ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2024 р. Справа №914/3673/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук

Б.Д. Плотніцького,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фландрія» б/н від 22.03.2024 (вх. № 01-05/898/24 від 27.03.2027)

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2024 (м. Львів, суддя С.Б. Кітаєва)

у справі № 914/3673/23

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фландрія», м. Львів

про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних (ціна позову 153 567,49 грн).

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фландрія» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 153567,49 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.10.2023 року Господарським судом Львівської області було ухвалено рішення у справі №914/3294/20 за позовом ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» (Позивач) до ТОВ «Фландрія» (Відповідач) про відшкодування шкоди в порядку суброгації, відповідно до якого позов ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Фландрія» 282 744, 24 грн.

Відтак, судовим рішенням встановлено, що сума заборгованості ТОВ «Фландрія» перед ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» складає 282 744,24 грн, однак станом на 13.12.2023 року рішення не виконано.

Позивач посилається на пункт 2 статті 625 Цивільного кодексу України яким встановлено, що боржником, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

А тому, саме відшкодування інфляційних втрат та 3 % річних є предметом позову позивача до відповідача.

Також, позивач вказував, що оскільки повідомлення про вручення поштового відправлення з претензією про відшкодування шкоди в порядку суброгації у нього не збереглось, а розрахунок інфляційних втрат та 3 % штрафних санкцій з моменту спричинення шкоди чи утворення різниці між виплаченим страховим відшкодуванням страховиком і сумою завданих збитків є спірним, датою з якої позивач починає розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, є дата отримання господарським судом Львівської області позовної заяви у справі №914/3294/20.

Рішенням господарського суду Львівської області від 04.03.2024 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фландрія» на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» кошти у розмірі 153 567,49 грн, що складаються з: 128214,42 грн інфляційних втрат та 25353,07 грн 3% річних, а також 2684,00 грн судового збору та 8500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Місцевим господарським судом встановлено, що 12.10.2023 року Господарським судом було ухвалено рішення у справі №914/3294/20, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 282 744,24 грн.

Однак, станом на момент звернення позивача з позовом у справі №914/3673/23, яка розглядається, рішення Господарського суду у справі №914/3294/20 не було виконано.

Разом з тим, з долучених до відзиву банківських документів встановлено, що погашення присудженої до стягнення рішенням суду від 12.10.2023 у справі №914/3294/20 суми заборгованості відбулось після звернення позивача з позовом до суду у справі, яка розглядається та за межами періоду, за який нараховані та заявлені до стягнення у справі, суми інфляційних втрат та 3% річних.

За таких обставин, судом першої інстанції перевірено розрахунок та встановлено, що заявлені розміри 3% річних та інфляційних втрат нараховані позивачем правильно, а тому вимоги позивача про стягнення 128 214,42 грн інфляційних втрат, 25353,07 грн 3% річних підлягають до задоволення.

Окрім того, місцевий господарський суд не погодився із доводами відповідача, про те що строк позовної давності позивачем пропущено, оскільки 02.04.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно якого Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Разом з цим, згідно з пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, місцевий господарський суд зазначив, що відповідно до пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, строк позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат станом на момент звернення позивача з даним позовом (13.12.2023) не пропущено. Відтак, заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає.

Не погодившись з даним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фландрія» звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 22.03.2024 (вх. № 01-05/898/24 від 27.03.2027) у якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2024, та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апелянт вказує, що положення статті 625 Цивільного кодексу України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов?язанням, яке виникає з договірних зобов?язань. Винятком є відповідальність страховика. (ст. 992 ЦК України).

Разом з тим, апелянт вказує на те, що у відповідності до ст. статті 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Вказаними нормами права чітко зазначено право страховика вимагати від особи відповідальної за збиток лише відшкодування фактичних затрат - сумі виплаченого страхового відшкодування, вказаними нормами не передбачено право будь-яких інших прав на вимоги, в тому числі передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідач вважає, що Господарський суд Львівської області безпідставно не застосував наслідки пропущення строків позовної давності до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки при зверненні з позовом до ТОВ «Фландрія» про відшкодування шкоди, позивач не був позбавлений можливості заявити й вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Через систему «Електронний суд» від позивача до Західного апеляційного господарського суду поступило клопотання про долучення доказів про понесення судових витрат.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

13.12.2023 ПрАТ «Українсько-пожежна страхова компанія» звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ «Фландрія» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в загальній сумі 153567,49 грн (інфляційні втрати в сумі 128214,42 грн нараховані за період з 17.12.2020 по 12.12.2023; 3% річних в сумі 25353,07 грн, нараховані за той самий період). Інфляційні втрати та 3% річних нараховані на суму заборгованості 282744,24 грн., яка присуджена до стягнення з ТзОВ «Фландрія» на користь ПрАТ «Українсько-пожежна страхова компанія» за судовим рішення у справі №914/3294/20.

Так, 12.10.2023 року Господарським судом було ухвалено рішення у справі №914/3294/20 за позовом ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» до ТзОВ «Фландрія» про відшкодування в порядку суброгації, відповідно якого позов ПрАТ «УПСК» задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Фландрія» 282 744,24 грн. та судові витрати.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судове рішення по справі №914/3294/20, яке набрало законної сили, має преюдиційне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

Станом на момент звернення позивача з позовом у справі №914/3673/23, яка розглядається, рішення Господарського суду у справі№914/3294/20 не було виконано.

З долучених до відзиву банківських документів встановлено, що погашення присудженої до стягнення рішенням суду від 12.10.2023 у справі №914/3294/20 суми заборгованості відбулось після звернення позивача з позовом до суду у справі, яка розглядається та за межами періоду, за який нараховані та заявлені до стягнення у справі, суми інфляційних втрат та 3% річних.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування ст. 625 ЦК України, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов?язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов?язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов?язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов?язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов??язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов?язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов?язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов?язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов?язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов?язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Враховуючи наведене та те, що зобов?язання яке виникло між позивачем та відповідачем є грошовим, відповідно до таких правовідносин застосовується ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів перевіривши розрахунки позивача, вказує, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував наслідки пропущення строків позовної давності до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки при зверненні з позовом до ТОВ «Фландрія» про відшкодування шкоди, позивач не був позбавлений можливості заявити й вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оцінюються колегією суддів критично, оскільки позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2024 у справі №914/3673/23.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фландрія» б/н від 22.03.2024 (вх. № 01-05/898/24 від 27.03.2027) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2024 у справі №914/3673/23 залишити без змін.

3.Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя Б.Д. Плотніцький