ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
01 липня 2024 рокуСправа № 921/534/23
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Сидорук А.М.
розглянув клопотання №24-04/118 від 25.04.2024 /вх. №3360 від 25.04.2024/ арбітражного керуючого Брикси Андрія Олеговича про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів та клопотання Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про надання дозволу для звернення стягнення на майно боржника
у справі за заявою:
За участю представників:
кредиторів: Костишена В.Л.
боржника: Борова Л.В. - адвокат; Брикса А.О. розпорядник майна
Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України: Рикова Н.В.
Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції: не з`явився
Ухвалою попереднього засідання від 09.02.2024 затверджено реєстр вимог кредиторів ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України"; зобов`язано розпорядника майна арбітражного керуючого Бриксу А.О. за результатами попереднього засідання господарського суду письмово повідомити кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, уповноважену особу працівників боржника та уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника про місце і час проведення зборів кредиторів та організувати їх проведення, Протокольне рішення зборів кредиторів про утворення та склад комітету кредиторів подати до господарського суду; розпоряднику майна до дати проведення підсумкового засідання проаналізувати фінансову, господарську та інвестиційну діяльність боржника, його становище на товарних ринках; надати письмові докази про розмір активу та пасиву Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державне акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", наявну дебіторську заборгованість; підсумкове засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, призначено на 30 квітня 2024 року.
Ухвалою від 30.04.2024 задоволено клопотання розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Брикси А.О. про продовження строку процедури розпорядження майном №24-04/116 від 25.04.2024 /вх. №3359/ у справі №921/5343/23 продовжено строк процедури розпорядження майном у справі №921/534/23 на 2 (два) місяці.
25 квітня 2024 року до суду від розпорядника майна Дочірнього підприємства Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України арбітражного керуючого Брикси А.О. надійшло клопотання №24-04/118 від 25.04.2024 /вх. №3360/ про:
- визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;
- зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №70939393 ЗВП №36035661 від 24.04.2024;
Ухвалою суду від 26.04.2024 призначено судове засідання для розгляду клопотання №24-04/118 від 25.04.2024 арбітражного керуючого Брикси А.О. про вжиття заходів для забезпечення вимог кредиторів на 07 травня 2024 року.
06 травня 2024 року на адресу суду надійшли від Відділу примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях пояснення на клопотання розпорядника майна Брикси А.О. №5267 від 03.05.2024 /вх. №3604/, в яких вказує на те, що на час надходження 27.02.2024 ухвали суду про відкриття провадження від 08.09.2023 у справі №921/534/23 про банкрутство ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" у Відділі перебувало 681 виконавче провадження з примусового виконання виконавчих документів на суму 57 502 382,60 грн, що входять до складу зведеного виконавчого провадження №36035661 та на виконання п. 3 вказаної резолютивної частини ухвали від 08.09.2023, керуючись вимогами ч. 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства та п. 4 ч. 1 с. 34 Закону України "Про виконавче провадження" протягом 06 та 07 березня 2024 року зупинено виконавчі провадження (виконавчі дії) у 181 виконавчому провадження з виконавчих документів на суму 40 747 853,82, на які поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів, крім 510 виконавчих проваджень з виконання виконавчих документів на суму 16 754 528,80 грн, на які дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема 490 виконавчих проваджень на суму 11 221 405,90 грн зі стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, в томі числі в виконавче провадження №700939393, що до ЗВП №36035661. Разом з тим Відділ примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях зазначає, що боржник здійснює цілеспрямовані умисні дії на уникнення (ухилення) від виконання виконавчих документів виданих на виконання рішень суду, зокрема Господарського суду тернопільської області, оскільки, згідно відповіді АТ "ОТП Банк", за період з 25.09.2023 по 25.03.2024 боржником здійснювалися платіжні операції з перерахування коштів зі сплати податків, військового збору, виплати заробітної плати, при цьому загальний оборот надходжень дорівнює сумі видатків із рахунку АТ "ОТП Банк"та складає 278 965,99 грн. Окрім того Відділ зазначає, що відповідно до Вимог державного виконавця №4424 та №4425 від 15.04.2024 боржником надано відповідь №06-3/244 від 17.04.2024 та перелік із 137 об`єктів рухомого майна, що перебуває у спільній власності, серед яких причепи, автобуси, трактори, автогрейдери та фреза, однак серед вказаного переліку не зазначено боржником обладнання, яким користується підприємство у своїй діяльності (наприклад офісна техніка чи меблі), у зв`язку з чим державним виконавцем 24.04.2024 здійснено вихід за адресою боржника для вчинення виконавчих дій, в результаті чого виявлено офісну техніку та меблі, частину з яких було описано та арештовано згідно відповідної постанови та вилучено про що складено Акт (окрім ноутбука марки "Lenovo", серійний номер МР114KQA, з інвентарним номером 769). В той же час, як вказує Відділ примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях, до більшої частини приміщень боржника державному виконавцю потрапити не вдалося, оскільки, в процесі проведення виконавчих дій посадовими особами підприємства (повноваження державному виконавцеві перевірити не вдалося) було закриті вхідні двері до частини кабінетів за місцем здійснення діяльності боржника. При цьому, частина техніки та меблів, яку було описано, мала інвентарні номери, про які не було повідомлено державного виконавця, що свідчить у свою чергу про приховування посадовими особами боржника інформації та майна необхідних державному виконавцеві для вчинення виконавчих дій у відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження". З врахуванням вищенаведеного, Відділ просить в задоволенні клопотання (скарги) розпорядника майна ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" №24-04/118 від 25.04.2024 відмовити та надати дозвіл для звернення стягнення на майно боржника, описане та арештоване відповідно до постанови державного виконавця від 24.04.2024 у ВП №70939393 (ЗВП №36035661).
07.05.2024 представники сторін в судове засідання не прибули.
Ухвалою господарського суду від 07.05.2024 відкладено судове засідання для розгляду клопотання арбітражного керуючого Брикси А.О. про вжиття заходів для забезпечення вимог кредиторів на 21 травня 2024 року о 12 год. 00 хв.; запропоновано кредиторам та арбітражному керуючому надати суду письмові пояснення щодо п.2 викладеного у поясненнях відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а саме: щодо надання дозволу для звернення стягнення на майно боржника, описане та арештоване відповідно до постанови державного виконавця від 24.04.2024 року у ВП №70939393 (ЗВП №36035661).
Ухвалою суду від 29.05.2024, в зв`язку з перебуванням судді Сидорук А.М. у відпустці, повідомлено учасників судового процесу, що судове засідання для розгляду клопотання №24-04/118 від 25.04.2024 арбітражного керуючого Брикси А.О. про вжиття заходів для забезпечення вимог кредиторів та клопотання Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про надання дозволу для звернення стягнення на майно боржника, описане та арештоване відповідно до постанови державного виконавця від 24.04.2024 року у ВП №70939393 (ЗВП №36035661) /викладеного у письмових поясненнях, вх. № 3604 від 06.05.2024/ відбудеться 17 червня 2024 року; кредиторам та арбітражному керуючому надати суду письмові пояснення щодо клопотання відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства про надання дозволу для звернення стягнення на майно боржника, описаного та арештованого відповідно до постанови державного виконавця від 24.04.2024 року у ВП №70939393 (ЗВП №36035661).
Ухвалою суду від 17.06.2024, у зв`язку з неявкою в судове засідання представника Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відкладено судове засідання для розгляду клопотання №24-04/118 від 25.04.2024 арбітражного керуючого Брикси А.О. про вжиття заходів для забезпечення вимог кредиторів та клопотання Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про надання дозволу для звернення стягнення на майно боржника на 01 липня 2024 року; кредиторам та арбітражному керуючому надати суду письмові пояснення щодо клопотання відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства про надання дозволу для звернення стягнення на майно боржника, описаного та арештованого відповідно до постанови державного виконавця від 24.04.2024 року у ВП №70939393 (ЗВП №36035661); Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання.
В судовому засіданні 01.07.2024 розпорядник майна ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" арбітражний керуючий Брикса А.О. підтримав подане клопотання №24-04/118 від 25.04.2024 в повному обсязі з підстав викладених у ньому.
Представник боржника підтримала клопотання розпорядника майна ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" арбітражного керуючого Брикса А.О. з врахуванням наданих пояснень б/н від 17.06.2024.
Представник ТОВ "Магістр-Д" та ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) підтримали клопотання розпорядника майна Брикси А.О. та позицію представника боржника.
В судове засідання 01.07.2024 представник Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не проінформував.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Зважаючи на повторну неявку представника Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, суд не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення судового засідання для розгляду клопотання №24-04/118 від 25.04.2024.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду клопотання приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для розгляду клопотання, суд вважає можливим провести судове засідання за наявними матеріалами та без участі учасників справи та їх представників.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 01.07.2024 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.
Дослідивши матеріали справи, клопотання розпорядника майна про забезпечення вимог кредиторів, заслухавши присутніх представників сторін, оцінивши фактичні обставини справи, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 6 статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.
За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №2971-IX від 20.03.2023 частину 1 статті 2 КУзПБ доповнено абзацом другим, за яким застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, у приписах КУзПБ законодавець утвердив пріоритет норм цього спеціального закону та субсидіарне застосування у процедурах банкрутства (неплатоспроможності) загальних норм ГПК України.
Тому загальні норми ГПК України застосовуються при розгляді справ про банкрутство настільки, наскільки це узгоджується із логікою законодавчого регулювання відносин банкрутства (неплатоспроможності), зокрема ті норми ГПК України, що мають універсальний характер, тобто застосовані до вирішення однакових, переважно суто процедурних, питань руху справи у позовному провадженні, так само і у процедурі банкрутства (неплатоспроможності) за умови, що інше не встановлено КУзПБ
Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
Згідно ч. 1 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Частиною 2 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на як поширюється мораторій.
Частиною 1 ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.
У статті 40 КУзПБ законодавець визначив і мету задля якої такі заходи застосовуються - для збереження майна боржника, усунення перешкод для виконання розпорядником майна своїх повноважень та захисту прав і законних інтересів боржника або кредиторів.
В обґрунтування клопотання про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів розпорядник майна ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "автомобільні дороги України" арбітражний керуючий Брикса А.О. зазначає про те, що ухвалою суду від 21.12.2023 у справі №921/534/23 серед іншого, зобов`язано Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт з майна (рухоме та нерухоме) боржника, який накладений згідно постанови №48783052 від 24.09.2015, яке належить підприємству, а тому в силу вимог даної ухвали, все майно боржника підлягало звільненню від обтяжень. В подальшому, арбітражний керуючий Брикса А.О. звернувся до Відділу із листом №24-04/103 від 16.04.2024 про надання відомостей та підтверджуючих документів щодо виконання вимог ухали суду у справі №9221/534/23 від 21.12.2023, який залишений був без будь-якого реагування та відповіді, які звернення розпорядника майна боржника від 19.02.2024 №24-02/68. Разом з тим, як вказує арбітражний керуючий Брикса А.О. в межах справи про банкрутство №921/534/23, Господарським судом Тернопільської області ухвала про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно не виносилась. В той же час, 24.04.2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шаманським П.С. здійснено опис та накладено арешт та вилучено майно ДП "тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", у тому числі техніку відділу бухгалтерського обліку та звітності, відділу економіки та фінансів, що підтверджується постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №70939393 ЗВП №36035661 від 24.04.2024, копію якої в супереч положенням ч. 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" боржнику не надано, у зв`язку з чим існує імовірність відчуження майн боржника поза межами справи про банкрутство та необхідність вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів відповідно до приписів ч. 1 ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства.
Системний аналіз зазначених норм ГПК України та Кодексу України з процедур банкрутства дозволяє зробити висновок про те, що Кодексом, як спеціальним законом, визначено особливі різновиди заходи на забезпечення вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадженнями у справі та надано право їх застосування як за клопотанням кредитора, так за ініціативою суду. Разом з тим, загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватись як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 ГПК України. (Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 13.02.2020 у справі №50/790-49/173).
Верховний суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2020 у справі № 50/790-43/173 сформував висновок про те, що в силу статей 136,137 ГПК України право здійснення забезпечення вимог кредитора у справі про банкрутство та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника.
Окрім того, за своїм змістовим значенням арешт та його складові елементи це опис майна, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам тобто, як сукупність дій, які мають бути чітко регламентовані та мати певні підстави для застосування.
У свою чергу, у ході процедури розпорядження майном боржника господарська діяльність останнього не припиняється, тобто порушення провадження у справі про банкрутство не позбавляє боржника права здійснювати господарську діяльність.
Розпорядник майна - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення процедури розпорядження майном (абз. 20 ч. 1 КУзПБ).
У свою чергу, статтею 44 КУЗПБ визначено поняття процедури розпорядження майном, а також передбачено ряд повноважень розпорядника майном та дій боржника.
Згідно із частиною 1 статті 44 КУзПБ, під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).
Відповідно до ч. 3 ст. 44 КУзПБ, розпорядник майна серед іншого зобов`язаний вживати заходів для захисту майна боржника.
Частиною 8 статті 44 КУПБ встановлено, що у процедурі розпорядження майном боржник не має права без згоди комітету кредиторів (зборів кредиторів - до моменту обрання комітету кредиторів) здійснювати продаж істотних активів боржника.
Отже, з метою збереження та ефективного використання майнових активів боржника, захисту прав та інтересів кредиторів, у статті 44 КУПБ встановлено відповідні обмеження у діяльності боржника, що є складовою системою заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника. Такі заборони і обмеження діють в силу закону та, за загальним правилом, не потребують реалізації (установлення) у судових рішеннях, а наслідком їх недотримання є недійсність/нікчемність рішення, правочину чи майнової дії боржника.
З урахування специфіки провадження у справі про банкрутство, безпосередньою метою застосування передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову як заходів забезпечення вимог кредиторів у даній справі, є збереження майна боржника та у такий спосіб охорони матеріально-правових інтересів кредиторів від можливих недобросовісних дій боржника чи інших осіб стосовно його активів задля попередження потенційних труднощів у досягненні основної мети процедур банкрутства - повного задоволення вимог кредиторів.
Вирішуючи питання про забезпечення вимог кредиторів, суд бере до уваги інтереси не тільки боржника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням або не застосуванням відповідних заходів.
При цьому, суд звертає увагу, що при виборі заходів забезпечення вимог кредиторів, слід дотримуватись розумного балансу між необхідністю забезпечення збереження активів боржника, та їх ефективного використання з одного боку, та неприпустимістю блокування господарської діяльності боржника, з іншого боку.
Обрані заходи не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного боржнику майна чи зниження його вартості.
Суд зазначає, що одночасно із введенням процедури процедуру розпорядження майно боржника, судом введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Виходячи зі змісту ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", такий спосіб забезпечення вимог кредиторів як накладення арешту на майно боржника полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби в обмеженні права користуватися майном або його вилученні в боржника та передачі іншим особам.
З моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).
З огляду на те, що судові процедури банкрутства регулюються спеціальним законом, положення ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" слід застосовувати з урахуванням приписів Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).
Частиною 1 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.
Відповідно до частини п`ятої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.
Станом на дату розгляду даного клопотання триває процедура розпорядження майном ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та відповідно до ухвали суду від 30.04.2024 її строк продовжено.
Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вказує на те, що на виконання п. 3 резолютивної частини ухвали суду від 08.09.2023, керуючись вимогами ч. 5 с. 41 КУзПБ та п 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", протягом 06 та 07 березня 2024 року зупинено виконавчі провадження (виконавчі дії) у 181 виконавчому провадженні з виконавчих документів на суму 40 747 853,82 грн на які поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів та при цьому вказує на те, що знаходиться 510 виконавчих проваджень з виконання виконавчих документів на суму 16 754 528,80 грн на які дія мораторію за задоволення вимог кредиторів не поширюється відповідно до ч. 5 ст. 41 КУзПБ, зокрема 490 виконавчих проваджень на суму 11 221 405,90 грн, зі стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, в тому числі в виконавче провадження №70939393, що входить до ЗВП №36035661.
Разом з тим, суд звертає увагу, що у постанові від 24.04.2024 про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №70939393 (ЗВП №36035661), головним державним виконавцем зазначено про стягнення з боржника в користь юридичних та фізичних осіб та держави грошових коштів на загальну суму стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафі в сумі 63 425 370,90 грн.
Так, в ухвалі суду від 24.10.2024, зазначено, що згідно п. 4.4, 4.5 статуту ДП "Тернопільський облавтодор", підприємство має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном в порядку та з обмеженнями, установленими законодавством, статутом засновника, цим статутом та внутрішніми (локальними) документами, затвердженими Засновником. У випадках, передбачених статутом засновника та внутрішніми (локальними) документами засновника, підприємство має право здійснювати операції з майном за обов`язкового погодження (з дозволу) засновника та погодження вищого органу засновника.
Відповідно до пункту 34 статті 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань здійснюють визначені законодавством повноваження щодо державних підприємств та господарських організацій з корпоративними правами держави, що перебувають у їх управлінні.
Згідно з абз. 2 пункту 11, пункту 18 частини 1 статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" державне акціонерне товариство, утворене у процесі перетворення державного підприємства, 100 відсотків акцій якого належать державі, не має права безоплатно передавати закріплене за ним майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майно, що належить до основних фондів, державне акціонерне товариство має право лише за попередньою згодою органу, який здійснює управління корпоративними правами держави, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом.
Згідно правових висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 22.06.2022 по справі №913/849/14 Державне агентство автомобільних доріг України (сьогодні Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України) є органом, уповноваженим управляти державним майном щодо майна дочірніх підприємств ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", зокрема, й в інших справах про банкрутство дочірніх підприємств AT "ДАК "Автомобільні дороги України" - у справі №904/5292/19 ДП "Дніпропетровський облавтодор", №909/995/19 ДП "Івано-Франківський облавтодор", № 906/1318/19 ДП "Житомирський облавтодор", №913/849/14 ДП "Луганський облавтодор", № 44/258-6 ДП "Київське обласне дорожнє управління", № 908/671/18 ДП "Запорізький облавтодор", №921/574/20 ДП "Тернопільський облавтодор", № 904/6344/20 ДП "Дніпропетровський облавтодор", №925/1630/20 ДП "Черкаський облавтодор", № 917/777/20 ДП "Полтавський облавтодор", № 915/1489/20 ДП "Миколаївський облавтодор".
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 27.01.2020 у справі № 904/1146/18, від 03.02.2022 у справі № 904/5292/19 зауважив, що враховуючи, що засновником ДП "Дніпропетровський облавтодор" є державне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі, то ДП "Дніпропетровський облавтодор" як його дочірнє підприємство за своєю сутністю також є державним підприємством, адже діє на основі державної власності, переданої йому засновником у господарське відання.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за погодженням до засновника підприємства з листом на реалізацію майна не звертався.
За приписами частини 14 статті 39 КУзПБ з моменту відкриття провадження у справі арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.
Разом з тим, ухвала суду про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в межах справи №921/534/23 до подання даного клопотання, господарським судом не виносилась.
Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи викладене вище, оцінивши у сукупності описані вище фактичні обставини справи та подані документи, приймаючи до уваги наведені положення законодавства, з метою забезпечення збереження майна боржника та забезпечення вимог кредиторів у даній справі, керуючись частиною 1 статті 40 КУПБ суд вважає обґрунтованим подане клопотання та за належне вжити заходи до забезпечення вимог кредиторів.
Щодо надання дозволу для звернення стягнення на майно боржника, описане та арештоване відповідно до постанови державного виконавця від 24.04.2024 у ВП №70939393 (ЗВП №36035661) суд зазначає наступне.
Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина п`ята статті 41 КУзПБ).
Відповідно до ч. 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Дія мораторію не поширюється на будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник. Дія мораторію не поширюється на процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності.
Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном, керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом.
Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу, провадиться з рахунку боржника в установі банку, небанківському надавачу платіжних послуг або з електронного гаманця боржника в емітенті електронних грошей.
Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на предмет обтяження, що забезпечує виконання зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - сторони генеральної угоди відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу.
Згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 50 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту постановлення ухвали про введення процедури санації арешт на майно боржника та інші обмеження дій боржника щодо розпорядження його майном можуть бути накладені лише в межах процедури санації, за умови що вони не перешкоджають виконанню плану санації та не суперечать інтересам конкурсних кредиторів. Не допускається арешт грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках умовного зберігання (ескроу), відкритих боржником у встановленому законодавством порядку.
Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що законодавець виключає можливість вчинення виконавцем виконавчих дій щодо звернення стягнення на майно боржника без згоди господарського суду у справі про банкрутство боржника.
Отже, виконавець може здійснювати виконавчі дії щодо примусового продажу майна боржника щодо вимог, на які не поширюється дія мораторію, виключно після отримання згоди суду у справі про банкрутство на звернення стягнення на конкретне майно боржника.
Як уже зазначалось, провадження у справі про банкрутство ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" перебуває на стадії розпорядженням майном боржника.
Під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).
На даний час комітет кредиторів має надати до суду для розгляду обґрунтовані пропозиції про перехід до наступної процедури та пропозиції про подальший розгляд справи на підставі звіту розпорядника майна про виконану роботу у процедурі розпорядження майном, відомостей щодо виконання повноважень розпорядником майна, передбачених частиною 3 статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, аналіз фінансово-господарського стану, інвентаризаційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника.
Відтак, надання дозволу на звернення стягнення державним виконавцем на описане та арештоване майно боржника в процедурі розпорядження майном суперечить цілі та суті процедури банкрутства, а також можливості затвердження плану санації підприємства-боржника.
Дочірнє підприємство, перебуваючи на стадії розпорядження майном в процедурі банкрутства, продовжує здійснювати свою господарську діяльність, а кредитори та розпорядник майна вчиняють дії з метою введення процедури санації та затвердження плану санації боржника.
Отже, звернення стягнення у виконавчому провадженні на майно боржника може мати наслідком перешкоджання веденню його господарської діяльності на стадії розпорядження майном, зокрема, а також ускладнить в цілому проведення боржником погашення заборгованості перед кредиторами.
Продаж майна боржника поза межами процедур банкрутства суперечить принципу черговості та пропорційності задоволення вимог у справі про банкрутство, визначених у Кодексі України з процедур банкрутства що є спеціальним, та матиме наслідком порушення балансу інтересів кредиторів і боржника.
Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо надання дозволу на звернення стягнення на описане та арештоване майно ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.136, 137,232-235,246 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 39,40, 41,44,45 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, -
1. Клопотання №24-04/118 від 25.04.2024 /вх. №3360 від 25.04.2024/ арбітражного керуючого Брикси Андрія Олеговича про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів задоволити.
2. Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;
3. Зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №70939393 ЗВП №36035661 від 24.04.2024;
7. В задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про надання дозволу для звернення стягнення на майно боржника, описане та арештоване відповідно до постанови державного виконавця від 24.04.2024 року у ВП №70939393 (ЗВП №36035661), - відмовити.
8. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст ухвали підписано 23.07.2024.
Суддя А.М. Сидорук