистерни або автомобільної цистерни відповідно, визначеної при переважуванні на вагах Експедитора, і масою брутто, зазначеної в товару супровідній документації, оформленій в місті відправлення, протягом однієї години повідомляти Клієнта про факт нестачі/надлишку вантажу за допомогою електронної пошти на електронні адреси ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_5

Згідно з п. 6.1 Договору всі розрахунки за надані послуги за договором Клієнт здійснює з Експедитором за ставками і в порядку, зазначених у Додатках / Доповненнях до договору, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 6.2 договору датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок Експедитора. Датою надання послуг вважається дата Акта виконаних робіт, що складається не рідше одного разу на календарний місяць - для послуг транспортно-експедиційного обслуговування по Вантажу відвантаженому автомобілями та/або залізничним транспортом; дата оформлення коносаменту - для послуг транспортно-експедиційному обслуговуванню по Вантажу відвантаженому на судно.

Згідно з п. 6.4 договору, оплата наданих послуг Експедитора здійснюється Клієнтом на підставі рахунку Експедитора протягом 3-х банківських днів з моменту отримання Клієнтом рахунку по електронній пошті.

У відповідності до п. 6.6 договору, у разі несвоєчасного здійснення Клієнтом оплати остаточних розрахунків Експедитора, останній має право вимагати від Клієнта оплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми затриманого платежу за кожен день прострочення, при цьому Клієнт не звільняється від зобов`язань по оплаті рахунків, виставлених Експедитором.

Згідно з п. 11.2 договору він набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.03.2023 року включно.

01.03.2023 року ТОВ "Дельта Вілмар Україна" та ТОВ "АГРО-КРАЙ" уклали додаткову угоду № 1 до Договору, якою було внесено зміни до п. 11.1 Договору та викладено його в такій редакції:

"11.1 Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 30 квітня 2023 року".

Крім того, згідно з п. 5 Додатку № 1 до договору у ставки Експедитора, зазначені в п. 2 Додатку, не включені і відшкодовуються додатково Клієнтом на підставі рахунків Експедитора і копій документів, що підтверджують факт витрат з урахуванням всіх податків та зборів, що включені в ці рахунки: 5.1 Вартість перевидання суднових супровідних документів, сертифікатів з вини та/або на вимогу Клієнта.

Згідно з п. 5.5 Додатку № 1 до Договору витрати по Залізниці/ОПЗ, пов`язані зі зберіганням і охороною Вантажу, користуванням рухомим складом, маневровими роботами та інші, що виникли внаслідок очікування рішення Клієнта та/або очікування приїзду представників Клієнта, у разі виявлення різниці в вазі брутто цистерни, визначеної в процесі переважування на вагах Експедитора або невідповідності якості прибулого Вантажу, відсутності або невідповідності номерів ЗПП, а також в разі затримки підходу.

30.04.2023 року "Дельта Вілмар Україна" та ТОВ "АГРО-КРАЙ" уклали додаткову угоду № 3 до договору, якою було внесено зміни до п. 11.1 договору та викладено його в такій редакції:

"11.1 Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 10 червня 2023 року".

На виконання умов договору, Виконавець виконав, а Замовник прийняв у червні 2023 року послуги на загальну суму 115 712,22 грн., що підтверджується актами наданих послуг, копії яких додані до позовної заяви.

Підставою для оплати експедиційних послуг Клієнтом, за змістом п. 6.4 договору, є рахунок Експедитора, який повинен бути сплачений протягом трьох банківських днів з моменту отримання Клієнтом рахунку.

Позивач посилається на те , що рахунки-фактури були направлені на електронну пошту відповідача 03.07.2023 року, тому, відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунок за отримані транспортно-експедиційні послуги по договору - у строк до 06.07.2023 року включно, а на четвертий банківський день - 07.07.2023 року відповідач є таким, що прострочив оплату отриманих послуг.

Оскільки відповідач власних зобов`язань за договором не виконував, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями від 02.08.2023 року, від 08.09.2023 року, від 31.10.2023 року та від 07.12.2023 року з вимогою погасити заборгованість.

Станом на момент подання позову розмір основної заборгованості по договору відповідача складає 115 712,22 грн.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Полтавської області, в якому останній просив стягнути з відповідача 142 324, 73 грн. заборгованості за договором від 02.01.2023 року № 020123/1 на транспортно-експедиційне обслуговування вантажу, з яких: 115712,22 грн. - основний борг; 22741,18 грн. - пеня; 2499,08 грн. - 3% річних; 1 372,25 грн. - інфляційні втрати.

23.02.2024 року господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується укладенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

За змістом ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Статтею 316 ГК України визначено, що за договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Отже, транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів.

Відповідно до ст. 932 ЦК України, експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб; у такому разі експедитор може виступати у відносинах із залученою особою від свого імені чи від імені клієнта.

За змістом ст. ст. 9 та 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов`язаний сплатити експедитору належну плату, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта з метою виконання договору транспортного експедирування; при цьому доказом надання експедитором послуги з перевезення є єдиний транспортний документ або комплект документів, які відображають шлях прямування вантажу, а підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, які залучалися до виконання договору транспортного обслуговування.

Враховуючи зміст укладеного між сторонами договору, спірні правовідносини між сторонами у справі є такими, що виникли з договору про надання послуг з транспортного експедирування.

Так, на виконання договору позивач у червні 2023 року надавав відповідачу послуги, а відповідач приймав їх, що підтверджується відповідними актами наданих послуг, а саме: акт наданих послуг № 90080999 від 01.06.2023 року, яким підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 500,00 грн.; акт наданих послуг № 90081000 від 05.06.2023 року, яким підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 500,00 грн.; акт наданих послуг № 90081001 від 06.06.2023, яким підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 500,00 грн.; акт наданих послуг № 90081011 від 30.06.2023 року, яким підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту на суму 114 212,22 грн.

Положення п. 6.2 договору не містить в собі посилання на необхідність складення будь-яких інших документів в підтвердження факту надання послуг, окрім актів виконання робіт (надання послуг).

Разом з цим, оригінали актів були витребувані судом згідно з ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.04.2024 року.

На виконання ухвали суду позивач надав для огляду оригінали актів наданих послуг. Вказані акти підписані обома сторонами, скріплені печатками підприємств без жодних заперечень чи зауважень, кожен акт містить посилання на договір від 02.01.2023 року № 020123/1, акти свідчать про надання позивачем та прийняття відповідачем транспортно-експедиційних послуг на загальну суму 115712,22 грн.

Відповідач факт підписання вказаних актів не заперечує.

Аргументи апелянта на те, що Акт наданих послуг № 90081011 від 30.06.2023 року не містить змісту та обсягу господарської операції за договором від 02.01.2023 року № 020123/1, а тому не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"; належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості та встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"; суд першої інстанції, як зазначає апелянт, дійшов протиправного висновку про те, що наведеними вище Актами підтверджується факт надання Експедитором послуг Клієнту в загальній сумі 115 712,22 грн., не приймаються, з огляду на таке.

Договірні відносини між сторонами засновані на принципі свободи договору. Окрім цього, сторони договору можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд за винятком випадків, коли такими актами цивільного законодавства прямо вказано про неможливість відступу від них (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Оскільки сторони самостійно погодили порядок встановлення факту надання послуг шляхом підписання Актів наданих послуг, то саме Акти є належними доказами на підтвердження виконання позивачем власних зобов`язань за договором.

Отже, положення ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", на які посилається апелянт як на підставу неналежності Актів як доказів, не є вирішальними для встановлення вірогідності доказів, з огляду на положення договору, якими сторони погодили порядок встановлення факту виконання зобов`язань.

Господарським судом першої інстанції було встановлено, що один з актів наданих послуг на суму 114212,22 грн. був підписаний сторонами 30.06.2023 року, тобто після закінчення строку дії договору.

Так само, не приймаються аргументи апелянта на те, що суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно задовольнив клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів; як вказує апелянт, доданий в якості доказу розрахунок жодним чином не підтверджує наведені в клопотанні обставини.

Так, у заявленому клопотанні позивачем було зазначено, що вказаний доказ подається в зв`язку з виникненням потреби у наданні додаткових пояснень щодо дійсного строку дії договору та відповідно надання послуг позивачем саме в межах дії того ж договору.

Згідно пояснень позивача, викладених в клопотанні від 13.05.2024 року про поновлення строку на подання доказів, послуги, які охоплюються вказаним актом, надавалися позивачем відповідачу в період дії договору, а саме з 08.01.2023 року по 06.06.2023 року.

За матеріалами справи, в підтвердження своїх доводів позивач надав детальний розрахунок зберігання Вантажу, що зберігається за договором на транспортне-експедиційне обслуговування на 30.06.2023 року; клопотання про залучення вказаного доказу місцевий господарський суд задовольнив ухвалою від 20.05.2024 року.

З огляду на наведене, були наявні об`єктивні обставини, які унеможливили подання доказів у строк, встановлений процесуальним законодавством, а тому у місцевого господарського суду були наявні правові підстави для поновлення строку на долучення доказів з огляду на поважність причин його пропуску.

Статтею 599 ЦК України та ст. 202 ГК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.

Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

За умовами п. 11.1 договору в редакції Додаткової угоди № 3, строк дії договору до 10.06.2023 року.

Втім, позивач продовжував надавати відповідачу послуги з транспортно-експедиційного обслуговування вантажу, що підтверджує акт наданих послуг № 90081011 від 30.06.2023 року з посиланням на договір, рахунок-фактура № 90081011 від 30.06.2023 року, в якому є також посилання на договір та складення яких позивач не заперечує.

Таким чином, підписавши акт наданих послуг № 90081011 від 30.06.2023 року сторони зафіксували у ньому факт надання позивачем послуг зі зберігання товару на суму 114 212,22 грн. в межах договору від 02.01.2023 року № 020123/1.

Щодо строку оплати наданих послуг, матеріали справи містять надані позивачем рахунки-фактури, а саме: рахунок-фактура № 90080999 від 01.06.2023 року на суму 500,00 грн.; рахунок-фактура № 90081000 від 05.06.2023 року на суму 500,00 грн.; рахунок-фактура № 90081001 від 06.06.2023 року на суму 500,00 грн.; рахунок-фактура № 90081011 від 30.06.2023 року на суму 114 212,22 грн.

За змістом п. 6.4 договору оплата наданих послуг Експедитора здійснюється Клієнтом на підставі рахунку Експедитора протягом 3-х банківських днів з моменту отримання Клієнтом рахунку по електронній пошті.

Позивач посилається на направлення рахунків на електронну пошту відповідача.

Аргументи апелянта на те, що електронна пошта ТОВ "АГРО-КРАЙ" - ІНФОРМАЦІЯ_1, яку товариство використовує для електронного документообігу; доказів направлення рахунків та актів на зазначену електронну пошту позивачем не надано, як і не надано доказів того, що сторони погодили між собою використання іншої електронної пошти або іншого способу з метою надсилання рахунків на оплату; оскільки позивачем не виконано вимоги п. 6.4 договору та не направлено відповідачу рахунки на електронну пошту керівника, можливо дійти беззаперечного висновку, що строк (термін) оплати відповідно до умов договору ще не настав, що спростовує доводи позивача про порушення його прав та факт наявності заборгованості, а тому позовна вимога, на думку апелянта, в частині стягнення основного боргу не підлягала задоволенню, не приймаються з огляду на таке.

У п. 6.4 договору не визначено адреси електронної пошти, на яку мають бути направлені рахунки, не зазначена вона і в розділі Договору "Поштові та банківські реквізити сторін".

Адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4в, які зазначені в п. 4.9.6 договору, визначені сторонами для повідомлення про факт нестачі (надлишку вантажу).

Надана позивачем до позовної заяви Експрес-накладна свідчить про направлення претензії б/н від 02.08.2023 року не за юридичною адресою відповідача, а на адресу приватної особи, м. Київ.

В той же час, як свідчить опис вкладення до цінного листа, рахунки-фактури були відправлені на адресу відповідача як додатки до претензії від 07.12.2023 року, про отримання відповідачем яких свідчить інформація з офіційного сайту АТ "Укрпошта".

Так, відповідно до інформації про перевірку статусу відстеження, відділенням поштового зв`язку внесено таку інформацію щодо поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором №398 - "Відправлення вручено: за довіреністю" 13.12.2023 року.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, відповідальність застосовується з наступного дня після настання строку виконання зобов`язання, якщо такий строк припадає на святковий, вихідний, неробочий день, то строк виконання переноситься на перший робочий день.

За таких обставин, оскільки рахунки-фактури були отримані відповідачем поштою 13.12.2022 року, відповідач, згідно з умовами п. 6.4 договору, зобов`язаний був здійснити розрахунок за отримані транспортно-експедиційні послуги по договору - у строк до 18.12.2023 року включно, а на четвертий банківський день - 19.12.2023 року, а тому відповідач є таким, що прострочив оплату отриманих послуг.

Разом з цим, позивач у наданому відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що електронна адреса відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 була погоджено сторонами у договорі. Більше того, протягом усього періоду ділових відносин між позивачем та відповідачем спілкування відбувалося саме через електронну адресу відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 із представником відповідача - Олегом Василишиним.

03.07.2023 року саме на вказану електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_2), яка погоджена сторонами у п. 4.9.6 договору, позивач направив відповідачу Акти та відповідні рахунки на оплату.

Таким чином, направивши вказаний електронний лист на адресу відповідача 03.07.2023 року, позивач виконав вимоги п. 6.4. договору.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно з нормами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, строк виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманих транспортно-експедиційних послуг є таким, що настав, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 115712,22 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат, слід зазначити на таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

З огляду на те, що відповідач не сплатив всю суму за надані послуги в обумовлений договором строк, чим порушив зобов`язання за договором, то він вважається таким, що прострочив виконання, а тому наявні підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Також, у відповідності до п. 6.6. договору у разі несвоєчасного здійснення Клієнтом оплати остаточних розрахунків Експедитора, останній має право вимагати від Клієнта оплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми затриманого платежу за кожен день прострочення, при цьому Клієнт не звільняється від зобов`язань по оплаті рахунків, виставлених Експедитором.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 22741,18 грн. пені за загальний період з 07.07.2023 року по 07.01.2024 року.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН, зазначає, що відповідач мав оплатити отримані послуги у строк до 18.12.2023 року включно, а прострочення боржника має місце з 19.12.2023 року, а тому пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми затриманого платежу (115712,22 грн.) за кожен день прострочення за період з 19.12.2023 року по 07.01.2024 року складає 1 900,30 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати та річні є невід`ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок інфляційних втрат за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН, зазначає, що за період з січня 2023 року по лютий 2024 року інфляційні втрати складають 811,37 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення 3 % річних за 263 дні прострочки станом на 25.03.2024 року в розмірі 2 499,08 грн.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН, зазначає, що 3 % річних на суму боргу 115 712,22 грн. за період з 19.12.2023 року по 25.03.2024 року складають 929,83 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 900,30 грн.; 811,37 грн інфляційних витрат, 929,83 грн. 3% річних, в іншій частині вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у позові правомірно відмовлено господарським судом першої інстанції.

Отже, висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРАЙ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.06.2024 року у справі №917/579/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов