УХВАЛА

м. Київ

29.07.2024Справа № 910/11730/22

Суддя Н.Плотницька, розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни про визнання наказів такими, що не підлягає виконанню, у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Сабрама Михайла Івановича
доФізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни
простягнення 241 132 грн 60 коп.
Представники сторін: не викликались

ВСТАНОВИВ:

02.11.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Сабрама Михайла Івановича з вимогами до Фізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни про стягнення 241 132 грн 60 коп. заборгованості за договором оренди № 29/08/20 від 29.08.2020, в тому числі 237 695 грн 90 коп. основної заборгованості та 3 436 грн 70 коп. пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/11730/22 позов задоволено частково, з Фізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни на користь Фізичної особи-підприємця Сабрама Михайла Івановича стягнуто заборгованість в розмірі 6 500 доларів США, що еквівалентно 237 695 грн 90 коп. відповідно офіційного курсу долара США платіж до української гривні, встановленого НБУ станом на 26.10.2022, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 565 грн 44 коп.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/11730/22 з Фізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни на користь Фізичної особи-підприємця Сабрама Михайла Івановича стягнуто витрати на правничу допомогу у розмірі 9 364 грн 60 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 виправлено описку допущену в пункті 1 резолютивної частини додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/11730/22.

30.01.2023, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023, яке набрало законної сили 30.01.2023.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024, рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі №910/11730/22 залишено без змін.

22.04.2024, на виконання додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023, що залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024, яке набрало законної сили 25.03.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 виправлено помилку, допущену в наказі Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/11730/23.

24.04.2024 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Сабрама Михайла Івановича надійшла заява про видачу дублікату наказу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 25.04.2024 задоволено заяву Фізичної особи-підприємця Сабрама Михайла Івановича про видачу дублікату наказу.

05.07.2024 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни надійшла заява про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до статті 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом

Водночас, приймаючи до уваги, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, внаслідок військової агресії Російської Федерації в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до частини 1 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 3 Конституції України життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, забезпечення яких є головним обов`язком держави.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 № 9 запроваджено невідкладні заходи для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану. Зокрема, пунктом 2 вказаного рішення зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів рекомендовано оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

02.03.2022 Радою суддів України оприлюднено рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, згідно з пунктом 5 яких судам рекомендовано по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Справи, які не є невідкладними, розглядати лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження.

У зв`язку із викладеним суд вважає за можливе розглянути подану заяву в порядку письмового провадженні без виклику учасників справи.

Розглянувши заяву, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про задоволення заяви боржника з огляду на наступне.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору про відступлення прав вимоги від 15.06.2024 укладеного між Фізичною особою-підприємцем Сабрамом Михайлом Івановичем (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Осетинською Ганною Анатоліївною (новий кредитор), відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а новий набуває права вимоги (усі права вимоги первісного кредитора до нового кредитора, що виникли з договору оренди № 29/08/20 від 29.08.2020, в тому числі вимоги з повернення грошових коштів, сплачених первісним кредитором, як орендарем, за останній місяць оренди житлового приміщення, зокрема і права вимоги за стягнення заборгованості в розмірі 6 500,00 доларів США, що еквівалентно 237 695 грн 90 коп., відповідно до офіційного курсу долара США платіж до української гривні, встановленого НБУ станом 26.10.2022. Зазначена заборгованість встановлена рішенням Господарського суму міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/11730/22 була присуджена до стягнення з нового кредитора на користь первісного кредитора) з моменту укладення цього договору.

З моменту укладання цього договору в зобов`язаннях, права вимоги за яким передаються згідно з цим договором, відбувається заміна сторони кредитора, у результаті чого відповідні зобов`язання припиняються у зв`язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі (пункту 2.2 договору відступлення права вимоги).

Відповідно до пункту 2.3 договору відступлення права вимоги з моменту укладення цього договору первісний кредитор відмовляється від свого права на стягнення судового збору, присудженого до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 09.01.202023 у справі № 910/11730/22, та витрат на правничу допомогу, присуджених до стягнення додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/11730/22.

Оцінюючи зміст вказаної заяви в контексті наявності підстав для визнання наказу у справі таким, що не підлягає виконанню судом враховано, що у постанові від 25.01.2022 у справі № 914/346/20 Верховний Суд вказав на те, що зважаючи на те, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому), а також допускається проведення часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання, констатуючи факт припинення зобов`язань проведеним зарахуванням зустрічних вимог, суд апеляційної інстанції мав чітко встановити, які саме зобов`язання обох сторін припиняються (повністю або частково), за якими саме правочинами, яка сума заборгованості заявлена до зарахування як кредитором, так і боржником, чи існувала така заборгованість взагалі та чи настав строк виконання вимог, заявлених до зарахування та чи є вона безспірною.

В постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №55/15479/15-ц зазначено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання); процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Враховуючи імперативні приписи статті 129-1 Конституції України, статей 18, 326 Господарського-процесуального кодексу України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 328 Господарського-процесуального кодексу України визначають можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення.

Відтак в даному випадку підлягають дослідженню обставини наявності визначених процесуальним законодавством підстав визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як зазначалось раніше, процесуальним законодавством передбачено підстави, за якими наказ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу І книги 5 "Зобов`язальне право" Цивільного кодексу України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Зарахування зустрічних однорідних вимог, як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

За змістом положень частини 3 статті 203 Господарського процесуального України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16.

За змістом положень статті 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

За змістом положень частини 5 статті 203 Господарського кодексу України не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статті 203 Господарського кодексу України, статті 601 Цивільного кодексу України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

Важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 914/163/14, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 23.10.2018 у справі № 910/18256/17, від 25.04.2018 у справі № 910/6781/17, від 02.04.2019 у справі № 918/539/18.

У пунктах 31, 32 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 зазначено, що умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 Господарського кодексу України, статтею 601 Цивільного кодексу України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

Відповідно до підписаного між Фізичною особою-підприємцем Сабрамом Михайлом Івановича та Фізичною особою-підприємцем Осетинською Ганною Анатоліївною акту приймання-передачі документів за договором про відступлення прав вимоги від 15.06.2024, на виконання договору про відступлення прав вимоги від 15.06.2024 первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв документи: завірені копії рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/11730/22, додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/11730/22, постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 у справі № 910/11730/22, ухвал Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 та від 22.04.2024; оригінал наказу Господарського суду міста Києва від 22.04.2024, виданий на виконання додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/11730/22; дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 30.01.2023, виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/11730/22; оригінал договору оренди № 29/08/20 від 29.08.2020 з додатком № 1 до нього від 28.09.2020, додаткової угоди від 27.11.2020, актів прийому-передачі частини квартири від 29.08.2020 та 30.11.2020.

За таких обставин, суд вважає заяву Фізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни про визнання наказів Господарського суду міста Києва такими, що не підлягає виконанню належним чином обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити заяву Фізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню.

2. Визнати наказ Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/11730/22, виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/11730/22, таким, що не підлягає виконанню.

3. Визнати виданий згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2024 у справі № 910/11730/22 дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/11730/22, виданий на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі № 910/11730/22, таким, що не підлягає виконанню.

4. Визнати наказ Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 у справі № 910/11730/22, виданий на виконання додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/11730/22, таким, що не підлягає виконанню

Суддя Н. Плотницька