ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2024 р. Справа №921/672/21(921/53/23)

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

Гриців В.М. (доповідач), Зварич О.В., Малех І.Б.

секретар судового засідання Гілевич С.Р.

представники: позивача - адвокат Яцишин У.М., відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сідий С.В., відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шкварок Т.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Тернопільської області (суддя Боровець Я.Я.) від 27 вересня 2022 року у справі № 921/672/21(921/53/23) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле" до відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ; про визнання недійсними: договору дарування квартири від 26.04.2019, договору купівлі-продажу квартири від 18.02.2020, договору купівлі - продажу квартири від 22.09.2022 та скасування державних реєстрацій права власності; у межах справи №921/672/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 18 листопада 2021 року відкрив провадження у справі №921/672/21 про неплатоспроможність ОСОБА_3 ; увів мораторій на задоволення вимог кредиторів; увів процедуру реструктуризації боргів боржника та керуючого реструктуризацією призначив арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича.

Ухвалою суду від 05 травня 2022 року визначено розмір та перелік визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню керуючим реструктуризацією до реєстру вимог кредиторів у справі № 921/672/21 відносно фізичної особи ОСОБА_3 , а саме:

- Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" в розмірі 54 890,50 грн, з яких підлягають внесенню: 50 285,40 грн (заборгованість) до другої черги реєстру вимог кредиторів, 65,10 грн (пеня) до третьої черги реєстру вимог кредиторів та 4 540,00 грн витрат на оплату судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

- Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" в розмірі 440 357,92 грн, з яких підлягають внесенню: 435 395,92 грн (заборгованість) до другої черги реєстру вимог кредиторів та 4 962,00 грн витрат на оплату судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле" в розмірі 690 114,45 грн, з яких підлягають внесенню: 685 152,45 грн (заборгованість) до другої черги реєстру вимог кредиторів та 4 962,00 грн витрат на оплату судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

- Акціонерне товариство "КредоБанк" в розмірі 891 895,71 грн, з яких підлягають внесенню: 886 933,71 грн (заборгованість) до другої черги реєстру вимог кредиторів та 4 962,00 грн витрат на оплату судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Господарський суд Тернопільської області постановою від 26 грудня 2022 рокуусправі№921/672/21 припинив процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_3 . Припинив повноваження керуючого реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_3 арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича. Визнав банкрутом фізичну особу ОСОБА_3 . Увів процедуру погашення боргів боржника ОСОБА_3 . Призначив керуючим реалізацією майна банкрута фізичної особи ОСОБА_3 арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича.

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: 1. ОСОБА_3 , 2. ОСОБА_4 , 3. ОСОБА_2 , 4. ОСОБА_1 про визнання недійсними: договору дарування квартири від 26.04.2019, договору купівлі - продажу квартири від 18.02.2020, договору купівлі - продажу квартири від 22.09.2022 та скасування державних реєстрацій права власності..

Позов мотивований тим, що договір дарування квартири від 26 квітня 2019 року, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовніром І.Т., зареєстрований в реєстрі за № 2791, укладений на шкоду кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле". ОСОБА_3 здійснив відчуження квартири, знаючи про заборгованість перед позивачем та про майбутні негативні майнові наслідки. Вказані обставини свідчать про те, що договір дарування квартири та договори купівлі-продажу квартири мають ознаки фраудаторного правочину - договору, що вчиняється на шкоду кредиторам.

Заява подана в межах справи №№921/672/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 .

Господарський суд Тернопільської області ухвалами:

- від 06.02.2023 заяву про забезпечення позову задоволив частково. Вжив заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 вчиняти будь які дії, що спрямовані на відчуження, поділ квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 100,9 кв.м. (житлова площа - 50,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) до вирішення справи по суті. В іншій частині вимог заяви, відмовив;

- від 01.06.2023 витребував у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області інформацію щодо родинного зв`язку між ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - с. Лопушне, Лановецький район, Тернопільська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та ОСОБА_5 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - м. Тернопіль, Тернопільська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 та між ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - с. Лопушне, Лановецький район, Тернопільська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження - м. Тернопіль, Тернопільська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Господарський суд Тернопільської області рішенням від 27 вересня 2023 року у справі №921/672/21(921/53/23) вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 16 104,00 грн покласти на відповідача 1 - ОСОБА_3 .

3. Визнати недійсним договір дарування квартири від 26.04.2019 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовніром І.Т., зареєстрований в реєстрі за № 2791.

4. Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири від 18.02.2020 укладений між ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Козар М.М., зареєстрований в реєстрі за № 276.

5. Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири від 22.09.2022 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Демкович Ю.Л., зареєстрований в реєстрі за №2223.

6. Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

7. Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

8. Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

9. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле", вул. Київська, 4 Л, офіс 3, м. Вишневе, Бучанський район, Київська область, - 16 104,00 грн судового збору.

10. Видати наказ стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

Суд першої інстанції встановив, що договір дарування та довіреність на представництво інтересів ОСОБА_3 від ОСОБА_4 посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовніром І.Т. 26 квітня 2019 року - тобто того ж числа, що і укладення договору дарування..

Враховуючи, що за оспорюваним договором дарування, який укладено у період протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 (за два роки до судових процедур банкрутства), тобто у підозрілий період, між заінтересованими особами (батьком та дочкою), при цьому за наявності значних боргових зобов`язань перед кредиторами, суд першої інстанції встановив, що оспорюваний правочин вчинено з метою уникнення задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом продажу за такими договорами, а відтак боржник використав правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам його кредитора, в той час, як особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів, а угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК, суд урахував, що: 1) відповідач 1 - ОСОБА_3 відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору (договору дарування); 3) майно відчужене на користь близького родича (дочки) ОСОБА_4 .

Сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач ОСОБА_3 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Суд вказав, що укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем відбулася з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу за невиконаним зобов`язанням. Тобто, враховуючи факт невиконання зобов`язання перед позивачем (встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2020 у справі №607/29452/19), суд дійшов висновку про наявність недобросовісної поведінки відповідача ОСОБА_3 внаслідок чого договір дарування квартири набуває ознак фраудаторного правочину.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договору купівлі - продажу квартири від 18.02.2020 укладеного між ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та договору купівлі - продажу квартири від 22.09.2022 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , - суд дійшов висновку, що оскільки договір дарування квартири (який став підставою для укладення наступних правочинів) визнано недійсним, тому договори купівлі - продажу від 18.02.2020 та від 22.09.2022 теж підлягають визнанню недійсними.

Також суд задовольнив позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, які є похідними від позовних вимог про визнання недійсними договорів та стосуються наслідків визнання спірних договорів недійсними.

Апеляційні скарги на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2023 року подали ОСОБА_2 і ОСОБА_1

ОСОБА_2 просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2023 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле".

Вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, у рішенні не з`ясовано обставини, які мають значення справи, а також містяться висновки, які не відповідають встановленим обставинам справи. Суд першої інстанції застосував норму ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства до правовідносин, хоча до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 20 Закону про банкрутство, оскільки правовідносини склалися до дати введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства. Відповідно безпідставними є посилання суду першої інстанції на правові позиції Верховного Суду стосовно фраудаторних правочинів в частині підстав визнання недійсним договору дарування від 24.09.2019p.

Фраудаторні правочини регулюються тільки в певних сферах (стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; ч.4 статті 9Закону України «Про виконавче провадження»). Ці положення не застосовуються до відносин, які виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тим більше між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , то правових підстав для кваліфікації договору дарування від 24.09.2019, як фраудаторного, немає.

Договір дарування може бути визнаний недійсним (фіктивним) тільки на підставі ст.234 ЦК України.

ОСОБА_4 не є засновником, керівником, підписантом чи кінцевим бенефіціарним власником приватного підприємства "Захід-Агроінвест", оскільки ОСОБА_3 виступає єдиним засновником та директором цього підприємства.

ОСОБА_4 не було відомо про підписання ОСОБА_3 договору поруки, з якого виникло зобов`язання перед Позивачем.

Відповідно неможливо стверджувати, що в її діях був наявний умисел на вчинення фіктивного правочину, оскільки вона не могла бути добре обізнаною зі справами її батька, та мати умисел на укладення договору дарування з метою уникнення звернення стягнення на майно боржника.

ОСОБА_3 на момент дарування мав у власності інше житло, а саме житловий будинок, а тому міг здійснити дарування квартири своїй дочці.

На укладення договору дарування надано згоду дружиною ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , яка не рідна мама ОСОБА_4

На момент укладення договору дарування квартири 26.04.2019 до ОСОБА_3 не було пред`явлено позову про стягнення заборгованості, не було і рішення суду про стягнення заборгованості із ОСОБА_3 ні заочного, ні іншого. У матеріалах справи відсутня ухвала про відкриття провадження у справі №607/29452/19.

У справі №607/29452/19 ОСОБА_3 не є прямим боржником, а є поручителем.

Як зазначено в рішенні Тернопільського міськрайонним суду від 20.04.2020 у справі №607/29452/19, та як зазначав позивач у своїй позовній заяві строк виконання зобов`язання за договором овердрафту наступив 01.08.2019, тобто після укладення договору дарування. З рішення Тернопільського міськрайонного суду також відомо, що вимога ОСОБА_3 , як поручителю, направлена Позивачем 26.11.2019, а п. 3.1 ст. 3 Договору поруки передбачено, що в разі порушення зобов`язання Боржником Кредитор направляє Поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання.

У матеріалах справи відсутній та не досліджувався судом договір овердрафту, розрахунки до нього та договір поруки. Тому висновки суду першої інстанції про наявність простроченого зобов`язання на момент відчуження спірного майна не грунтуються на доказах.

У справі відсутні докази, які б підтвердили, що внаслідок відчуження квартири ОСОБА_3 перестав бути платоспроможним.

Як слідує із доданих до позовної заяви копії договорів дарування у ОСОБА_3 , на момент дарування квартири було у власності інше майно (будинок, дві земельні ділянки), які він також відчужив, проте після укладення договору дарування квартири. Представник Відповідача 3 у своєму відзиві на позов та поясненнях згадує, що ОСОБА_3 був засновником (учасником) Приватного підприємства "Захід- Агроінвест" та на підтвердження цього додає витяг з ЄДР, з якого вбачається, що статутний капітал підприємства становить більше 20 млн гривень. Отже, на момент дарування квартири у нього було інше майно, якого було достатньо для погашення вимог кредитора.

У справі також відсутні докази, про наявність і вартість на момент дарування квартири іншого рухомого майна чи доходів у ОСОБА_3 , який був єдиним власником та засновником Приватного підприємства "Захід-Агроінвест".

Не вирішено судом питання і стосовно долі коштів, які сплачено ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 22.09.2022. Оскільки відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу квартири від 22.09.2022 продаж вчинено за 1 119 600,00 грн, які ОСОБА_1 повністю оплатила до моменту підписання договору. Ці кошти є спільною власністю з її чоловіком ОСОБА_7 , який давав згоду на придбання квартири.

ОСОБА_1 не було та не могло бути відомо про судові спори ОСОБА_3 , окрім того ОСОБА_2 у договорі купівлі-продажу квартири від 22.09.2022 у п. 7 підтверджувала, що спори стосовно квартири відсутні, на момент продажу квартира була вільною від будь-яких обтяжень та заборон, про що зазначено в самому договорі та перевірено нотаріусом шляхом отримання витягів з відповідних реєстрів

Тому відсутні правові підстав для позбавлення ОСОБА_1 права власності на майно та вона не повинна відповідати своїм майном за зобов`язаннями сторонніх осіб.

Оскільки квартира була подарована, а згодом продана, тобто вибула з володіння власника відповідно до його волі, то підстав її витребувати у ОСОБА_1 відсутні.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2023 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле".

Вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, у рішенні неповно з`ясовано та недоведено обставини, що мають значення справи, а також містяться висновки, які не відповідають встановленим обставинам справи, не надав оцінки твердженням відповідача3.

У справі відсутні докази відповідно до яких підтверджено, що внаслідок відчуження квартири ОСОБА_3 перестав бути платоспроможним. Суд таких доказів не витребовував, позивач не надав.

ОСОБА_3 на момент дарування мав у власності інше житло, а саме житловий будинок, земельні ділянки, частку у статутному капіталі, а тому міг здійснити дарування квартири своїй дочці.

Суд першої інстанції розглянув справу без участі боржника та ліквідатора, не витребував у них документів, що стосується діяльності з дати укладення спірного договору дарування квартири до відкриття справи про банкрутство, які б підтвердили непласпроможність боржника.

На момент укладення договору дарування не настав період виконання зобов`язань.

ОСОБА_2 була добросовісним набувачем в мирному володінні.

При цьому договір купівлі-продажу не є безоплатний, а сума коштів, отримана продавцем від ОСОБА_8 в повній мірі покриває боргові зобов`язання ОСОБА_3 перед Позивачем.

А за період перебування вказаної квартири у власності, ОСОБА_2 понесла витрати пов`язанні з її утриманням (витрати нотаріуса щодо переоформлення квартири, сплату комунальних послуг, тощо), що також ставить надмірний тягар в разі визнання договору недійсним. Відсутність ж факту погашення боргу ОСОБА_3 перед Позивачем вказує саме на недобросовісність ОСОБА_3 , та не може слугувати підставою для визнання договору купівлі- продажу квартири недійсним.

Щодо договору дарування квартири батьком дочці, то такі правочини є звичними та не можуть визнаватись недобросовісними, тобто з самого тексту рішення пояснюється економічний сенс цього правочину.

Суд не дослідив платоспроможність/непласпроможність ОСОБА_3 після укладення договору дарування.

Суд першої інстанції застосував норму ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства до правовідносин, хоча до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 20 Закону про банкрутство, оскільки правовідносини склалися до дати введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.11.2023 року визнано недійсним договір купівлі продажу частки в статутному капіталі ПП "Захід Агроінвест" від 09.09.2019. Унаслідок укладення цього договору після настання виконання зобов`язань ОСОБА_3 , який був єдиним власником ПП «Захід Агроінвест»,став неплатоспроможним. Після укладення договору у власності ОСОБА_3 було відсутнє інше майно, за рахунок якого можна було б стягнути борг, а вартість нерухомого майна, що належало ПП «Захід Агроінвест» повністю перекривало суму боргу ОСОБА_3 (як було зазначено вище розмір статутного капіталу підприємства становив 20 229 940,00 грн.).

Договір дарування квартири складений 26.04.2019, строк настання зобов`язання настав 01.08.2019, а провадження у справі про стягнення з ОСОБА_3 боргу відкрито ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 11.01.2020.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2020 y справі №607/29452/19, на яке посилається суд, не набрало законної сили та було переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

У відзиві на апеляційні скарги ТОВ «ФК Фінсоле» просить залишити рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2023 у справі №921/672/21(921/53/23) без змін. Вважає апеляційні скарги необґрунтованими які не відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржене рішення законним та обґрунтованим, винесеним з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Покликається на встановлені обставини у рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня2020 року у справі №607/29452/19. Вважає, що покликання скаржників на наявність іншого нерухомого майна не заслуговують на увагу. Дві земельні ділянки та житловий будинок були відчужені ОСОБА_3 протягом двох місяців з дня відчуження квартири (докази подано Позивачем разом із позовною заявою).

Доказом неплатоспроможності Боржника є судова справа про неплатоспроможність ОСОБА_3 № 921/672/21, яку ОСОБА_3 особисто зініціював після відчуження усього свого нерухомого майна.

Оскаржуваний договір дарування квартири ( АДРЕСА_1 ) укладений в період, коли ОСОБА_3 усвідомлював наявність у нього зобов`язань перед ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та строк їх виконання. Контрагентами по договорах дарування виступають доньки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , тобто, є заінтересованими особами в розумінні абзацу 5 статті 1 КУзПБ.

Як уже було зазначено вище, строк виконання Боржником зобов`язань перед ТОВ"ФК "Фінсоле" - 01 серпня 2019 року, а оспорювані правочини було вчинено 26 квітня2019 року, 25 червня 2019 року та 26 червня 2019 року відповідно.

Відтак, договори дарування укладені 26 квітня 2019 року, 25 та 26 червня 2019 року, тобто фактично за місць (01 серпня 2019 року) перед настанням у ОСОБА_3 строку виконання зобов`язань за Кредитним договором перед ПАТ «Перший Український Міжнародний банк». Вказані договори передбачали безоплатне відчуження майна ОСОБА_3 на користь його дочок, що є заінтересованими особами стосовно боржника в розумінні пункту 5 частини 1 статті 1 КУзПБ.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України, статтею 42 КУзПБ.

Отже, дії ОСОБА_3 щодо відчуження майна містять всі три ознаки фраудаторності правочину, оскільки відчуження майна ОСОБА_3 відбулось безоплатно на користь заінтересованих осіб (його дочки) в період, коли в Боржника наставав строк виконання зобов`язань перед Банком. Відтак: 1. Договір дарування має всі ознаки фраудаторних правочинів у зв`язку з чим є належні правові підстави для визнання їх недійсними. 2. З урахуванням строку виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед Банком та датою укладення договору дарування, були укладені з метою ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами.

Західний апеляційний господарський суд:

- ухвалою від 15 січня 2024 року поновив строк на апеляційне оскарження, відкрив провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2023 року у справі №921/672/21(921/53/23);

- ухвалою від 17 січня 2024 року поновив строк на апеляційне оскарження, відкрив провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2023 року у справі №921/672/21(921/53/23);

Розгляд апеляційних скарг в одному провадженні призначено на 07 березня 2024 року, надалі оголошено перерву в судовому засіданні до 04 квітня 2024 року для завершення розгляду справи, про що повідомлено сторонам.

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухав представників сторін і вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2023 року у справі №921/672/21(921/53/23) підлягає скасуванню.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле" до відповідачів: 1. ОСОБА_3 , 2. ОСОБА_4 , 3. ОСОБА_2 , 4. ОСОБА_1 про визнання недійсними: договору дарування квартири від 26.04.2019, договору купівлі - продажу квартири від 18.02.2020, договору купівлі - продажу квартири від 22.09.2022 та скасування державних реєстрацій права власності, подана в порядку статті 42 КУзПБ.

26 квітня 2019 року між ОСОБА_3 (Дарувальник) та ОСОБА_4 (Обдарована) укладено договір дарування квартири, відповідно до умов якого Дарувальник безоплатно передає у власність Обдаровуваної квартиру АДРЕСА_5 Договору дарування квартири ). Договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовніром І.Т., зареєстрований в реєстрі за № 2791.

Право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 квітня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

18 лютого 2020 року між ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_3 , (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого Продавець передала у власність (продала), а Покупець прийняла у власність (купила), за ціну і на умовах передбачених даним договором, належну ОСОБА_4 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 (п.1.1. Договору купівлі - продажу квартири). Договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Козар М.М., зареєстрований в реєстрі за № 276.

У п.2.1. договору зазначено, що продаж квартири вчинено за 1 092 400,00 грн, яку покупець передала продавцю до підписання цього договору.

Право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 лютого 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

22 вересня 2022 року між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого Продавець передає у власність, а Покупець приймає квартиру АДРЕСА_3 (п.1 Договору купівлі - продажу квартири). Договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Демкович Ю.Л., зареєстрований в реєстрі за №2223.

У п.4 договору зазначено, що продаж квартири вчинено за узгодженою сторонами ціною 1 199 600,00 грн, яку продавець отримала від покупця до підписання цього договору.

Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 вересня 2022 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Суд апеляційної інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги переглядає рішення Господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2023 року у справі №921/672/21(921/53/23), яким суд задовольнив позов, визнав недійсними договір дарування квартири від 26.04.2019, договір купівлі - продажу квартири від 18.02.2020, договір купівлі - продажу квартири від 22.09.2022; скасував державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; скасував державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; скасував державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Відповідно до частини 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

З 21 жовтня 2019 року введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства:

1.Правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

2. Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

3. У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

4. За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд ухвалює рішення.

Згідно з статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, у момент учинення якого сторонами (стороною) не було додержано вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У силу приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч. 2 і 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За усталеною позицією Верховного Суду, порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому, усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди кредиторам, ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами є очевидним використанням приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню ("вживанням права на зло").

Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) вказав, що фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі);

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 27 березня 2024 року у справі №908/3091/16 (908/1041/21) вказав, зокрема, що 21.10.2019 введено в дію КУзПБ, який в силу пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, поширює свою дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації.

Отже, правове регулювання провадження у справах про банкрутство регламентовано КУзПБ, який введено в дію з 21.10.2019, а до введення в дію цього Кодексу - Законом про банкрутство, норми яких є спеціальними у застосуванні при розгляді цих справ.

Водночас у питанні особливостей правового регулювання та правил недійсності правочинів боржника у межах справи про банкрутство колегія суддів звертається до правових висновків Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 28.10.2021 у справі № 911/1012/13 (якими було уточнено висновки цієї судової палати, наведені у постанові від 02.06.2021 №904/7905/16) та зазначено таке.

На відміну від вимог ЦК України та ГК України, законодавство про банкрутство (як стаття 42 КУзПБ, так і стаття 20 Закону про банкрутство у редакції, чинній з 19.01.2013) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів, укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.

Критерієм для застосування положень статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства є дата відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ураховуючи, що провадження у справі№921/672/21 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_3 відкрито 18 листопада 2021 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 42 КУзПБ.

Адже стаття 42 КУзПБ застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих у справах про банкрутство, провадження у яких відкрито після введення в дію цього Кодексу.

Наведене спростовує доводи апеляційних скарг про те, що у цьому спорі підлягають застосуванню положення статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Щодо договору дарування.

26 квітня 2019 року між ОСОБА_3 (Дарувальник) та ОСОБА_4 (Обдарована) укладено договір дарування квартири, відповідно до умов якого Дарувальник безоплатно передає у власність Обдаровуваної квартиру АДРЕСА_5 Договору дарування квартири ). Договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовніром І.Т., зареєстрований в реєстрі за № 2791.

Право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 квітня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_3 . Відповідно, наявність таких родинних відносин пояснює вчинення сторонами договору дарування квартири, відповідає принципам розумності, справедливості і добросовісності.

Матеріали справи не містять доказів, що на час вчинення договору дарування ОСОБА_3 був неплатоспроможним.

Так, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області розглядав справу №607/29452/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле" до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поруки №П-LVO-134/2 від 14.07.2016.

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням від 20.04.2021 у справі №607/29452/19 присудив стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле" 675 027,04 грн.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.04.2021 у справі №607/29452/19 набрало законної сили.

За обставинами справи №607/29452/19, 14.07.2016 між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ПП «Захід-Агроінвест» укладено Договір овердрафтового кредитування № ОВ-LVO-134 з додатковими угодами та додатками до нього (надалі кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді Овердрафту з максимальним лімітом 10 000000,00 грн., а позичальник зобов`язався отримати Овердрафт, використати його за цільовим призначенням та повернути його банку у повному обсязі, враховуючи проценти, комісії та інші платежі в порядку та у строки, обумовлені кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Договором овердрафтового кредитування між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_3 укладено Договір Поруки № П-LVO-134/2 від 14.07.2016.

Надалі, 15.11.2019 ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 2254/61.1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. за реєстровим номером 6199, відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінсоле» («Новий кредитор») усі права вимоги за кредитними договорами, укладеними з ПП «Захід-Агроінвест» та всі права вимоги за договорами укладеними на забезпечення виконання кредитних договорів.

За умовами п.1.2 ст.1 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов`язань в тому ж обсязі, що й Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат Кредитора тощо.

Пункт 1.3 ст.1 Договору поруки передбачає, що в разі порушення Боржником зобов`язання, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право Банку вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від Боржника і Поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Пунктом 3.1 ст.3 Договору поруки передбачено, що в разі порушення зобов`язання Боржником Кредитор направляє Поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання.

Кредитор направляє вимогу, в якій зазначається загальна сума заборгованості, при цьому не зобов`язаний підтверджувати будь яким чином факт невиконання зобов`язань Боржником. Вимога Кредитора буде достатньою для Поручителя підставою виконати зобов`язання на суму, вказану в такій вимозі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до Кредитора про надання додаткової інформації чи документів.

Відповідно до п.3.2 та п.3.3 ст.3 Договору поруки, Поручитель зобов`язаний виконати пред`явлену йому вимогу Кредитора в валюті зобов`язання в повному обсязі в строк не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання такої вимоги. У разі порушення Поручителем строку виконання вимоги Кредитора, Поручитель повинен сплатити Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

На виконання умов Договору Поруки № П-LVO-134/2, ТОВ «Фінансова компанія «Фінсоле» (Кредитор) направлено на адресу Поручителя вимогу від 26.11.2019, в якій зазначено, що станом на 20.11.2019 (включно) утворилась прострочена заборгованість перед Кредитором, яка складає: прострочена заборгованість за сумою наданого Овердрафту 544 690,53 грн.; прострочена заборгованість за непогашеними процентами за користування Овердрафтом 94 567,05 грн. Всього 639 257,58 грн.

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням від 20.04.2020 у справі №607/29452/19 присудив стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле" 675 027,04 грн.

Ураховуючи обставини справи № 607/29452/19, зобов`язання з погашення заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінсоле» настали у ОСОБА_3 з моменту отримання ним вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінсоле» від 26 листопада 2019 року.

Як вже зазначено, оспорюваний Договір дарування сторони уклали 26 квітня 2019 року і на час укладення договору у ОСОБА_3 не виникло зобов`язання з погашення заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінсоле».

Щодо зобов`язань ОСОБА_3 з погашення заборгованості перед іншими кредиторами, вимоги яких до боржника визнав суд у справі №921/672/21 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_3 :

Зобов`язання перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК" виникли у ОСОБА_3 за укладеним 28.07.2019 договором № SAMDNWFC6, відповідно до якого АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надав, а ОСОБА_3 (позичальник) отримав кредитну картку класу Workd Elit НОМЕР_5 з кредитним лімітом у розмірі 400 000,00 грн.

Зобов`язання з погашення заборгованості перед АТ «КРЕДОБАНК» за укладеним 31.08.2018 договором поруки виникли у ОСОБА_3 з моменту отримання ним вимоги Банку № 27-8943246/21 від 17.09.2021.

Ці обставини встановив Господарський суд Львівської області у справі №914/2941/21, рішенням якого від 11.01.2022 задоволено позовні вимоги АТ "Кредобанк" та стягнуто солідарно з ТОВ "Захід Агротранс" та з боржника ОСОБА_3 на користь АТ "Кредобанк" заборгованість у розмірі 873 826,32 грн та 13 107,39 грн сплаченого судового збору .

Зобов`язання з погашення заборгованості перед ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" виникли у ОСОБА_3 за укладеним 23.03.2018 між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" (Кредитор), ОСОБА_3 (Поручитель) та ТОВ "Агрофірма "Щедра нива" (Позичальник) договором поруки №02, за умовами якого Поручитель зобов"язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобов"язань по кредитному договору №02/2018-КБ від 23.03.2018 і договорів про внесення змін та додаткових договорів до нього, не пізніше 22.03.2022: повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування , комісії, а також штрафи та пені, відшкодувати кредитору всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання Позичальником умов кредитного договору у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором (п.1.1 Договору поруки).

У справі №921/672/21 про неплатоспроможність ОСОБА_3 суд встановив, що на дату (20.12.2021) подання заяви з грошовими вимогами ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_3 загальна сума заборгованості за договором кредиту становить 50 350,50 грн.

Отже, на час укладення оспорюваного договору дарування квартири від 26 квітня 2019 року у ОСОБА_3 не виникло зобов`язань з погашення заборгованості й перед іншими кредиторами, вимоги яких до боржника визнав суд у справі №921/672/21 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 не відчужував квартиру АДРЕСА_3 після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості. Такі докази у матеріалах справи відсутні.

А за обставинами справи №607/29452/19 зобов`язання з погашення заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінсоле» настали у ОСОБА_3 з моменту отримання ним вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінсоле» від 26 листопада 2019 року (рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.04.2021 у справі №607/29452/19, яке набрало законної сили)

Наведене спростовує доводи позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінсоле» як про укладення договору дарування квартири від 26 квітня 2019 року на шкоду кредитору ТОВ "Фінансова компанія "Фінсоле", так і на шкоду іншим кредиторам.

Сама по собі наявність укладених договорів, строк виконання зобов`язань за якими не настав, не забороняє особі вчиняти інші правочини, не вказує на неплатоспроможність цієї особи. Власник вправі розпорядитись належним йому майном на власний розсуд, в тому числі й подарувати.

Таким чином, безпідставними є висновки суду першої інстанції про те, що оспорюваний договір дарування вчинено за наявності значних боргових зобов`язань перед кредиторами, з метою уникнення задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом договору дарування, боржник використав правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам його кредитора. Такі висновки не ґрунтуються на доказах, не відповідають встановленим обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні правові підстави вважати договір дарування від 26 квітня 2019 року фраудаторним (вчиненим боржником на шкоду кредиторам).

Щодо договорів купівлі-продажу.

18 лютого 2020 року між ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_3 , (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого Продавець передала у власність (продала), а Покупець прийняла у власність (купила), за ціну і на умовах передбачених даним договором, належну ОСОБА_4 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 (п.1.1. Договору купівлі - продажу квартири). Договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Козар М.М., зареєстрований в реєстрі за № 276.

У п.2.1. договору зазначено, що продаж квартири вчинено за 1 092 400,00 грн, яку покупець передала продавцю до підписання цього договору.

Право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 лютого 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

22 вересня 2022 року між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого Продавець передає у власність, а Покупець приймає квартиру АДРЕСА_3 (п.1 Договору купівлі - продажу квартири). Договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Демкович Ю.Л., зареєстрований в реєстрі за №2223.

У п.4 договору зазначено, що продаж квартири вчинено за узгодженою сторонами ціною 1 199 600,00 грн, яку продавець отримала від покупця до підписання цього договору.

Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 вересня 2022 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Названі договори купівлі-продажу відповідають загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст.203, 655, 656, 657 ЦК України ). Законні підстави визнавати ці правочини недійсними відсутні.

Суд першої інстанції наведено не урахував, не з`ясував обставини, що мають значення для справи; визнав встановленими недоведені обставини і дійшов помилкового і безпідставного висновку про недійсність оспорюваних правочинів.

Відповідно до статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2022 року у справі № 921/672/21(921/53/23) скасувати і ухвалити нове судове рішення:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле" (вул. Київська, 4 Л, офіс 3, м. Вишневе, Бучанський район, Київська область, 08132, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 24 156,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле" ( вул. Київська, 4 Л, офіс 3, м. Вишневе, Бучанський район, Київська область, 08132, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 24 156,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 25 липня 2024 року.

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В.Зварич

Суддя І.Б. Малех