ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Справа № 918/294/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з`явився

відповідача-1: представник не з`явився

ТОВ "РОЕК": Ковальчук Є.С.

прокурор Мельничук Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

на рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 27.05.2024, повне рішення складено 06.06.2024, у справі № 918/294/24

за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Костопільської міської ради Рівненської області

до Комунального підприємства Костопільської міської ради "Костопільводоканал",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 693 445,52 грн

У березні 2024 року керівник Здолбунівської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Рівненської області в інтересах держави в особі Костопільської міської ради Рівненської області з позовом до Комунального підприємства Костопільської міської ради "Костопільводоканал" (далі - КП КМР "Костопільводоканал"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (далі - ТОВ "РОЕК"), в якому просить:

- визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 24.03.2021 до договору на постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020, укладеного між КП КМР "Костопільводоканал" та ТОВ "РОЕК";

- визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 18.08.2021 до договору на постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020, укладеного між КП КМР "Костопільводоканал" та ТОВ "РОЕК";

- визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 26.08.2021 до договору на постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020, укладеного між КП КМР "Костопільводоканал" та ТОВ "РОЕК";

- визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 30.08.2021 до договору на постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020, укладеного між КП КМР "Костопільводоканал" та ТОВ "РОЕК";

- визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 22.09.2021 до договору на постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020, укладеного між КП КМР "Костопільводоканал" та ТОВ "РОЕК";

- визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 27.09.2021 до договору на постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020, укладеного між КП КМР "Костопільводоканал" та ТОВ "РОЕК";

- визнати недійсною додаткову угоду № 9 від 28.09.2021 до договору на постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020, укладеного між КП КМР "Костопільводоканал" та ТОВ "РОЕК";

- визнати недійсною додаткову угоду № 10 від 26.10.2021 до договору на постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020, укладеного між КП КМР "Костопільводоканал" та ТОВ "РОЕК";

- визнати недійсною додаткову угоду № 11 від 27.10.2021 до договору на постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020, укладеного між КП КМР "Костопільводоканал" та ТОВ "РОЕК";

- стягнути з ТОВ "РОЕК" на користь КП КМР "Костопільводоканал" в дохід місцевого бюджету кошти в розмірі 693 445 грн 52 коп.

Крім того прокурор просить стягнути з ТОВ "РОЕК", на користь Рівненської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 37 653 грн 68 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на те, що укладення вказаних додаткових угод до договору на постачання електричної енергії від 28.12.2020, якими збільшено ціну електричної енергії, здійснено без документального підтвердження факту підвищення (коливання) ціни товару , відповідно такі угоди вчинені з порушенням ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягають визнанню недійсними, а витрачені кошти бюджету в розмірі 693 445,52 грн підлягають поверненню.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 27.05.2024 у справі № 918/294/24 позов керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Костопільської міської ради Рівненської області до КП КМР "Костопільводоканал", ТОВ "РОЕК" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 693 445,52 грн задоволено.

Визнано недійсними додаткові угоди № 2 від 24.03.2021, № 3 від 18.08.2021, № 4 від 26.08.2021, № 5 від 30.08.2021, № 7 від 22.09.2021, № 8 від 27.09.2021, № 9 від 28.09.2021, № 10 від 26.10.2021, № 11 від 27.10.2021 до Договору на постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020, укладеного між КП КМР "Костопільводоканал" та ТОВ "РОЕК".

Стягнуто з ТОВ "РОЕК" на користь Костопільської міської ради Рівненської області в дохід місцевого бюджету кошти в розмірі 693 445,52 грн.

Стягнуто з КП КМР "Костопільводоканал" на користь Рівненської обласної прокуратури 18 826,84 грн витрат по оплаті судового збору.

Стягнуто з ТОВ "РОЕК" на користь Рівненської обласної прокуратури 18 826,84 грн витрат по оплаті судового збору /т. 2 а.с. 155-169/.

Відповідач-2 ТОВ "РОЕК", не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в електронній формі, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області від 27.05.2024 у справі № 918/294/24 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити /т. 2 а.с. 175-184/.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає:

- позовні вимоги прокурора фактично спрямовані на захист порушених прав саме комунального підприємства як суб`єкта господарювання, отже, наявність корпоративних відносин між Костопільською міською радою та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними, а тому у цій справі Костопільська міська рада не є належним позивачем;

- тобто у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави в особі Костопільської міської ради, тому звернення прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі Костопільської міської ради є безпідставним, а заявлені позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають;

- визначення позивача (тобто зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або вказівка на відсутність такого органу), відповідача у спорі, зазначення, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права - це право, яке належить прокурору як особі, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, в цьому випадку - правами позивача (близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 924/996/21);

- на переконання скаржника, суд першої інстанції "щодо представництва прокурора в суді" не застосував Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", оскільки саме Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель;

- звертаючись із позовом у цій справі, прокурор фактично перебрав на себе повноваження Держаудитслужби, самостійно здійснив моніторинг відкритих торгів в електронній системі публічних закупівель Prozorro, за результатами яких був укладений договір № 9045-ВЦ від 28.12.2020 та у подальшому додаткові угоди;

- прокурор зробив свої висновки щодо можливого порушення Закону України "Про публічні закупівлі", керувався власними розрахунками щодо переплати за отриманий товар (електрична енергія), ініціював звернення до суду з відповідним позовом, тим самим порушив порядок дій щодо нібито виявленого порушення;

- судом першої інстанції не вірно надано оцінку пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" щодо збільшення ціни за одиницю товару на 10 відсотків, як максимальний ліміт. З аналізу умов договору та норми законодавства вбачається, що збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків не обмежується строками зміни ціни за одиницю товару;

- тобто законодавство дозволяє однією додатковою угодою збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків, при цьому не обмежує кількість таких додаткових угод в часі. Додаткові угоди про збільшення ціни за одиницю товару укладанні між сторонами у відповідності до вимог частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та умов пункту 4.5 договору без порушення вимог чинного законодавства. Крім того ціна за одиницю товару, яка вказана в кожній з додаткових угодах не перевищує 10 відсотків та не призводить до збільшення суми, визначеної в договорі.

За таких обставин суд першої інстанції, порушивши норми процесуального права, неправильно застосувавши норми матеріального права, не з`ясувавши повно і всебічно обставини та не дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов помилкового висновку та прийняв необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

Листом № 918/294/24/4336/24 від 26.04.2024 матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.

28.06.2024 до суду надійшли матеріали справи № 918/294/24.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2024 (головуючий суддя Крейбух О.Г., судді Грязнов В.В., Юрчук М.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "РОЕК" на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.05.2024 у справі № 918/294/24. Розгляд призначено на "24" липня 2024 р. об 11:00 год. /т. 2 а.с. 196/.

08.07.2024 (вх. № 6079/24) від Здолбунівської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення Господарського суду Рівненської області № 918/294/24 від 27.05.2024 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а доводи відповідача є безпідставними, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу ТОВ "РОЕК" залишити без задоволення /т. 2 а.с. 200-207/.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Грязнова В.В. у період з 22.07.2024 по 23.08.2024 проведено його заміну у судовій справі № 918/294/24, протокол від 22.07.2024, яким визначено для розгляду справи колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. головуючий суддя, Миханюк М.В., Юрчук М.І.

Ухвалою суду (Крейбух О.Г. головуючий суддя, судді Миханюк М.В., Юрчук М.І.) від 23.07.2024 прийнято справу № 918/294/24 до свого провадження /т. 2 а.с. 217/.

24.07.2024 Костопільська міська рада та КП КМР "Костопільводоканал" не забезпечили участь в судовому засіданні уповноважених представників, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином через систему "Електронний суд".

В судовому засіданні 24.07.2024 представник ТОВ "РОЕК" підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, прокурор надав заперечення щодо апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника ТОВ "РОЕК" та прокурора, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2020 року між ТОВ "РОЕК" (далі - постачальник) та КП КМР "Костопільводоканал" укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 9045-ВЦ (далі - договір), умови якого розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - ПРРЕЕ) (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Згідно з пунктом 3.1 договору, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

Пунктом 5.1 договору визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього договору.

Відповідно до п. 5.2-5.4 договору, спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії. Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Цей договір набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання (додаток № 1 до договору) і договірних величин споживання електричної енергії (додаток № 3 до договору) та укладається на строк до 30.09.2021 включно. Сторони домовилися, що даний договір автоматично продовжує свою дію на кожен наступний (новий) рік, якщо до 10 грудня кожного року не надійшло повідомлення від жодної із сторін про намір припинити дію даного договору (пункт 13.1 договору).

Відповідно до п. 13.8 договору, умови договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні "ОЕС України". Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу на перед" (далі - РДН) та внутрішньодобовому ринку (далі - ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні "ОЕС України" та оприлюднені на офіційному веб-сайті ДП "ОПЕРАТОР РИНКУ" за адресою в мережі Інтернет https://www.oree.com.ua - згідно з частиною шостою статті 67 Закону України "Про ринок електричної енергії". У якості документального підтвердження даних, сторонами визнаються, зокрема, завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) Звітів про результати роботи РДН/ВДР та про діяльність ОР за відповідний календарний місяць, які оприлюднюються відповідно до законодавства ДП "ОПЕРАТОР РИНКУ" https://www.oree.com.ua/index.php/main/get_by_id/500 або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціни товару на ринку /т. 1 а.с. 24-29/.

Відповідно до Заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 1 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2020 № 9045-ВЦ), підписаною споживачем - УП КМР "Костопільводоканал" 28.12.2020, початок постачання з 1 січня 2021 /т. 1 а.с. 30-31/.

Між сторонами підписано "Комерційну пропозицію № "По Факту - Тендер" (додаток 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2020 № 9045-ВЦ), відповідно до якої ціна за електричну енергію (кВт/год) становить 1,88 (1,875) грн./кВт/год без ПДВ, та визначається відповідно до формули: Ц(спож) = Цзак + Цп + Тпередача (грн./кВт/год), де: Цзак - закупівельна ціна електричної енергії постачальником для споживача на ринках електричної енергії за розрахунковий період, грн./кВт/год; Цп - ціна на послуги пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу, грн./кВт/год; Т передача - тариф на послуги з передачі електричної енергії ПрАТ "НЕК "Укренерго" (затверджується Регулятором та розміщується на сайті постачальника), грн./кВт/год.

Ціна на електроенергію для споживача Ц (спож) та/або її складові включатимуть всі обов`язкові податки (крім ПДВ, що обліковується окремо), збори та платежі, що передбачені правилами ринків електроенергії, законодавством та іншими нормативними документами (зокрема акцизний податок, внески на регулювання, вартість послуг Оператора Ринку, що надаються на РДН/ВДР тощо). Дане значення не включає тариф на послуги з розподілу електричної енергії. Всі складові ціни, крім Цп, є такими що не залежать від постачальника, та можуть бути змінені в рамках комерційної пропозиції з повідомленням споживача про зміни /т. 1 а.с. 34-36/.

Відповідно до вищевказаної "Комерційної пропозиції", по закінченню розрахункового періоду, постачальник здійснює остаточний розрахунок (перерахунок) за фактичним обсягом споживання електричної енергії споживачем та надає споживачу рахунок-фактуру та/або Акт приймання-передачі на оплату за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим. Споживач здійснює оплату протягом __ робочих днів від дня отримання рахунку та/або Акту приймання-передачі грошовими коштами на поточний рахунок ТОВ "РОЕК" із спеціальним режимом використання, але не пізніше ніж до 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим. У випадку припинення (або розірвання) договору, у т. ч. дострокового, споживач зобов`язаний оплатити постачальнику остаточний рахунок та/або Акт приймання-передачі за спожиту електричну енергію, з урахуванням п. 1. комерційної пропозиції. Споживач здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дня отримання даного рахунку та/або Акту приймання-передачі.

В подальшому між сторонами підписано ряд додаткових угод, якими збільшено ціну за одиницю товару, посилаючись на коливання ціни такого товару на ринку, а саме:

- додаткову угоду № 2 від 24.03.2021 щодо збільшення ціни за 1 кВт/год спожитої електричної енергії до 2,03285 грн/кВт/год. без ПДВ з березня 2021 року /т. 1 а.с. 39/;

- додаткову угоду № 3 від 18.08.2021 щодо збільшення ціни за 1 кВт/год спожитої електричної енергії до 2,20668 грн/кВт/год. без ПДВ з 01.08.2021 /т. 1 а.с. 41/;

- додаткову угоду № 4 від 26.08.2021 щодо збільшення ціни за 1 кВт/год спожитої електричної енергії до 2,39776 грн/кВт/год. без ПДВ з 01.08.2021 /т. 1 а.с. 43/;

- додаткову угоду № 5 від 30.08.2021 щодо збільшення ціни за 1 кВт/год спожитої електричної енергії до 2,60793 грн/кВт/год. без ПДВ з 01.08.2021 /т. 1 а.с. 45/;

- додаткову угоду № 7 від 22.09.2021 щодо збільшення ціни за 1 кВт/год спожитої електричної енергії до 2,81596 грн/кВт/год. без ПДВ з 01.09.2021 /т. 1 а.с. 48/;

- додаткову угоду № 8 від 27.09.2021 щодо збільшення ціни за 1 кВт/год спожитої електричної енергії до 3,00638 грн/кВт/год. без ПДВ з 14.09.2021 /т. 1 а.с. 50/;

- додаткову угоду № 9 від 28.09.2021 щодо збільшення ціни за 1 кВт/год спожитої електричної енергії до 3,24751 грн/кВт/год. без ПДВ з 15.09.2021 /т. 1 а.с. 52/;

- додаткову угоду № 10 від 26.10.2021 щодо збільшення ціни за 1 кВт/год спожитої електричної енергії до 3,54258 грн/кВт/год. без ПДВ з 01.10.2021 /т. 1 а.с.54/;

- додаткову угоду № 11 від 27.10.2021 щодо збільшення ціни за 1 кВт/год спожитої електричної енергії до 3,86712 грн/кВт/год. без ПДВ з 14.10.2021 /т. 1 а.с. 56/.

Внаслідок укладення додаткових угод ціну за 1 кВт/год збільшено без ПДВ з 1,88 (1,875) грн/кВт/год без ПДВ до 3,86712 грн/кВт/год без ПДВ (на 105,7% від первинної ціни).

Необхідність укладення додаткових угод до договору обґрунтовано відповідачем коливанням ціни на ринку.

Згідно актів приймання-передачі електричної енергії та прийняття-передавання товарної продукції відповідач-2 поставив електричну енергію загальним обсягом 829 703 кВт/год на загальну 2 565 255,48 грн. з ПДВ, а саме згідно з такими актами:

- за січень 2021 року № А-, обсяг - 73 756 кВт/год, на суму 165 951,09 грн з ПДВ;

- за лютий 2021 року № А-, обсяг - 71 337 кВт/год, на суму 160 508,39 грн з ПДВ;

- за березень 2021 року № А-, обсяг - 71 786 кВт/год, на суму 161 518,61 грн з ПДВ;

- за квітень 2021 року № А-, обсяг - 66 264 кВт/год, на суму 175 260,07 грн з ПДВ;

- за травень 2021 року № А-, обсяг - 61 378 кВт/год, на суму 149 734,07 грн з ПДВ;

- за червень 2021 року № А-, обсяг - 72 555 кВт/год, на суму 177 000,84 грн з ПДВ;

- за липень 2021 року № А-, обсяг - 71 862 кВт/год, на суму 175 310,23 грн з ПДВ;

- за серпень 2021 року № А-, обсяг - 70 384 кВт/год, на суму 220 267,87 грн з ПДВ;

- за вересень 2021 року № 470004525/9/1, обсяг - 65 311 кВт/год, на суму 239 232,40 грн з ПДВ;

- за жовтень 2021 року № 470004525/10/1, обсяг - 68 331 кВт/год, на суму 305 928,56 грн з ПДВ;

- за листопад 2021 року № 470004525/11/1, обсяг - 62 902 кВт/год, на суму 291 899,51 грн з ПДВ;

- за грудень 2021 року № /12/1, обсяг - 73 837 кВт/год, на суму 342 643,87 грн з ПДВ.

Відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень КП КМР "Костопільводоканал" перераховано ТОВ "РОЕК" кошти за поставлену електричну енергію у загальному розмірі 2 565 255,48 грн.

Разом з тим КП КМР "Костопільводоканал" відповідно до укладеного договору повинно було сплатити за поставлену електричну енергію в обсязі 829 703 кВт/год за період з січня по грудень 2021 року кошти в розмірі 1 871 809,96 грн. (829 703 х 1,88 + 20% ПДВ), однак з урахуванням укладення оспорюваних додаткових угод фактично сплатило 2 565 255,48 грн.

Здолбунівською окружною прокуратурою скеровано на адресу Костопільської міської ради лист № 54/4-73вих-24 від 12.01.2024, в якому зазначено, що додаткові угоди до договору про постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020 не відповідають вимогам ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підлягають визнанню недійсними. Крім того керівник Здолбунівської окружної прокуратури просив проінформувати прокуратуру про те, чи вживалися заходи претензійно-позовного характеру щодо визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020 /т. 1 а.с. 155-162/.

Костопільська міська рада у відповіді (лист від 22.02.2024 № 396/22-08) повідомила, що радою та КП КМР "Костопільводоканал" не вживалися заходи претензійно-позовного характеру щодо визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020 та стягнення з ТОВ "РОЕК" надмірно сплачених коштів у сумі 693 445,52 грн /т. 1 а.с. 163/.

Здолбунівська окружна прокуратура у листі № 54/4-343ВИХ-24 від 13.03.2024 повідомила Костопільську міську раду про звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Костопільської міської ради до ТОВ "РОЕК" та КП КМР "Костопільводоканал" про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020 та стягнення з ТОВ "РОЕК" надмірно сплачених коштів у сумі 693 445,52 грн, відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" /т. 1 а.с. 164-170/.

Враховуючи вищезазначені обставини, керівник Здолбунівської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Рівненської області із цим позовом.

27.05.2024 Господарський суд Рівненської області за результатами розгляду позову керівника Здолбунівської окружної прокуратури ухвалив рішення про задоволення позову; визнав недійсними додаткові угоди № 2 від 24.03.2021, № 3 від 18.08.2021, № 4 від 26.08.2021, № 5 від 30.08.2021, № 7 від 22.09.2021, № 8 від 27.09.2021, № 9 від 28.09.2021, № 10 від 26.10.2021, № 11 від 27.10.2021 до договору на постачання електричної енергії № 9045-ВЦ від 28.12.2020, укладеного між КП КМР "Костопільводоканал" та ТОВ "РОЕК"; стягнув з ТОВ "РОЕК" на користь Костопільської міської ради в дохід місцевого бюджету грошові кошти в сумі 693 445,52 грн; стягнув з ТОВ "РОЕК" та КП КМР "Костопільводоканал" по 18 826,84 грн витрат по сплаті судового збору.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються поставки товару. Спірний характер правовідносин базується на тому, що прокурор вважає порушеними інтереси держави з огляду на недотримання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні додаткових договорів, якими внесено зміни до вартості товару що закуповувався.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", яка враховується судом у цій справі:

"43. Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

44. Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

45. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

46. За частиною другою статті 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

47. Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

48. Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

49. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

50. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

51. Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

52. Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

53. Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

54. Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

55. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

56. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

57. В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

(правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22).

З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеної процедури закупівлі відповідач 1 та відповідач 2 уклали договір про постачання електричної енергії споживачу № 9045-ВЦ від 28.12.2020 загальним обсягом 1 250 000 кВт/год за ціною 1,88 (1,875) грн/кВт/год без ПДВ, що включає в себе тариф на послуги з передачі електричної енергії.

Після укладення договору сторони уклали ряд додаткових угод про внесення змін до договору, якими збільшено ціну за одиницю товару, посилаючись на коливання ціни такого товару на ринку, зокрема, додатковими угодами сторони узгодили:

- № 2 від 24.03.2021 - ціну за (одиницю товару) кВт/год спожиту електричну енергію у розмірі 2,03295 грн/кВт/год без ПДВ, яка починає застосовуватись з березня 2021 року;

- № 3 від 18.08.2021 - ціну за (одиницю товару) кВт/год спожиту електричну енергію у розмірі 2,20668 грн/кВт/год без ПДВ, яка починає застосовуватись з 01.08.2021;

- № 4 від 26.08.2021 - ціну за (одиницю товару) кВт/год спожиту електричну енергію у розмірі 2,39776 грн/кВт/год без ПДВ, яка починає застосовуватись з 01.08.2021;

- № 5 від 30.08.2021 - ціну за (одиницю товару) кВт/год спожиту електричну енергію у розмірі 2,60793 грн/кВт/год без ПДВ, яка починає застосовуватись з 01.08.2021;

- № 7 від 22.09.2021 - ціну за (одиницю товару) кВт/год спожиту електричну енергію у розмірі 2,81596 грн/кВт/год без ПДВ, яка починає застосовуватись з 01.09.2021;

- № 8 від 27.09.2021 - ціну за (одиницю товару) кВт/год спожиту електричну енергію у розмірі 3,00638 грн/кВт/год без ПДВ, яка починає застосовуватись з 14.09.2021;

- № 9 від 28.09.2021 - ціну за (одиницю товару) кВт/год спожиту електричну енергію у розмірі 3,24751 грн/кВт/год без ПДВ, яка починає застосовуватись з 15.09.2021;

- № 10 від 26.10.2021 - ціну за (одиницю товару) кВт/год спожиту електричну енергію у розмірі 3,54258 грн/кВт/год без ПДВ, яка починає застосовуватись з 01.10.2021;

- № 11 від 27.10.2021 - ціну за (одиницю товару) кВт/год спожиту електричну енергію у розмірі 3,86712 грн/кВт/год без ПДВ, яка починає застосовуватись з 14.10.2021.

TOB "РОЕК" в обґрунтування необхідності внесення вказаних змін до договору надало порівняльний аналіз роботи ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку ДП "Оператор ринку" за лютий, липень, серпень, вересень, жовтень 2021 року.

Проаналізувавши інформацію щодо середньозважених цін упродовж 2021 року, оприлюднену на сайті ДП "Оператор ринку", вбачається, що у період з березня (укладення додаткової угоди № 2) до вересня 2021 року, мало місце коливання цін на електричну енергію як у бік зниження, так і у бік збільшення.

Для прикладу середньозважені ціни на ринку електричної енергії у травні 2021 року знизились на понад 40% у порівнянні з лютим 2021 року, однак жодних додаткових угод про зміну ціни за договором у бік зменшення не укладалось.

В подальшому у жовтні 2021 року між сторонами також укладено 2 додаткові угоди (№№ 10-11), внаслідок чого збільшено ціну за одиницю товару на 105,7% у порівняння з початковою ціною за умовами договору від 28.12.2020.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, Закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%.

Верховним Судом у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі та мети проведення відкритих тендерів, визначених Законом.

У постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 зазначено, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця.

Враховуючи наведене, перемога у закупівлі, джерелом фінансування якої є кошти місцевого бюджету, укладення договору про закупівлю електричної енергії з ціною за 1 кВТ/год 1,875 грн без ПДВ та її подальше підвищення шляхом укладення оспорюваних додаткових угод (без відповідного коливання ціни на ринку), що призвело до загального збільшення ціни на понад 105,7% є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку відповідача.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/366/22, та, окрім вищенаведеного, вказано, що відповідно до ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях. Поряд з цим, перемога в тендері (закупівля за кошти місцевого бюджету) та укладення договору за однією ціною та її подальше підвищення більш як на 10% у спосіб укладення оскаржуваних додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця, та свідчить про свідоме заниження цінової пропозиції у тендері з метою перемоги.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Разом з тим частиною 3 ст. 632 ЦК України встановлено, що зміна ціни у договорі після його виконання не допускається.

Оскільки споживання електричної енергії споживачем відбувається безперервно, тому підвищення ціни за додатковими угодами № 2 від 24.03.2021, № 3 від 18.08.2021, № 4 від 26.08.2021, № 5 від 30.08.2021, № 7 від 22.09.2021, № 8 від 27.09.2021, № 9 від 28.09.2021, № 10 від 26.10.2021, № 11 від 27.10.2021, які починали застосовуватися з першого числа відповідного місяця укладання цих угод, є таким, що суперечить ч. 3 ст. 632 ЦК України, адже зміна ціни відбувалася після виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи вищевикладене, оскаржувані додаткові угоди укладені з порушенням вимог ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому з огляду на положення ст. 203, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача переплачених за додатковими угодами грошових коштів у розмірі 693 445,52 грн.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи, що оспорювані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між КП КМР "Костопільводоканал" та ТОВ "РОЕК" щодо ціни електричної енергії, поставленої за Договором, мали регулюватись за ціною, визначеною у п. 1 Додатку № 2 до Договору - "Комерційна пропозиція № "По факту - ТЕНДЕР" - розрахунок за поставлену енергію з січня 2021 року по вересень 2021 рокуповинен здійснюватися за ціною 1,88 (1,875) + ПДВ 20%.

З огляду на викладене, здійснюючи розрахунок за поставлену електричну енергію за ціною, визначеною за умовами Договору, КП КМР "Костопільводоканал" повинен був сплатити за поставлену електричну енергію в обсязі 829 703 кВт/год кошти у розмірі 1 871 809,96 грн. з ПДВ (829 703 х 1,88 + 20%). А тому внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 693 445,52 грн (2 565 255,48 - 1 871 809,96).

Відповідно отримана відповідачем оплата у розмірі 693 445,52 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України.

Вказаної позиції про стягнення коштів за товар, який так і не був поставлений за договором, на підставі ст. 670 ЦК України дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 16.02.2023 у справі № 903/383/22, від 16.02.2023 у справі № 903/366/22, від 13.04.2023 у справі № 908/653/22, які прийняті за наслідками розгляду спору щодо дотримання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" при виконанні сторонами договору постачання електроенергії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Щодо доводів ТОВ "РОЕК" про те, що Законом України "Про публічні закупівлі" передбачена можливість неодноразового збільшення ціни за одиницю товару на 10%, відповідно сторони правомірно вносили зміни декілька разів у частині ціни за одиницю товару, але не більше ніж на 10 відсотків кожного разу, з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, при цьому, що такі зміни не призвели до збільшення суми, визначеної в договорі.

Колегія суддів зазначає, що обмеження (10%) застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни /в т.ч. і електроенергію/, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, постанова Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/366/22).

Щодо представництва прокуратурою інтересів держави.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

В контексті зазначеного слід також враховувати, окрім іншого, й рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99.

Так Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Колегія суддів також враховує, що у постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 915/20/18 суд касаційної інстанції зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) оспорюваних додаткових угод, на підставі яких ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідає.

Виконання зобов`язань за додатковою угодою, укладеною з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України "Про публічні закупівлі" та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в статті 3 даного Закону.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, для підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

У даному випадку, укладення додаткових угод до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора (постанова Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 912/989/18).

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" до замовників, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону, належать органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), та правоохоронні органи держави, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частиною 3 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з частиною 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Частиною 4 статті 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Статтею 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; встановлення порядку та здійснення контролю за використанням прибутків підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад.

Доходи місцевих бюджетів, інші кошти, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (стаття 142 Конституції України, стаття 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"), Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на доходи місцевих бюджетів, інші кошти (стаття 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"),

Тобто органи місцевого самоврядування мають широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. У статті 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки та збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації, установи.

Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.

Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку відповідно до статті 145 Конституції України.

Оскільки засновником КП КМР "Костопільводоканал" та власником його майна є територіальна громада в особі Костопільської міської ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального підприємства, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі.

Відповідно до висновків, викладених у постанові КАС ВС від 14.03.2018 у справі № 815/1216/16 комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном). Враховуючи те, що засновником та власником КП КМР "Костопільводоканал" відповідно до Статуту є Костопільська міська рада, укладенням додаткових угод до договору поставки електричної енергії порушені матеріальні інтереси останньої, оскільки з урахуванням додаткових угод TOB "РОЕК" здійснено надмірну сплату коштів в розмірі 693 445,52 грн.

Також безпідставними є твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не застосував Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", оскільки саме Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 826/9672/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19 та від 24.05.2022 у справі № 922/2629/21 суди надали правові висновки стосовно можливості Держаудитслужби представляти інтереси держави у спірних правовідносинах. Зокрема вони вказали, що Держаудитслужба згідно з положеннями Закону України "Про державні закупівлі" може бути позивачем у справі і питання належності/неналежності цього органу залежить від обставин кожної конкретної справи.

Водночас у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 викладено висновок, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховною Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта про порушення прокурором повноважень при зверненні до суду із позовом про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 693 445,52 грн не відповідають чинному законодавству та судовій практиці.

Здолбунівська окружна прокуратура відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" направила на адресу Костопільської міської ради відповідний лист, яким повідомила про наявність підстав для захисту інтересів територіальної громади.

Згідно з наданою Костопільською міською радою відповіддю, міськрада не вживала будь-яких заходів щодо подання позову про визнання спірних додаткових угод недійсними та стягнення коштів.

Такі обставини відповідно до статті 53 ГПК України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для захисту інтересів держави в особі Костопільської міської ради шляхом звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи вищенаведене нормативно-правове регулювання, а також встановлені судом першої інстанції обставини справи у цій частині, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність прокурором наявності підстав для представництва в суді інтересів держави.

При цьому підставою реалізації прокуратурою представницьких функцій у такому випадку стала усвідомлена пасивна поведінка органу, уповноваженого здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах, тобто нездійснення ним захисту інтересів держави.

Вказаний висновок не суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими.

Інші заперечення апелянта викладені в апеляційній скарзі обгрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують та не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 част. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ТОВ "РОЕК" не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування рішення Господарського суду Рівненської області від 27.05.2024 у справі № 918/294/24 відсутні.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом цієї справи, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 27.05.2024 у справі № 918/294/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 918/294/24 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "25" липня 2024 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Миханюк М.В.