РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2024Справа №910/3833/24

За позовом Дочірнього підприємства "Автомаз-Україна"

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про розірвання договору та зобов`язання сплатити кошти у розмірі 233 421,04 грн

Суддя Бойко Р.В.

секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники сторін:

від позивача: Глазунов І.Ю.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2024 року Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", в якому просить суд:

1) розірвати Договір купівлі-продажу №09/03/2030-МТР від 30.11.2021;

2) зобов`язати Публічне акціонерне товариством "Укрнафта" сплатити Дочірньому підприємству "Автомаз-Україна" існуючу заборгованість за Договором купівлі-продажу №09/03/2030-МТР від 30.11.2021 в розмірі 233 421,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" вказує, що за умовами укладеного сторонами Договору купівлі-продажу №09/03/2030-МТР від 30.11.2021 Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" зобов`язалось поставити Публічному акціонерному товариству "Укрнафта" товар загальною вартістю 3 747 126,97 грн з ПДВ протягом 60 календарних днів з моменту отримання 25% передоплати за товар, в той час як решта вартості товару підлягала сплаті відповідачем (покупцем) по факту поставки всього товару протягом 30 календарних днів.

Позивач стверджує, що ним на виконання своїх зобов`язань за спірним договором було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 170 202,78 грн, в той час як останнім частково виконано свої зобов`язання з оплати поставленого товару, а саме - сплачено кошти у розмірі 936 781,74 грн, у зв`язку з чим у Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" виник борг у розмірі 233 421,04 грн.

Крім того, позивач вказує, що Договір купівлі-продажу №09/03/2030-МТР від 30.11.2021 в частині обов`язку з поставки товару на суму 2 576 924,19 грн наразі неможливо виконати, оскільки сторонами в колонці 8 цього Додатку №1 до спірного договору вказано, що виробником товару повинна бути Росія, проте з початком повномасштабної війни 24 лютого 2022 року виконання зобов`язань з поставки товару виробництва Росії за умовами визначеними спірним договором для продавця (Дочірнього підприємства "Автомаз-Україна") стало неможливим (обмеження по кількості товару завезеного на територію України на початок повномасштабної війни, збільшення закупівельних цін на залишки завезеного на початок повномасштабної війни товару), у зв`язку з чим Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" вказує на наявність правових підстав для розірвання спірного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 відкрито провадження у справі №910/3833/23; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строки на подання заяв по суті спору; підготовче засідання призначено на 07.05.2024.

17.04.2024 Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позов (зареєстрований в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" 18.04.2024), в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що оплата по факту поставки всього товару протягом 30 днів, передбачена Додатком №1 до Договору купівлі-продажу №09/03/2030-МТР від 30.11.2021, має починати відлік з моменту здійснення поставки саме всього товару, а не його частини, як помилково вважає позивач, відтак оскільки Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" не здійснило поставку всього товару - у ПАТ "Укрнафта" не виникає обов`язку проводити оплату товару в частині. Більше того, відповідач вважає, що позивач відмовляється здійснювати поставку всього товару, фактично протиправно відмовляючись від договору в односторонньому порядку, що не передбачено ані договором, ані законом. Крім того, позивач зазначає, що судами у справі №910/8485/22 було спростовано доводи Дочірнього підприємства "Автомаз-Україна" про наявність заборгованості ПАТ "Укрнафта", адже Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" не здійснило свій договірний обов`язок щодо поставки всього товару, що відповідно не створювало обов`язок для ПАТ "Укрнафта" здійснювати оплату частини отриманого товару. На думку відповідача, позивач не погоджується фактично з ціною Договору купівлі-продажу №09/03/2030-МТР від 30.11.2021 та в спосіб подання позовної заяви протиправно намагається уникнути свого обов`язку поставити товар за договором, в той час як повномасштабне вторгнення Російської Федерації відбулося вже після настання кінцевої дати виконання відповідачем свого договірного обов`язку. Щодо неможливості поставити товар, країною-виробником якої є Росія, відповідач звертає увагу суду, що сторони передбачили кілька можливих виробників товару, зокрема і виробництва України. До того ж позивач не позбавлений можливості не тільки виробляти необхідні для поставки за договором позиції товару, а ще й отримувати їх від білоруського заводу МАЗ, оскільки подібних заборон на ввезення товарів з території Білорусі наразі не запроваджено. ПАТ "Укрнафта" вказує, що зацікавлене в отриманні товару за договором, а не в його розірванні, про що повідомляло позивача листом, в той час як позивач не звертався до відповідача з пропозиціями зміни істотних evjd договору, не пропонував аналогічні вироби, а лише послався на здорожчання товару на ринку.

06.05.2024 через систему "Електронний суд" від Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

В підготовче засідання 07.05.2024 представники сторін, які були повідомлені про місце, дату та час його проведення належним чином, своїх повноважних представників не направили, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.05.2024 відкладено підготовче засідання на 21.05.2024.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 витребувано з архіву Господарського суду міста Києва справу №910/8485/22; закрито підготовче провадження у справі №910/3833/24; встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи; призначено розгляд справи №910/3833/24 по суті на 06.06.2024.

Призначене на 06.06.2024 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Бойка Р.В. у відпустці, тому ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 призначено судове засідання у справі №910/3833/24 на 25.06.2024.

В судове засідання 25.06.2024 з`явився представник позивача, надав пояснення по суті спору, за змістом яких позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач явку свого представника в судове засідання 25.06.2024 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наступним.

Ухвала суду від 10.06.2024 про повідомлення місця, дати та часу судового засідання була направлена до електронного кабінету відповідача та була доставлена до електронного кабінету Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 10.06.2024 о 18 год. 25 хв., про що судом було отримано інформацію 11.06.2024 о 09 год. 40 хв.

Пунктом 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, ухвала суду від 10.06.2024 була вручена відповідачу 11.06.2024.

Приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на наведені приписи господарського процесуального закону, приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень відповідача про причини неявки його представника в судове засідання 25.06.2024, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи №910/3833/24 за відсутності представника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта".

В судовому засіданні 25.06.2024 судом завершено розгляд справи №910/3833/24 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін (надані в тому числі в попередніх засіданнях), всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.2021 між Дочірнім підприємством "Автомаз-Україна" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу №09/03/2030-МТР (надалі - Договір), за змістом п. 1.1 якого продавець зобов`язався передати продукцію (товар) у власність покупця, а покупець прийняти товар та сплатити за нього відповідну грошову суму.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що асортимент, кількість, якість, вартість та інші характеристики товару визначені в додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору.

За змістом п. 3.2 Договору оплата вартості товару здійснюється на умовах, визначених додатками, після отримання покупцем примірника належним чином підписаного сторонами оригіналу договору.

Додатком №1 до Договору сторони погодили умови та деталі поставки, зокрема:

- загальна вартість товару, що поставляється по цьому додатку, складає 3 747 126,97 грн з ПДВ;

- умови оплати: 25% передоплата, решта по факту поставки всього товару протягом 30 календарних днів;

- термін поставки: поставка всього товару здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту отримання 25% передоплати.

На виконання умов Договору Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" перерахувало на рахунок Дочірнього підприємства "Автомаз-Україна" передоплату у розмірі 936 781,74 грн, що підтверджується платіжним дорученням №18488-П21 від 13.12.2021.

Позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 170 202,78 грн, що підтверджується видатковими накладними №О15-008860 від 28.12.2021, №О15-000095 від 17.01.2022, №О15-000198 від 31.01.2022 та №О15-000227 від 31.01.2022.

Спір у справ виник у зв`язку з твердженнями Дочірнього підприємства "Автомаз-Україна" про неможливість виконати свої зобов`язання за Договором з поставки товару в іншій частині - на суму 2 576 924,19 грн через істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, у зв`язку з чим позивач просить суд розірвати спірний договір та стягнути з відповідача борг по оплаті поставленого товару в розмірі 233 421,04 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 165, 173, 174, 175, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Обставини укладення сторонами Договору та погодження постачання Дочірнім підприємством "Автомаз-Україна" товару на суму 3 747 126,97 грн з ПДВ; здійснення Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" попередньої оплати у розмірі 936 781,74 грн; поставка Дочірнім підприємством "Автомаз-Україна" товару на суму 1 170 202,78 грн та невиконання останнім свого обов`язку в частині поставки товару на суму 2 576 924,19 грн встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2023, у справі №910/8485/22, які набрали законної сили.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

У статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 у справі №910/8485/22 набрало законної сили, а відтак встановлені ним обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Щодо вимоги позивача про розірвання Договору у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина 4 статті 652 Цивільного кодексу України).

У такому разі суд при вирішенні питання на предмет можливості задоволення вимоги заінтересованої сторони, має встановити факт зміни істотної обставини, за наявності одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України (подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №911/537/19).

Справді, на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані обставини, що виникають після укладення договору, істотно порушують баланс інтересів сторін і суттєво знижують для кожної з них очікуваний результат договору. Право змінити чи розірвати договір у разі істотної зміни обставин, які були визначальними на час його укладення, направлене на захист сторін договору від настання ще більш несприятливих наслідків, пов`язаних із подальшим його виконанням за існування обставин, що відповідають характеристикам, визначеним у статті 652 Цивільного кодексу України.

Отже, за загальним правилом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, його можна змінити чи розірвати за згодою сторін. Можливість такої зміни або розірвання може бути обмежена, коли інше передбачає договір або випливає із суті зобов`язання (абзац перший частини першої статті 651 Цивільного кодексу України).

Припис абзацу другого частини першої статті 652 Цивільного кодексу України встановлює критерій, за яким для зміни чи розірвання договору на підставі цієї статті обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то б узагалі не уклали договір чи уклали б його на інших умовах. За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, на підставі статті 652 Цивільного кодексу України договір не можна змінити ні за згодою сторін, ні за рішенням суду.

Позивач як на істотну зміну обставин посилається на початок повномасштабної війни з 24 лютого 2022 року, що унеможливило виконання зобов`язань з поставки товару виробництва Росії за умовами визначеними Договором. Зокрема, позивач вказує на обмеження по кількості товару завезеного на територію України на початок повномасштабної війни, збільшення закупівельних цін на залишки завезеного на початок повномасштабної війни товару.

Щодо наведених доводів позивача суд зазначає наступне.

По-перше, із Додатку №1 до Договору вбачається, що виробником всього товару, який підлягав постачанню за спірним Договором, значиться ТМ "AVM" (Росія, Україна). Тобто країною-походження товару може бути не лише Російська Федерація, а й Україна.

До того ж військова агресія Російської Федерації проти України розпочалась у 2014 році та на дату укладення Договору у 2021 році вже існували обмежувальні заходи щодо товарообігу між даними країнами (постанова Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 №1147 "Про заборону ввезення на митну територію України товарів, що походять з Російської Федерації"), проте наведене не перешкодило позивачу взяти на себе зобов`язання з постачання товару, в тому числі з країною-походження Росія. При цьому Перелік товарів, заборонених до ввезення на митну територію України, що походять з Російської Федерації, після повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України не зазнав істотних змін.

По-друге, у листі вих. №15/11/2 від 22.05.2022 Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" вказало на те, що перспективи виконання Договору за цінам, вказаними в Додатку №1, відсутні.

Тобто у травні 2022 року Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" не влаштовувала лише погоджена сторонами вартість товару, адже загальновідомими та цілком передбачуваними обставинами є здороження всіх товарів після розв`язування країною-агресором повномасштабної військової агресії.

Однак, судом взято до уваги, що Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" мало поставити весь товар майже за два тижні до початку повномасштабної військової агресії в Україні - до 11.02.2022 (60 календарних днів від дати внесення попередньої оплати - від 13.12.2021). Проте позивач такий свій обов`язок не виконав, а в подальшому в листі вих. №15/11/2 від 22.05.2022, після здороження вартості такого товару, відмовився постачати товар по погодженій у Договорі ціні, фактично переклавши негативні наслідки неналежного виконання ним своїх зобов`язань на відповідача.

За усними поясненнями представників сторін, наданими в судових засіданнях, відповідач зацікавлений саме у виконанні позивачем Договору та його влаштовує поставка аналогічних товарів із іншою країною-походження, однак по тій же ціні, проте позивач вказує, що наразі відповідні товари на ринку є дорожчими від погодженої в Договорі ціни.

Тобто фактично Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" не зацікавлене у виконанні своїх зобов`язань за Договором через втрату фінансового інтересу.

В свою чергу, укладаючи у листопаді 2021 року Договір на поставку товару вартістю 3 747 126,97 грн з ПДВ, позивач міг забезпечити наявність такого товару у своїй власності для своєчасного виконання Договору, в той час як коливання ціни товару на ринку не є істотною зміною обставин.

Попри наведене позивачем не доведено існування обставин, що свідчили б про неможливість виконання Договору в частині поставки товару, в той час як труднощі Дочірнього підприємства "Автомаз-Україна" у виконанні договору (зумовлені невиконанням своєчасно своїх зобов`язань за цим правочином) та/або втрата позивачем фінансової зацікавленості у продажу товарів за погодженими у Договорі ціною не свідчать про істотну зміну обставин, якими сторони керувались під час його укладення.

З огляду на те, що позивачем не підтверджено істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, станом на 30.11.2021, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання Договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України.

Щодо вимоги про стягнення коштів у розмірі 233 421,04 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Додатком №1 до Договору сторони погодили умови оплати Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" замовленого товару, а саме: 25% передоплата, решта по факту поставки всього товару протягом 30 календарних днів.

Факт здійснення Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" передоплати у розмірі 936 781,74 грн (3 747 126,97 грн загальної вартості товару х 0,25) підтверджується платіжним дорученням №18488-П21 від 13.12.2021.

На підставі видаткових накладних №О15-008860 від 28.12.2021, №О15-000095 від 17.01.2022, №О15-000198 від 31.01.2022 та №О15-000227 від 31.01.2022 позивач здійснив поставку товару на користь відповідача на суму 1 170 202,78 грн.

У зв`язку з викладеним, Дочірнім підприємством "Автомаз-Україна" заявлено вимогу про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" вартості поставленого та неоплаченого товару на суму 233 421,04 грн (1 170 202,78 грн вартості поставленого товару - 936 781,74 грн сплаченої попередньої оплати).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами укладеного між сторонами Додатку №1 до Договору було погоджено умови перерахування решти вартості товару - по факту поставки всього товару протягом 30 календарних днів.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони при укладенні Договору були вільні у визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір, а також Додаток №1, який є його невід`ємною частиною.

Таким чином, при укладенні Договору та Додатку №1 до нього, відповідач взяв на себе зобов`язання оплатити поставлений товар протягом 30 календарних днів з моменту поставки всього товару, передбаченого таким додатком. При цьому його умовами сторони визначили перелік товару, що мав бути поставлений на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", і загальну вартість - 3 747 126,97 грн.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення Дочірнім підприємством "Автомаз-Україна" поставки всього товару, що був передбачений Додатком №1 до Договору, а сторони визнають, що поставка відбулась виключно на суму 1 170 202,78 грн згідно видаткових накладних №О15-008860 від 28.12.2021, №О15-000095 від 17.01.2022, №О15-000198 від 31.01.2022 та №О15-000227 від 31.01.2022.

Тобто, як матеріалами справи, так і поясненнями представників сторін підтверджується факт недопоставлення Дочірнім підприємством "Автомаз-Україна" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" всього товару, погодженого сторонами у Додатку №1 до Договору, в той час як умови такого додатку пов`язують настання строку здійснення остаточної оплати саме з моментом його повної поставки.

Відповідно статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту передання позивачем відповідачу передбаченого Договором товару в обсягах, визначених Додатком №1.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В той же час судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару не настав, а відтак порушеного права позивача як на момент подання заяви, так і на момент розгляду даної справи по суті, не існує.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, суд доходить висновку, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на наведене, суд відмовляє Дочірньому підприємству "Автомаз-Україна" у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подачу даного позову необхідно покласти на позивача з огляду на відмову у задоволенні позовну в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Дочірнього підприємства "Автомаз-Україна" (02660, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 42-А; ідентифікаційний код 32376626) до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд. 3-5; ідентифікаційний код 00135390) про розірвання договору та зобов`язання сплатити кошти у розмірі 233 421,04 грн відмовити повністю.

2. Судові витрати на оплату судового збору покласти на Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна".

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 22.07.2024.

Суддя Р.В. Бойко