ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1759/24
Господарський суд Одеської області у складі
судді Малярчук І.А.,
при секретарі судового засідання Ігнатишеної А.О.,
за участю представників сторін:
позивача: не з`явився,
від представника відповідача: не з`явився,
Рішенням суду від 08.07.2024 задоволено частково позов Миколаївської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "АНДСЕР" про стягнення 667395,44грн; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "АНДСЕР" на користь Миколаївської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення 449311 (чотириста сорок дев`ять тисяч триста одинадцять) грн 58 коп заборгованості, 49658 (сорок дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн 30 коп пені, 26844 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок чотири) грн 68 коп три проценти річних, 91922 (дев`яносто одну тисячу дев`ятсот двадцять дві) грн 59 коп інфляційних втрат, 9266 (дев`ять тисяч двісті шістдесят шість) грн 06 коп судового збору; відмовлено Миколаївській філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення у задоволені решти частини заявлених позовних вимог.

10.07.2024 до суду від Миколаївської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення за вх.№2-1150/24 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати у справі №916/1759/24, яка ухвалою суду від 11.07.2024 була призначена до розгляду в судовому засіданні на 22.07.2024 о 11:15.

В обґрунтування підставності заяви від 10.07.2024 за вх.№ 2-1150/24 позивач посилається на понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн за розгляд справи №916/1759/24, на підтвердження чого подано до суду договір про надання правової допомоги від 01.02.2024, акт від 10.07.2024 приймання-передачі наданих послуг правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 01.02.2024, додаткову угоду від 16.04.2024 до договору про надання правової допомоги від 01.02.2024.

У судове засідання 22.07.2024 сторони не з`явились, при цьому від позивача до суду надійшла заява від 22.07.2024 за вх.№27699/24 про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З цього приводу суд зазначає, що розмір витрат на послуги адвоката має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.1, 2, 3, 4, 5, 6 ст.126 ГПК України).

Положення п.2 ч.1, ч.4 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Між тим, як зазначила Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Так, на підтвердження вартості послуг адвоката надано адвокатом позивача до справи: договір про надання правової допомоги від 01.02.2024, акт від 10.07.2024 приймання-передачі наданих послуг правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 01.02.2024, додаткову угоду від 16.04.2024 до договору про надання правової допомоги від 01.02.2024.

Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. договору про надання правничої допомоги від 01.02.2024 адвокат (Шевченко С.В.) зобов`язується здійснювати представництво та надавати інші види правової допомоги клієнту (Миколаївська філія Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення) в порядку та строки, що визначені даним договором та додатковими угодами до нього. Клієнт уповноважує адвоката на здійснення ним повноважень відповідно до положень цього договору у стосунках зі всіма без винятку органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності та підпорядкування, фізичними особами, фізичними особами підприємцями, в судах України, правоохоронних органах тощо. Гонорар адвоката за даним Договором є конфіденційною інформацією, визначається за домовленістю сторін та зазначається в додаткових угодах до цього договору. Послуги за цим договором можуть здійснюватися безоплатно. Порядок оплати гонорару визначається відповідними додатковими угодами.

Пунктами 1-1.4. додаткової угоди від 16.04.2024 до договору про надання правової допомоги від 01.02.2024 встановлено, що на підставі п. 3.1. договору сторони визначили наступний розмір та порядок оплати гонорару за здійснення адвокатом представництва (аналіз, підготовка документів, написання та подання позовної заяви, ведення справи в суді першої інстанції) з питання стягнення дебіторської заборгованості, що виникла за договором №45/18 від 15.05.2018 про надання телекомунікаційних послуг, боржник - ТОВ "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «АНДСЕР». Сторони домовилися, що розмір гонорару, який підлягає сплаті за даною додаткової угодою становить 15 000, 00 грн. Клієнт зобов?язується оплатити адвокату визначений розмір гонорару протягом 60-ти робочих днів з моменту фактичного виконання рішення суду першої інстанції (надходження коштів у відповідному розмірі гонорару на рахунок клієнта від боржника чи органів виконавчої служби). У випадку зменшення судом заявленого розміру гонорару (витрат на професійну правничу допомогу) сторони погоджують, що саме ухвалена рішенням суду сума гонорару має бути оплачена адвокату. Сторони погодили, що адвокат надає Клієнту акт приймання-передачі наданих послуг (правової допомоги) за договором в 2 примірниках протягом двох календарних днів з моменту отримання рішення суду.

Актом приймання-передачі наданих послуг правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 01.02.2024 визначені наступні отримані послуги: аналіз та підготовка документів, консультації клієнта в сумі 4000,00грн; складання та подача позовної заяви в сумі 6000,00грн; ведення справи в суді першої інстанції в сумі 5000,00грн.

Існуючі спірні взаємовідносини сторін у справі №916/3282/23 виникли у зв`язку із порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору телекомунікаційних послуг №45/18 від 15.05.2018 в частині проведення оплати за надані послуги. Дана категорія справ не є надмірно складною у розрізі їх розгляду та доказуваності, а також дані взаємовідносини регулюються вузьким нормативним колом та обмежуються сталою судовою практикою. Крім цього, розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

З урахуванням викладеного, суд оцінює підготовку та складання таких процесуальних документів, як: позовна заява від 23.04.2024 за вх.№1806/24; відповідь на відзив за вх.№ 20868/24 від 23.05.2024 у розмірі 4000,00грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу з урахуванням категорії справи, рівня її складності, тривалості розгляду справи підлягають задоволенню частково загалом у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн, які можуть вважатись розумними і співмірними по даній справі.

Керуючись ст.ст. 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити частково заяву Миколаївської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 10.07.2024 за вх.№2-1150/24 по справі № 916/1759/24.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "АНДСЕР" (65009, м. Одеса, Гагарінське плато, буд. 5- Б, 20-й поверх, ) на користь Миколаївської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (54029, м. Миколаїв, просп. Центральний 24- Р, ) 4000 (чотири тисячі) грн витрат на правничу допомогу.

3. Відмовити у решті частини заяви Миколаївської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (54029, м. Миколаїв, просп. Центральний 24- Р, ) від 10.07.2024 за вх.№2-1150/24.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 22.07.2024.

Суддя І.А. Малярчук