ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2024 р. Справа№ 910/14951/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгове підприємство "Титан"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024

у справі № 910/14951/23 (суддя Борисенко І. І.)

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгове підприємство "Титан"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" (далі - позивач; КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва") до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгове підприємство "Титан" (надалі - відповідач; ТОВ ВТП "Титан"; Товариство) про стягнення заборгованості у сумі 7 775,28 грн. за договором про надання послуг № 2742 Х від 15.07.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою відповідачем за договором вартості наданих експлуатаційних послуг у будинку за адресою: АДРЕСА_1, у якому розміщене нежитлове приміщення площею 90,2 кв.м, власником якого є відповідач, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі № 910/14951/23 позовні вимоги Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" до ТОВ виробничо-торгове підприємство "Титан" про стягнення заборгованості у сумі 7 775,28 грн. задоволено; стягнуто з ТОВ виробничо-торгове підприємство "Титан" на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" заборгованість у сумі 7 775 грн. 28 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не надав доказів належного виконання свого зобов`язання з оплати заборгованості за надані з липня 2021 року по липень 2023 року експлуатаційні послуги, вимоги КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" про стягнення заборгованості у сумі 7 775,28 грн. за договором про надання послуг № 2742 Х від 15.07.2021 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ виробничо-торгове підприємство "Титан" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі № 910/14951/23 та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, поверхове дослідження доказів, не наданням належної правової оцінки долученим доказам у справі.

Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не надано правової оцінки проекту договору приєднання від 2015 року, а не договору, який не був підписаний. Так, згідно п. 3.1. проекту договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Втім, жодних розрахунків зі сторони позивача по цьому договору відповідач не отримував, квитанції про сплату «спожитих послуг» не надходили. У проекті договору приєднання (п. 2.3.) відсутня істотна умова його укладення, визначена ст.ст. 632, 638 ЦК України - розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору, тарифи, ставки, тобто, не була визначена ціна послуг. Товариство також вказує, що у відповідному проекті договору також відсутня назва конкретного комунального підприємства (юридичної особи), з якою відповідачу необхідно було укладати договір (тобто відсутня сторона договору). Тому, оскільки проект договору жодною стороною не було підписано, він так і залишився проектом договору, який жодну сторону не зобов`язував і не зобов`язує у даний час вчиняти будь-які конкретні дії. Підсумовуючи відповідні доводи відповідачем зазначається, що в цілому на підставі опублікованого 14 липня 2015 року у газеті «Хрещатик» № 99 (4695) проекту договору він так і не був укладений, жодною стороною не був підписаний, і як наслідок, як такого приєднання не відбулося, позивач протягом 2015-2021 років жодних послуг відповідачу не надавав і не виконував жодних робіт та до суду першої інстанції позивачем не надано жодних належних, допустимих і достовірних доказів про таке.

Крім того, за доводами відповідача, позивачем долучено проект договору про надання послуг від 15 липня 2021 року № 2742 Х, який підписано однією стороною - Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва як на підставу укладення договору з ТОВ ВТП « Титан» у відповідності до Закону України « Про житлово-комунальні послуги» Nє 2189-VIII від 09.11.2017, який на думку суду першої інстанції, є аналогічним опублікованому 14 липня 2015 року у газеті «Хрещатик» № 99 (4695) проекту договору, що, за твердженнями апелянта, не відповідає ні матеріалам господарської справи, ні цивільному законодавству України. Так, згідно пункту 7.1 договору від 15.07.2021 «цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 15 липня 2022 року», який ТОВ ВТП «Титан» не отримувало і як наслідок не могло підписати, а тому такий договір не відповідає вимогам ч. 3 ст. 639 ЦК України. Крім того, акти про надання послуг за таким договором не направлялись відповідачу.

Окремо апелянтом вказується, що суд першої інстанції допустив помилкового твердження через поверхове дослідження доказів у справі, зазначивши, що 03.08.2021 проект договору № 2742 Х від 15.07.2021 був направлений позивачем на адресу відповідача (лист № 432-3309 від 29.07.2021), проте, останнім не підписаний». Однак ТОВ ВТП «Титан» вказаного договору та листа № 432-3309 від 29.07.2021 не отримувало і як наслідок, не могло на нього ні відповісти, ні внести до проекту договору зміни, чи погодити його і підписати, якщо б умови договору були прийнятними. Так, з поштового відправлення № 468, яким скеровувався лист № 432-3309 від 29.07.2021 вбачається маніпулювання позивача щодо реальності відправлення зазначеної поштової кореспонденції на адресу ТОВ ВТП «Титан», а саме лист № 432-3309 від 29.07.2021 разом із проектом договору про надання послуг № 2742 Х від 15.07.21 у двох примірниках, додатками № 1, № 2 до договору від 15.07.2021 відправником - фізичною особою «КП обслугов. житлового фонду Печерск.» скеровано цінним листом 03 серпня 2021 року на поштове відділення 01001, розташованого у м. Києві, вулиця Хрещатик, 22, де розташована Укрпошта та Головпоштамт, в якому ТОВ ВТП «Титан» ніколи не обслуговувалося і не має поштової скриньки. Найближчі відділення до відповідача, на яких він отримує поштову кореспонденцію, розташовані в м. Києві, вул. Шота Руставелі 25, поштові відділення 01019, 01033. Проте, місцевий господарський суд на вказані обставини увагу не звернув, належної правової оцінки поведінці позивача про направлення поштового відправлення № 468 не за адресою відповідача не надав.

Додатково відповідачем зазначено, що судом першої інстанції не надано правової оцінки доказам, які свідчать, що ремонтні роботи приміщень, прилеглої території, технічне обслуговування, прибирання прибудинкової території, тощо, за адресою: АДРЕСА_1, здійснювалось силами працівників відповідача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2024 апеляційна скарга відповідача у справі № 910/14951/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ ВТП "Титан" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі № 910/14951/23; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі № 910/14951/23; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Про перегляд справи в апеляційному порядку сторони повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа від 04.04.2024, а також відомості щодо розгляду справи судом апеляційної інстанції було оприлюднено на офіційному вебсайті Судова влада України.

Відзив на апеляційну скаргу від ТОВ ВТП «Титан» на адресу апеляційного господарського суду не надходив, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112, багатоквартирний житловий будинок № АДРЕСА_1, як об`єкт комунальної власності територіальної громади міста Києва, віднесено до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації.

У подальшому, на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 № 509 "Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації" житловий будинок № АДРЕСА_1 передано на баланс та закріплено на праві оперативного управління Комунального підприємства Печерського району м. Києва "Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва".

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури житлово-комунального господарства міста Києва» було створено КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва", на балансове утримання якого передані будинки, підпорядковані КП УЖГ "Печерськжитло", зокрема багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ ВТП "Титан" є власником нежитлового приміщення, загальною площею 90,2 м.кв, що розташоване в будинку № АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) від 18.01.1997 № 000205/12.

14.07.2015 у газеті "Хрещатик" № 99 (4695) був опублікований проект договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території як договір приєднання відповідно до ст. 634 ЦК України.

У подальшому, 03.08.2021 позивачем на адресу ТОВ ВТП "Титан" листом № 432-3309 від 29.07.2021 направлено проект договору № 2742 Х від 15.07.2021 для укладення його останнім.

Проте, відповідач на вищезазначений лист відповіді не надав, запропонований позивачем проект договору не підписав, протокол розбіжностей до нього не направляв.

Відповідно до актів про надання послуг за період з липня 2021 року по липень 2023 року, а саме: від 31.07.2021, від 30.08.2021, від 30.09.2021, від 31.10.2021, від 30.11.2021, від 31.12.2021, від 31.01.2022, від 28.02.2021, від 31.03.2022, від 30.04.2022, від 31.05.2022, від 30.06.2022, від 31.07.2022, від 30.08.2022, від 30.09.2022, від 31.10.2022, від 30.11.2022, від 31.12.2022, від 31.01.2023, від 28.02.2023, від 31.03.2023, від 30.04.2023, від 31.05.2023, від 30.06.2023, від 31.07.2023, від 30.06.2023 позивач надав відповідачу експлуатаційні послуги: прибирання прибудинкових територій, ТО та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання, систем протипожежної автоматики, поточний ремонт систем гарячого та холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, дератизації та дезінсекції у будинку, у якому знаходиться належне відповідачу нежитлове приміщення площею 90,2 м.кв, за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму 7 775,28 грн.

Позивач, листами від 20.06.2023, від 13.07.2023 звертався до відповідача оплатити вказану заборгованість. Також разом з вимогою № 432-1979 від 13.07.2023 позивачем було додано: розрахунок нарахувань та сплат за надані експлуатаційні послуги за період з 15.07.2021 по 12.07.2023, акт звірки взаємних розрахунків станом на 12.07.2023 та рахунок-фактуру № 13777-1/61 від 03.07.2023.

У відповідь відповідач листом № 133 від 13.06.2023 повідомив позивача, що надання експлуатаційних послуг здійснювалось працівниками ТОВ ВТП "Титан", яким виплачувалась відповідна заробітна плата за рахунок коштів Товариства. У цьому ж листі відповідач просив не нараховувати експлуатаційні витрати.

Колегія суддів вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 202, ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов 'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках регулює Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Частиною 2 статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ст. 9 статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

За ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно усталеної практики Верховного Суду споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21, провадження № 61-2572св22, від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у справі № 338/180/17 від 05.06.2018 зазначила, що договір не можна вважати неукладеним після його повного чи часткового виконання сторонами.

Як вже зазначалось, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території був опублікований у випуску газети "Хрещатик" від 14.07.2015 № 99 (4695) як договір приєднання відповідно до ст. 634 ЦК України.

Надалі 03.08.2021 проект договору № 2742 Х від 15.07.2021 був направлений позивачем на адресу відповідача (лист № 432-3309 від 29.07.2021), втім останнім не підписаний.

З огляду на наведене колегія суддів вважає невмотивованими доводи апелянта про неотримання ним від позивача листа № 432-3309 від 29.07.2021 разом з проектом відповідного договору та додатками до нього, оскільки такий лист направлявся Товариству в особі директора Шинчуковської А. на адресу: м. Київ, вул. Шота Руставелі, 15 (ця ж адреса вказана у листі відповідача № 133 від 13.06.2023, підписаного директором Шинчуковською А.М.).

З матеріалів справи вбачається, що КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва", на балансове утримання якого передані будинки, підпорядковані КП УЖГ "Печерськжитло", зокрема багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що балансове утримання КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" передані будинки, підпорядковані КП УЖГ "Печерськжитло", зокрема багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відтак, враховуючи, що позивачем фактично надавались послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідач повинен оплатити спожиті послуги у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територіях та з липня 2021 року по липень 2023 року надав послуги відповідачу відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із чинним законодавством України, на загальну суму 7 775,28 грн., і з такими висновками суду першої інстанції, як обґрунтованими, погоджується судова колегія.

Водночас, відповідачем, як під час розгляду справи в місцевому господарському суді, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростовували факт споживання експлуатаційних послуг у будинку за адресою: АДРЕСА_1 у вказаний період.

Зворотнього матеріали справи не містять.

При цьому ж, у своєму листі № 133 від 13.06.2023 відповідач просив позивача не здійснювати нарахування плати за експлуатаційні послуги.

Також суд апеляційної інстанції вказує, що надані Товариством договори на постачання теплової енергії, на постачання теплової енергії у гарячій воді, про постачання електричної енергії споживачу, надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі, а також первинні документи про сплату послуг за цими договорами, не стосуються спірних правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем щодо оплати експлуатаційних послуг, та не підтверджують факту надання експлуатаційних послуг у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом договору № 2742 Х від 15.07.2021, про що вірно вказано судом першої інстанції.

З викладеного, судовою колегією відхиляються, як невмотивовані, твердження апелянта щодо неправильного надання місцевим господарським судом правової оцінки відповідним доказам.

Щодо аргументів відповідача про те, що 25 січня 2024 року Товариство додатково направило до місцевого господарського суду копії трудових угод, укладених ТОВ ВТП «Титан» із громадянкою ОСОБА_1 із 27 серпня 2021 року та з громадянкою ОСОБА_2 від 01 жовтня 2022 року, а також належним чином оформлених та підписаних між ними актів прийому виконаних робіт, в яких зазначається обсяг виконаних робіт, прізвище конкретного працівника, який виконував роботу, період часу протягом якого виконувалися роботи, зокрема, у період часу з грудня 2021 року по лютий 2023 року, які свідчать, що ремонтні роботи приміщень, прилеглої території, технічне обслуговування, прибирання прибудинкової території, тощо, за адресою: АДРЕСА_1, здійснювалось силами працівників відповідача, однак, на думку апелянта, судом першої інстанції не надано правової оцінки таким доказам, колегія суддів вказує наступне.

Згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - відповідача).

Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №913/317/18, від 22.05.2019 у справі № 5011-15/10488-2012.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц.

Так, враховуючи, що подані 25.01.2024 відповідачем до суду першої інстанції відповідні докази не були предметом дослідження, зважаючи, що до апеляційної скарги від 11.03.2024 відповідачем визначені ним додаткові докази не долучалися, а клопотань про їх приєднання/долучення апелянтом не заявлялось, апеляційний господарський суд не приймає в межах цього апеляційного провадження як докази подані 25.01.2024 Товариством в суд першої інстанції документи.

За таких обставин, колегією суддів відхиляються доводи апелянта у цій частині.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Отже, оскільки відповідач не надав доказів належного виконання свого зобов`язання з оплати наданих позивачем з липня 2021 року по липень 2023 року експлуатаційних послуг, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що вимоги КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" про стягнення з ТОВ ВТП "Титан" заборгованості у сумі 7 775,28 грн. за договором про надання послуг № 2742 Х від 15.07.2021 є вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За висновками колегії суддів, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, з поверховим дослідженням доказів, не наданні належної правової оцінки долученим доказам у справі, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2020 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі № 910/14951/23 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається. Апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків місцевого господарського суду.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгове підприємство "Титан" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі № 910/14951/23 - залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2024 у справі № 910/14951/23.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгове підприємство "Титан".

5. Справу № 910/14951/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков