ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2024 р. Справа№ 910/270/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ярмолинського Юрія Петровича

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024

у справі № 910/270/24 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Гуліної Тамари Юріївни

до Фізичної особи-підприємця Ярмолинського Юрія Петровича

про стягнення заборгованості у розмірі 97 025,54 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа - підприємець Гуліна Тамара Юріївна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Ярмолинського Юрія Петровича про стягнення заборгованості у розмірі 97 025,54 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Фізичною особою - підприємцем Гуліною Тамарою Юріївною без установлених законом підстав перераховані на користь Фізичної особи - підприємця Ярмолинського Юрія Петровича грошові кошти у загальному розмірі 97 025,54 грн, що підтверджується платіжними інструкціями:

№P24A71091725D985252 від 20.07.2022 на суму 15 025,54 грн із зазначенням призначення платежу: «переказ власних коштів»;

№9277-9586-7314-3861 від 11.08.2022 року на суму 9 000,00 грн із зазначенням призначення платежу: «оплата згідно договору оренди за серпень»;

№9281-0478-6189-6119 від 11.09.2022 року на суму 7 000,00 грн із зазначенням призначення платежу: «оплата згідно договору оренди»;

№9282-0381-2842-2429 від 21.09.2022 року на суму 10 000,00 грн із зазначенням призначення платежу: «оплата згідно договору оренди»;

№9295-0655-8146-1520 від 29.01.2023 року на суму 15 000,00 грн із зазначенням призначення платежу: «оплата згідно договору оренди»;

№9303-1616-1647-5917 від 20.04.2023 року на суму 41 000,00 грн із зазначенням призначення платежу: «оплата згідно договору оренди».

Направлену 02.01.2024 позивачем на адресу відповідача претензію № 15/11/2023 від 15.11.2023 про повернення 97 025,54 грн. відповідач залишив без задоволення, тому позивач звернувся до господарського суду з позовом про примусове стягнення з відповідача невиконаного ним зобов`язання з повернення позивачу, як потерпілому, безпідставно отриманих коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його постановлення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі № 910/270/24 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Ярмолинського Юрія Петровича на користь Фізичної особи - підприємця Гуліної Тамари Юріївни заборгованість у розмірі 97 025,54 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності існування між сторонами договірних відносин, на підставі яких позивач сплатив на користь Фізичної особи - підприємця Ярмолинського Юрія Петровича 97 025,54 грн.

Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що грошові кошти у загальному розмірі 97 025,54 грн отримано відповідачем безпідставно і такі кошти повинні бути повернуті відповідачем за правилами статті 1212 ЦК України

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням, Фізична особа - підприємець Ярмолинський Юрій Петрович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 25.03.2024, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі № 910/270/24 та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ФОП Ярмолинський Ю.П. наголошував на тому, що ФОП Гуліна Т.Ю. є неналежним позивачем у даній справі. Систематичне перерахування нею коштів, здійснюване фізичною особа Гуліною Т.Ю. , виключає помилковість такої сплати, тим більше, що кошти були сплачені нею за іншу особу, яка є орендарем. Ці обставини вказують на недобросовісність позивача, а її дії суперечать чесній діловій практиці.

Скаржник зазначав, що Святошинським районним судом міста Києва розглядається справа № 759/14726/23 за позовом Гуліної Т.Ю. до Ярмолинського Ю.П. про стягнення грошових коштів, і в межах якої позивач просить стягнути грошові кошти за тією ж самою платіжною інструкцією №P24A71091725D985252 від 20.07.2022 на суму 15 025,54 грн, як і в межах даної справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ярмолинського Юрія Петровича на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі № 910/270/24 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 29.04.2024 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/270/24 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ярмолинського Юрія Петровича на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024. Постановлено розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку спрощеного провадження.

23.05.2024 від позивача до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ФОП Гуліна Т.Ю. наголошувала на тому, що відповідач не може надати суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, відтак вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 124 Конституції України унормовано, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з ст.ст. 5, 7, 8 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таку правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 920/40/19.

Водночас, процесуальний закон не містить такого поняття як неналежний позивач , адже відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У разі, якщо у ході розгляд справу по суті буде встановлено, що стверджуване позивачем право йому не належить, або відповідачем не порушене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках.

Разом з тим, частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, те, що суб`єктний склад такого спору включає, як правило, фізичну особу, яка є стороною цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин (стаття 19 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19).

Як убачається з долучених до позовної заяви доказів на підтвердження безпідставного перерахування грошових коштів на рахунок 3910 були додані копії платіжних інструкцій: №P24A71091725D985252 від 20.07.2022 на суму 15 025,54 грн, №9277-9586-7314-3861 від 11.08.2022 року на суму 9 000,00 грн, №9281-0478-6189-6119 від 11.09.2022 року на суму 7 000,00 грн, №9282-0381-2842-2429 від 21.09.2022 року на суму 10 000,00 грн, №9295-0655-8146-1520 від 29.01.2023 року на суму 15 000,00 грн, №9303-1616-1647-5917 від 20.04.2023 року на суму 41 000,00 грн.

При цьому платником коштів вказано Гуліну Тамару Юріївну , а призначенням платежу «договір оренди; платник ТОВ «Джон Макс».

В матеріалах справи також міститься довідка від ТОВ «Джон Макс» ( а.с 9), у якому згадане товариство повідомляє Господарський суд міста Києва, ФОП Гуліну Т.М. та ФОП Ярмолинського Ю.П. про те, що «згодний на збільшення та коригування дебіторської заборгованості перед відповідачем в разі прийняття рішення судом про стягнення з відповідача на користь ФОП Гуліна Т.Ю, перерахованих грошових коштів згідно платіжної інструкції №P24A71091725D985252 від 20.07.2022 на суму 15 025,54 грн, №9277-9586-7314-3861 від 11.08.2022 року на суму 9 000,00 грн, №9281-0478-6189-6119 від 11.09.2022 року на суму 7 000,00 грн, №9282-0381-2842-2429 від 21.09.2022 року на суму 10 000,00 грн, №9295-0655-8146-1520 від 29.01.2023 року на суму 15 000,00 грн, №9303-1616-1647-5917 від 20.04.2023 року на суму 41 000,00 грн. без будь-яких правових підстав, без договірних відносин. Загальна сума всіх переказів складає 97 025,54 грн. ТОВ «Джон Макс» не просило ФОП Гуліна Т.М. проводити переказ ФОП Ярмолинський Ю.П. за рахунок власних грошових коштів».

За загальним правилом, викладеним у статтях 527,528 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

Навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, законодавець установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб.

Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Колегія суддів погоджується з апелянтом у тому, що вказуючи у платіжній інструкції в якості призначення платежу «договір оренди» та особу, за яку ФОП Гуліною Т.Ю. здійснювалися платежі на загальну суму 97 025,54 грн за ТОВ «Джон Макс», позивач не може посилатися на помилковість та безпідставність таких платежів.

За оціненими у матеріалах справи доказами колегія суддів вважає, що позивач діяв недобросовісно, а місцевий господарський суд не звернув увагу на наявну у справі і адресовану суду довідку від ТОВ «Джон Макс» та підстави здійснених позивачем платежів у поданих платіжних інструкціях.

Така неповнота в дослідженні доказів призвела до неправильного вирішення спору.

Між тим, відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову

. У мотивувальній частині рішення зазначаються:

1) перелік обставин, які є предметом доказування у справі;

2) перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі;

3) висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів;

4) мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі;

5) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;

6) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку;

7) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

8) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд такоє не вірно застосував норми матеріального права.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У даному випадку особою, що відповідає перед позивачем в порядку ст. 1212 ЦК України є не відповідач у справі, а ТОВ «Джон Макс», у якого є орендні відносини з відповідачем у даній справі, і який за рахунок здійсненого позивачем за нього виконання грошових зобов`язань на суму 97 025,54 грн зберіг власні кошти.

За таких обставин справи, позов заявлений не до особи, яка має відповідати за позовом, тож у задоволенні вимог до Фізичної особи-підприємця Ярмолинського Юрія Петровича належить відмовити.

Згідно з частиною 1 статті 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

При цьому, згідно з частиною 4 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі № 910/270/24 підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Ярмолинського Юрія Петровича - задоволенню.

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ярмолинського Юрія Петровича на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі № 910/270/24 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 у справі № 910/270/24 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Гуліної Тамари Юріївни відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гуліної Тамари Юріївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Ярмолинського Юрія Петровича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 4542,00 грн (чотири тисячі п`ятсот сорок дві гривні нуль копійок) судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити місцевому господарському суду видати накази.

6. Матеріали справи № 910/270/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.07.2024.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко