ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2024м. ХарківСправа № 922/1704/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Трофімова І.В.

при секретарі судового засідання Погореловій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ДИСТРИБ`ЮЦІЇ" (01504, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 55)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІОС" (61019, м. Харків, пр. Ново-Баварський, 118а, оф. 4)
про стягнення 1'794'542,67 грн
за участю представників:

позивача - Федоришина О.О.;

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ДИСТРИБ`ЮЦІЇ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІОС", в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 1'794'542,67 грн, з яких: 1'456'666,67 грн сума основного боргу, 30'727,72 грн сума 3% річних, 252'521,82 грн сума пені та 54'745,86 грн сума інфляційних збитків.

Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки №04/06-20 від 04.06.2020 в частині своєчасної оплати товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.05.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Протокольною ухвалою від 26.06.2024 підготовче засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 липня 2024 року о 14:15 год.

Представник позивача у судовому засіданні 18.07.2024 просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, своїх представників не направив.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ДИСТРИБ`ЮЦІЇ" (Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТІОС" (Покупець, відповідач) укладено Договір №04/06-20 від 04.06.2020 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язався поставити і передати у власність товарно-матеріальні цінності Покупцю, а Покупець - прийняти та оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору Покупець зобов`язався здійснити попередню оплату вартості Товару у повному розмірі, що складає 1'456'666,67 грн, у тому числі ПДВ - 0,00 грн, шляхом перерахування грошової суми на поточний банківський рахунок Постачальника.

04.06.2023 Постачальником здійснено поставку товару на загальну суму 1'456'666,67 грн (товар: захисна маска з матеріалу нетканного поліпропілена з скобою, в кількості 158'909,09)

Поставка товару на вказану суму підтверджується видатковою накладною №103 від 04.06.2020, скріпленою печатками та підписами сторін.

Постачальник стверджує, що виконав свої зобов`язання згідно умов Договору в повному обсязі.

Проте Покупець ігнорував свій обов`язок щодо здійснення оплати за поставлений товар.

18.01.2024 за ініціативою Покупця сторонами було досягнуто нової домовленості щодо строків оплати за вже поставлений товар та було укладено додаткову угоду.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди №1 від 02.06.2023 до Договору Покупець зобов`язався здійснити оплату до 24.08.2023.

Однак, жодної оплати від Покупця Постачальником отримано не було, що підтверджується банківськими виписками за період 04.06.2020 - 04.06.2021, 04.06.2021 - 04.06.2022, 04.06.2022 - 04.06.2023, 04.06.2023 - 06.05.2024.

Позивач зазначає, що він неодноразово в телефонному режимі звертався з усним нагадуванням про оплату товару з метою досудового врегулювання спору, а також надіслав претензію на електронну адресу відповідача (вих. №07 від 07.05.2024) з вимогою в добровільному порядку перерахувати заборгованість. Однак, відповіді отримано не було.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані позивачем та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення також закріплені в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 627,628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.265 Господарського кодексу України).

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаро розпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт отримання відповідачем товару на загальну суму 1'456'666,67 грн підтверджується видатковою накладною №103 від 04.06.2020, скріпленою підписами сторін, яка наявна в матеріалах справи.

Суд установив, що відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити оплату до 24.08.2023 (п. 1 Додаткової угоди №1 від 02.06.2023 до Договору).

Проте відповідач грошові кошти в обумовлений сторонами строк не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 1'456'666,67 грн у зв`язку з чим позовні вимоги суд вважає обґрунтованими, доведеними документально та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача 30'727,72 грн суми 3% річних, 252'521,82 грн пені та 54'745,86 грн інфляційних збитків, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 6.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним Договором Покупець і Постачальник несуть відповідальність згідно з даним Договором.

Відповідно до п. 6.3. Договору порушення термінів поставки або оплати Товару тягне за собою право відповідальної сторони на отримання пені з винної сторони у розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Сплата пені не звільняє Сторони від виконання своїх зобов`язань за цим Договором

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У сфері господарювання згідно ч.2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши розрахунки позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що відповідні розрахунки є вірними, вони відповідають нормам чинного законодавства, вони не спростовані відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 252'521,82 грн, 3% річних в розмірі 30'727,72 грн та 54'745,86 грн інфляційних нарахувань є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІОС" (61019, м. Харків, пр. Ново-Баварський, 118-А, оф. 4; ідент. код 37532388) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ДИСТРИБ`ЮЦІЇ" (01504, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 55; ідент. код 39053112) 1'456'666,67 грн основного боргу, 3% річних у сумі 30'727,72 грн, пеню в сумі 252'521,82 грн, інфляційні втрати в сумі 54'745,86 грн та 26'918,14 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ДИСТРИБ`ЮЦІЇ" (01504, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 55; ідент. код 39053112).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІОС" (61019, м.Харків, пр. Ново-Баварський, 118-А, оф. 4; ідент. код 37532388).

Повне рішення складено "29" липня 2024 р.

Суддя І.В. Трофімов