ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 року м.Дніпро Справа № 904/5891/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О..

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2024 (суддя Ярошенко В.І., м. Дніпро, повний текст рішення підписано 17.04.2024) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс Дніпро, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю АВС ДНІПРО, м. Дніпро

про стягнення 268 800 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс Дніпро" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ТОВ "АВС Дніпро" коштів за користування майданчиком для паркування (28 місць) за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, буд. 3А за період березень-жовтень 2023 у розмірі 268 800 грн на користь ТОВ "Укратранссервіс Дніпро".

Позов обґрунтований тим, що позивач є власником майнового комплексу у м. Дніпро, Донецьке шосе, в районі будинків 3 та 7 на території якого розташовано майданчик для паркування транспортних засобів. В свою чергу, відповідачем з КП «Транспортна інфраструктура міста» укладено договір № 286СП від 22.11.2022 про організацію та експлуатацію майданчика для паркування, за яким відповідачу надано у користування службову парковку, що розташована за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, буд. 7 Б, площею 253 кв. м, та підписано акт приймання - передачі службової парковки від 21.11.2022., яка розташована на території майнового комплексу у м. Дніпро, що належить позивачу. Вказаний договір було розірвано, але відповідач продовжує використовувати належний позивачу майданчик для паркування на 28 місць і без достатніх правових підстав зберігає у себе кошти, які має виплатити власнику майданчика, тобто позивачу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2024р. у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс Дніпро" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Дніпро" 268 800 грн грошових коштів відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс Дніпро, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2024 у справі № 904/5891/23 скасувати. Постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник послався на те, що після розірвання договору № 286 СП від 21.11.2022 «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» з ТОВ «АВС ДНІПРО», ТОВ «АВС ДНІПРО» продовжує користуватися майданчиком для паркування, який розташований на території майнового комплексу, що належить позивачу. У такому випадку має місце збереження ТОВ «АВС ДНІПРО» без достатніх правових підстав коштів, які він згідно ст.1212 ЦК України мав виплатити власнику майданчика для паркування за його користування.

Скаржник зауважує, що парковка, за адресою: м. Дніпро, Донецьке Шосе, буд. 3 А, розташована на території майнового комплексу, що належить скаржнику, згідно зазначеного в технічному паспорті схематичного плану земельної ділянки на об`єкт : Літера ІІІ замощення, площею 378 кв.м.. На цій парковці розміщено 28 місць для паркування, а відповідно до довідки підприємства № 31/10/23 від 31.10.2023 розмір плати за період березень-вересень 2023 року за одне місце для паркування за місяць становить 1200 грн..

За твердженням скаржника, доводи відповідача про те, що він не має власного транспортного засобу та жодним майданчиком не користувався, спростовуються п.2.2.1. договору № 286 СП від 21.11.2022, згідно з яким він зобов`язується використовувати службову парковку за призначенням та ефективно, виключно для паркування своїх співробітників або відвідувачів.

За доводами апелянта, судом першої інстанції не було залучено до матеріалів справи докази - заяву відповідача до департаменту транспорту про організацію парковки за адресою: вул. Донецьке Шосе, 7Б, площею 378 кв. м, разом зі схемою розташування парковки, чим не надано можливості позивачу підтвердити свою позицію.

Також скаржник не погоджується з висновками суду та зазначає, що: позивач звернувся до суду на підставі частини першої статті 1212 ЦК України, договір сторонами не укладався, тому відсутні підстави для врегулювання істотних умов неіснуючого договору; позивачем вирахувано вартість користування спірною ділянкою, виходячи з загальної кількості місць такого користування 28, і ця кількість підтверджується технічним паспортом парковки ; адреса та площа (253 кв. м) наданої відповідачу у користування службової парковки, від тієї, що належний позивачу (378кв.м) відрізняються тому, що у площу надану відповідачу не було включено прилеглу територію.

Крім того, на думку скаржника, якщо б на території майнового комплексу у м. Дніпро, Донецьке шосе, буд 3А, літера ІІІ, існувало саме лише замощення площею 378 кв. м, яке за своїм функціональним призначенням не є облаштованим місцем для паркування, Департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради, не уклав би з відповідачем договір № 286 СП від 21.11.2022 «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування».

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.05.2024р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/5891/23.

08.05.2024р. матеріали справи №904/5891/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч.1 ст.270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У даному випадку, предметом позову у справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено її розгляд у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 260083432 від 04.06.2023, майновий комплекс за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, будинок №3А, об`єкт житлової нерухомості, який складається з: А - 1 торговельний павільйон площею 466, 0 кв. м, Б -1 мийка площе 153,4 кв. м, № 1 ворота, № 2 огорожа, І - замощення, площею 1400 кв. м, ІІ - замощення площею 992, 0 кв. м, ІІІ замощення, площею 378 кв. м, зареєстровано за ТОВ «Укртранссервіс Дніпро» на праві власності шляхом внесення до статутного капіталу відповідного майна згідно акту приймання передачі нерухомого майна від 28.05.2021.

Відповідно до Технічного паспорту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по вулиці Донецьке шосе, 3А у м. Дніпро, в якому згідно з експлікаціями, включено Торгівельний павільйон А-1 торговельний павільйон площею 466, 0 кв. м., Б-1 мийка площе 153,4 кв. м, № 1 ворота, № 2 огорожа, І-замощення, площею 1400 кв. м, ІІ- замощення площею 992, 0 кв. м, ІІІ замощення, площею 378 кв. м.

Позивач вказує, що відповідачу належить м`ясний магазин «Свіжина», розташований біля майданчика для паркування, який належить позивачу (28 місць) та який використовує відповідач у своїй господарській діяльності.

Також матеріали справи свідчать про те, що ТОВ"АВС Дніпро" та КП «Транспортна інфраструктура міста» укладено договір № 286СП від 22.11.2022 про організацію та експлуатацію майданчика для паркування, за яким відповідачу надано у користування службову парковку, що розташована за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, буд. 7 Б, площею 253 кв. м, та підписано акт приймання - передачі службової парковки від 21.11.2022.

Листом від 22.03.2023 № 9/9-85 Департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради повідомив позивача:

- що питання організації, функціонування та експлуатації місць для паркування транспортних засобів визначено Правилами паркування транспортних засобів на території міста Дніпра, затвердженими рішенням міської ради від 21.12.2016 № 38/17 (зі змінами);

- відповідно до норм Правил, КП «Транспортна інфраструктура міста» є балансоутримувачем майданчиків для паркування транспортних засобів державної та комунальної форми власності та значаться в Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, затвердженому рішенням виконкому міської ради від 30.11.2016 № 587 (зі змінами);

- службовий майданчик для паркування по Донецькому шосе, буд. 7Б, виключено з Переліку та знято з балансу КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР;

- КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР надіслано на юридичну адресу оператора додаткову угоду про дострокове розірвання Договору від 22.11.2022 № 286 СП та акт передачі (повернення) службового майданчика для паркування;

- відповідно до умов договору, у випадку не підписання оператором додаткової угоди до вищевказаного договору та акту передачі (повернення) службового майданчика, договір вважається розірваним з 21.02.2023 в односторонньому порядку.

Позивач звернувся з претензією до відповідача, в якій зазначив, що ТОВ"АВС Дніпро" продовжує використовувати належний ТОВ"Укртранссервіс Дніпро" майданчик для паркування на 28 місць, і відповідно, без достатніх правових підстав зберігає у себе кошти, які має виплатити власнику майданчика, тобто позивачу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, в сумі 168 000,00 грн. за березень-липень 2023 року.

Вказана сума визначена позивачем виходячи з вартості одного місця паркування, яка встановлена ним у розмірі 1 200 грн., на підтвердження чого надана складена ТОВ"Укртранссервіс Дніпро" довідка № 31/10/23 від 31.10.2023 (а.с.27).

Неоплата відповідачем вказаної вище суми, стало підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У даному випадку, позивач є власником майнового комплексу за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, будинок №3А, об?єкт житлової нерухомості, який складається з: А-1 торговельний павільйон площею 466, 0 кв. м, Б-1 мийка площе 153, 4 кв. м, № 1 ворота, № 2 огорожа, І-замощення, площею 1400 кв. м, ІІ- замощення площею 992, 0 кв. м, ІІІ замощення, площею 378 кв. м, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України наділений повноваженнями щодо реалізації правомочностей власника.

Власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним (ч. 1 ст. 390 ЦК України).

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України факту набуття саме відповідачем збереження майна (зокрема заявлених позивачем до стягнення спірних коштів) за рахунок саме позивача, і що відповідачем набуто певне майно (грошові кошти у даному випадку), правова підстава якого існувала і згодом відпала, а отже, підстави для застосування при вирішенні спору приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України відсутні.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду.

Так, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За приписами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України) або якщо такі відпали.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.04.2019р. у справі № 918/47/18, від 01.04.2019р. у справі № 904/2444/18.

За приписами ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Разом з тим, згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо досліджуваної справи, то як було правильно встановлено місцевим господарським судом, матеріали останньої не містять належних та допустимих доказів на підтвердження користування відповідачем спірним майном - замощенням, площею 378 кв. м як майданчиком для паркування (28 місць) за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, будинок № 3А, у період з березня по жовтень 2023 року (тобто після розірвання договору №286 СП від 21.11.2022), також відсутні будь-які докази отримання відповідачем доходів від використання цього майна та користування грошима, що належать позивачу. Викладене свідчить про недоведення факту збагачення відповідача за рахунок позивача.

Отже, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, місцевий господарський суд обґрунтовано вказав, що правовідносини, які склалися між сторонами не підпадають під регулювання ст.1212 ЦК України та з огляду на викладене дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Слід зазначити, що укладення відповідачем з КП «Транспортна інфраструктура міста» договору № 286СП від 22.11.2022 про організацію та експлуатацію майданчика для паркування, за яким відповідачу надано у користування службову парковку, що розташована за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, буд. 7 Б, площею 253 кв. м, не свідчить про виникнення у відповідача обов`язку зі сплати суми коштів позивачу після розірвання цього договору. Спірну ділянку було виключено з Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м.Дніпрі, сторонами договору складено акт приймання-передачі (повернення) службової парковки балансоутримувачу (а.с.77), і як зазначено вище, докази використання відповідачем цієї парковки після розірвання договору у матеріалах справи відсутні.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованою суму, яка нарахована позивачем до стягнення з відповідача, зокрема її складові.

Так, ціна за одне місце для паркування була визначена позивачем виходячи з довідки, виданої ним самим та підписаної директором ТОВ"Укртранссервіс Дніпро". Така довідка не являється належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.76, 77 ГПК України, оскільки складена в одноособовому порядку зацікавленою особою. Крім того, ця довідка не містить будь-якого економічного обґрунтування розміру плати за користування одним місцем на майданчику для паркування у розмірі 1200,00грн за місяць.

Доводи скаржника про те, що відповідач після розірвання договору № 286 СП від 21.11.2022 продовжує користуватися майданчиком для паркування без достатніх правових підстав та отримує кошти, а також про те, що відповідач має у своєму користування транспортні засоби є припущеннями скаржника та за відсутності доказів на підтвердження зазначених обставин такі доводи мають декларативний характер.

Слід зазначити, що обставини використання відповідачем парковки за вказаною адресою під час дії укладеного ним з КП «Транспортна інфраструктура міста» договору не мають значення для вирішення даного спору та не являються предметом дослідження у цій справі, оскільки також не доводять використання ТОВ"АВС Дніпро" цієї ділянки після його розірвання.

Не доводять цих обставин і документи, надані позивачем (Технічна документація позивача тощо), оскільки вони свідчать лише про існування відповідної земельної ділянки та про те, що вона належить позивачу. При уьому надана Позивачем схема ( а.с. 98) не являється доказом у розумінні ГПК України, оскільки не можливо встановити ким і коли вона складена та щодо якої ділянки.

При цьому, скаржником не пояснено, яким чином неприйняття судом першої інстанції заяви відповідача до департаменту транспорту про організацію парковки за адресою: вул. Донецьке Шосе, 7Б разом зі схемою розташування парковки, позбавило можливості останнього викласти свою позицію, враховуючи, що факт укладення договору про організацію парковки та відповідно подання документів відповідачем не заперечується.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, доказування полягає не лише у поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що у даному випадку скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та не спростовують вказаних вище висновків суду, які напряму випливають із матеріалів даної справи, обставин спору та норм чинного законодавства України.

Колегія суддів враховує, що з`ясування відповідних обставин має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статті 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У даному випадку, за переконанням апеляційного господарського суду, приймаючи оскаржуване рішення, місцевим господарським судом були оцінені усі обставини справи та докази у сукупності, зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про відмову у позові.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

У цій справі, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс Дніпро залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2024 у справі №904/5891/23 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О.Дармін