ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2024 р. Справа № 911/1329/24

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В. розглянув матеріали справи

за позовом Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області Броваритепловодоенергія

до Броварської міськрайонної організації Всеукраїнської громадської організації інвалідів Союз Чорнобиль України

про стягнення 7936,68 грн,

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство Броварської міської ради Броварського району Київської області Броваритепловодоенергія (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області через підсистему Електронний суд із позовною заявою від 23.05.2024 до Броварської міськрайонної організації Всеукраїнської громадської організації інвалідів Союз Чорнобиль України (далі відповідач, БМО ВГОІ «Союз Чорнобиль України») про стягнення 7936,68 грн, з яких: 7776,92 грн заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії в розмірі та 159,76 грн заборгованості за надані послуги технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за Типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії в частині оплати наданих позивачем у період із серпня 2023 року по березень 2024 року послуг з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування, а також послуг із технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.05.2024 відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадженнябез проведення судового засідання (без виклику учасників справи); сторонам встановлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

За змістом ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу положень ст. 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 28.05.2024 про відкриття провадження у справі № 911/1329/24 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проте поштовий конверт із копією зазначеної ухвали, направленої Броварській міськрайонній організації Всеукраїнській громадській організації інвалідів Союз Чорнобиль України 29.06.2024 було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За приписами статті 89 Цивільного кодексу України, юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі Закон), в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема відомості щодо місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону, Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Одночасно, частинами першою, четвертою статті 10 Закону визначено, що у разі якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає

Таким чином, суд дійшов висновку, що ухвала суду про відкриття провадження у справі на адресу, яка внесена до Єдиного державного реєстру, як його місцезнаходження, за відсутності іншої повідомленої відповідачем адреси, на яку додатково могло б здійснюватися листування, може вважатись належним доказом відправлення Броварської міськрайонної організації Всеукраїнської громадської організації інвалідів Союз Чорнобиль України копії ухвали суду.

У відповідності дост. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Про хід розгляду даної справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України Єдиний державний реєстр судових рішень://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

У відповідності до ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки судом було вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається виключно за наявними матеріалами, відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.05.2019 між Управлінням з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області та Броварською міськрайонною організацією Всеукраїнської громадської організації інвалідів Союз Чорнобиль України укладено Договір оренди комунального майна територіальної громади міста Бровари № 23/54-19 (далі Договір оренди), згідно з умовами якого відповідач на підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської ради міста Бровари № 562 від 14.05.2019 приймає в оренду нежитлове приміщення у будинку, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Бровари за адресою: м. Бровари, вул. Лагунової Марії, буд. 10, площею 23,5 кв. м.

Підтвердженням передачі вказаного нежитлового приміщення в оренду відповідачу є акт приймання передачі нежитлового приміщення від 21.05.2019, із підписами та печатками Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області (орендодавець), Броварської міськрайонної організації Всеукраїнської громадської організації інвалідів Союз Чорнобиль України (орендар), Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області Житлово експлуатаційна контора-5 (балансоутримувач).

Пунктом 9.1 визначено, що Договір діє з 21.05.2019 року по 20.04.2022 року.

Відповідно до рішення Виконкому Броварської міської ради № 343 від 19.07.2022 «Про продовження договорів оренди об`єктів комунальної власності Броварської міської територіальної громади у період воєнного стану», згідно з Додатком продовжено строк дії Договору № 23/54-19 без внесення змін.

Додатковою угодою від 31 березня 2024 року №1 про припинення Договору оренди об`єкта комунальної власності Броварської міської територіальної громади № 23/54-19 від 21.05.2019, Договір оренди було розірвано та складено Акт повернення орендованого комунального майна від 31 березня 2024 року.

Згідно п. 3.9. договору вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговування інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо, на підставі договорів, укладених орендарем з організаціями, які надають такі послуги.

Відповідно до п. 4.10. договору орендар зобов`язаний укласти протягом 15 робочих днів після підписання цього договору договори з надавачами послуг (водопостачання, водовідведення, опалення, газопостачання, електропостачання, утримання прибудинкової території, вивіз ТПВ тощо).

Станом на дату подачі позовної заяви, вказані договори щодо отримання відповідачем житлово-комунальних послуг не укладені.

Однак, як вбачається із заявленого позову та доданих до нього матеріалів, спір у даній справі виник саме внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати послуг постачання теплової енергії та послуг технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, які було надано позивачем, а відповідачем - отримано.

Відповідно до рішень виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 94 від 01.03.2013 Про визначення Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області Броваритепловодоенергія виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, № 877 від 24.11.2020 Про визначення комунального підприємства Броварської міської ради Київської області Броваритепловодоенергія виконавцем комунальних послуг постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, позивача визначено:

- виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання холодної і гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення;

- виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії;

- виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, у частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення і зливної каналізації та ліквідації аварій у внутрішньо будинкових мережах у житловому фонді територіальної громади м. Бровари.

За приписами частини 6 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За частиною 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16, не зважаючи на той факт, що житлово-комунальні послуги надаються виключно на підставі укладених договорів, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом враховано, що вказану правову позицію Верховний Суд ґрунтував на аналізі положень статтей 19 та 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV, який втратив чинність 01.05.2019, відтак, не діяв протягом частини спірного у справі періоду надання житлово-комунальних послуг.

У той же час, аналіз положень чинного Закону України Про житлово-комунальні послуги № 2189-VIII та Закону України Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV, у частині статтей, якими визначається алгоритм надання житлово-комунальних послуг, свідчить про ідентичну правову природу норм обох законів у даній сфері.

Зокрема, положеннями частини 1 статті 19 та частини 1 статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV, на які посилається у своїх рішеннях від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16 Верховний Суд, визначено, що відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина 1 статті 20 Закону № 1875-IV) та споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини 1 статті 20 Закону № 1875-IV).

Аналогічні за своєю правовою формою положення містяться у чинному Законі України Про житлово-комунальні послуги № 2189-VIII, зокрема, в частині 1 статті 12 вказано, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 вказаного Закону, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Враховуючи ідентичну правову природу норм частини 1 статті 19 та частини 1 статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV та норм частини 1 статті 12, пункту 1 частини 1 статті 7 чинного Закону України Про житлово-комунальні послуги № 2189-VIII, суд вважає за можливе застосувати у даній справі правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц та постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16.

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що, хоча наявність договірних відносин між сторонами, у частині постачання теплової енергії та надання послуг із технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем будинку, у справі не встановлена, проте, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, сам по собі, не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно із положеннями частини 6 статті 19, статті 20 Закону України Про теплопостачання 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Враховуючи, що позивач є суб`єктом природної монополії, що підтверджується даними з реєстру суб`єктів природних монополій Національною комісієї, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та керуючись частиною 2 статті 20 Закону України Про теплопостачання, положеннями Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.03.2016 № 377, пунктом 3.2. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.03.2017 № 308, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг затверджено за № 1705 від 10.12.2018 тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) Комунальному підприємству Броварської міської ради Київської області Броваритепловодоенергія.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про теплопостачання», постачання теплової енергії (теплопостачання) це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Теплопостачальною організацією є суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Об`єктом теплопостачання відповідача є офісне приміщення за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Марії Лагунової, буд. 10, для розрахунку вартості послуг з теплопостачання застосовується тариф "Інші споживачі".

За спірний період тарифи на теплову енергію для потреб споживачів категорії «інші споживачі» затверджено рішеннями виконавчого комітету Броварської міської ради № 813 від 10.10.2023 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послугу з постачання теплової енергії для потреб споживачів комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія», встановлені на рівні 3 306,55 грн./Гкал без ПДВ.

Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії № 830 від 21.08.2019 встановлено, що у разі щомісячної зміни для виконавця протягом опалювального періоду згідно із умовами договору постачання природного газу ціни природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника), що використовується для виробництва теплової енергії та надання послуги з постачання теплової енергії, виконавець змінює розмір нарахувань за послугу з постачання теплової енергії для відповідної категорії споживачів.

У зв`язку зі зміною ціни природного газу, позивачем було здійснено перерахування вартості теплової енергії для категорії «інші споживачі» з урахуванням коефіцієнта перерахунку (копія рішення та копії розрахунків коефіцієнта додані до матеріалів позовної заяви).

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами.

Наказом КП «Броваритепловодоенергія» від 01.11.2021 № 353/1 «Про встановлення плати за абонентське обслуговування» (з урахуванням змін, внесених наказом підприємства від 30.06.2022 № 224) було встановлено з 01.07.2022 плату за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг з постачання теплової енергії у розмірі 19,825 грн. без ПДВ щомісяця.

Наказом КП «Броваритепловодоенергія» від 31.12.2023 № 507 «Про внесення змін до наказу № 353/1 від 01.11.2021 «Про встановлення плати за абонентське обслуговування» встановлено з 01.02.2024 плату за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг у розмірі 19,80 грн. без ПДВ щомісяця (копії наказів додані до матеріалів справи).

Кількість використаної теплової енергії, тарифи, розмір перерахунку, сума до сплати за спірний період викладено позивачем в Розрахунку суми боргу за фактично надані послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування постачання теплової енергії в приміщенні за адресою: м. Бровари, вул. Марії Лагунової, буд.10 (далі - Розрахунок).

Згідно Розрахунку, заборгованість відповідача за послугу з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 01 серпня 2023 по 31 березня 2024 становить 7776,92 грн. з ПДВ.

Крім того, позивачем надані суду завірені копії рахунків та актів про надані послуги, в яких вказано:

1) тип житлово-комунальної послуги, а саме: постачання теплової енергії та плата за абонентське обслуговування на послугу з постачання теплової енергії

2) визначено кількість поставленої теплової енергії;

3) період постачання теплової енергії;

4) тариф, за яким теплова енергія постачалась;

5) адреса об`єкта надання послуг.

Факт направлення документів підтверджується описами вкладення до поштового відправлення та накладними поштового відправлення № 736 від 14.12.2023, № 080 від 29.04.2024 разом із супровідним листом № 07.02/1097.

Згідно із статтями 1, 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-XIV, первинний документ це документ, який містить такі відомості про господарську операцію: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) назву підприємства, від імені якого складено документ; 4) зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Подані позивачем рахунки та акти про надання послуг відповідають вимогам статтей 1, 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-XIV.

Згідно з правою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 927/986/17 від 18.03.2020, оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18).

Позивач є суб`єктом природних монополій, що підтверджується наявними у справі матеріалами та єдиним постачальником житлово-комунальних послуг у житловому фонді територіальної громади м. Бровари, докази стосовно чого проаналізовані судом вище. Крім того, позивачем надані докази як фактичного надання житлово-комунальних послуг, так і наявності господарських зобов`язань з боку відповідача з їх оплати, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

З аналізу норм вищезазначеного законодавства та наданих позивачем доказів вбачається, що позивач надав, а відповідач отримав послуги з постачання теплової енергії, абонентського обслуговування за період з 01.08.2023 по 31.03.2024 на загальну суму 7776,92 грн, за які відповідач в повному обсязі не розрахувався, доказів які б спростовували викладені у позові обставини не надав, відтак суд приходить до висновку, що заборгованість підтверджена, обґрунтована та підлягає задоволенню повністю.

Розмір нарахувань за надані послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем за період з серпня 2023 року по березень 2024 року становить 159,76 грн.

Докази в частині доведення факту надання послуг з техобслуговування внутрішньо-будинкових систем відповідача, зокрема, за спірний період з серпня 2023 по березень 2024 року, надано позивачем до матеріалів справи. Зокрема, це рахунки, в яких вказано за кодом послуги «вбс» назву послуги, адресу, кількість, тариф та суму з ПДВ, а також акти про надання послуг.

Рахунки та Акти про надання послуг з технічного обслуговування ВБС неодноразово направлялись на поштову адресу відповідача, що підтверджується описами вкладення до поштових відправлень та поштовими накладними № 736 від 14.12.2023, № 080 від 29.04.2024, які містяться в матеріалах справи.

Відповідачем не надано письмових заперечень чи зауважень щодо отриманих послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, отже послуги вважаються наданими позивачем та прийнятими відповідачем, які на момент розгляду справи не оплачені повністю.

За таких обставин вимога позивача про стягнення 159,76 грн заборгованості за надані послуги технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи закріплені і в статтях 7 (рівність перед законом і судом) та 13 (змагальність сторін) Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності сторін закріплений, зокрема, у частині 3 статті 13, частині 1 статті 76, частині 1 статті 78, частині 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення 7936,68 грн, з яких: 7776,92 грн заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії та 159,76 грн заборгованості за надані послуги технічного обслуговування внутрішньобудинкових системє обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, які не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню у повному обсязі.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Відповідно до наданого суду платіжного доручення про сплату судового збору за звернення до суду з даним позовом позивачем було сплачено 3028,00 грн.

На підставі ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 ст. 4 цього Закону, в електронній формі - застосовується коефіціент 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Тобто, за подачу позовної заяви позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 2422,40 грн. з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, відшкодуванню витрат позивача по оплаті судового збору з відповідача підлягає сума 2422,40 грн.

Судовий збір в розмірі 605,60 грн. може бути повернуто на користь позивача з Державного бюджету України згідно ухвали суду за відповідним клопотанням позивача згідно до вимог ст.7 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 129,237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Задовольнити позов повністю.

2.Стягнути з Броварської міськрайонної організації Всеукраїнської громадської організації інвалідів Союз Чорнобиль України (07400, Київська обл., м. Бровари, бул. Незалежності, буд. 14, офіс 1, ) на користь Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області Броваритепловодоенергія (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського Михайла, буд. 3-а, ): 7776 (сім тисяч сімсот сімдесят шість) грн 92 коп. заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії, 159 (сто п`ятдесят дев`ять) грн 76 коп. заборгованості за надані послуги технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем та 2422,40 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін