ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/563/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М. ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Романчука Олександра Андрійовича

до Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал"

про стягнення 11337,82 грн

Фізична особа-підприємець Романчук Олександр Андрійович звернувся до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" 11337,82 грн, з яких: 10945,43 грн основного боргу, 160,68 грн 3% річних та 231,71 грн інфляційних.

Ухвалою від 29.05.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Враховуючи відсутність клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Романчук Олександр Андрійович передав Приватному акціонерному товариству "Коростенський завод залізобетонних шпал" товар на суму 10945,43 грн., що підтверджується видатковими накладними № 45863 від 22.11.2023 на суму 4308,34 грн та № 45978 від 23.11.2023 на суму 4 812, 85 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за поставлений товар, позивач звернувся з вказаним позовом до суду про стягнення з відповідача 10945,43 грн основного боргу. Крім заборгованості за поставлений товар, позивач просить стягнути з відповідача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 160,68 грн 3% річних та 231,71 грн інфляційних втрат (за період з 25.11.2023 до 21.05.2024).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Приписами ст.181 ГПК України врегульовано, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1-3 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1,2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частинами 1,2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні норми містяться в ст.193 ГК України.

Факт поставки позивачем відповідачу товару та обов`язок останнього провести розрахунки на загальну суму 10945,43 грн підтверджуються підписаними представниками сторін і скріпленими їх печатками видатковими накладними № 45863 від 22.11.2023 на суму 5170,01 грн та № 45978 від 23.11.2023 на суму 5775,42 грн (а.с. 4-5).

З матеріалів справи вбачається, що поставка товару за видатковими накладними № 45863 від 22.11.2023 на суму 5170,01 грн та № 45978 від 23.11.2023 на суму 5775,42 грн була здійснена у спрощений спосіб без укладення договору, тому до правовідносин сторін в частині здійснення розрахунків слід застосовувати приписи ст.692 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи те, що сторонами не було визначено строк оплати товару, застосуванню підлягає ч.1 ст.692 ЦК України, з урахуванням чого у відповідача виник обов`язок оплатити товар на загальну суму 10945,43 грн після його прийняття за видатковими накладними, а саме: за видатковою накладною № 45863 від 22.11.2023 на суму 5170,01 грн - 22.11.2023, за видатковою накладною № 45978 від 23.11.2023 на суму 5775,42 грн - 23.11.2023.

Доказів сплати відповідачем заборгованості за поставлений товар матеріали справи не містять.

За наведеного, суд дійшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 10945,43 грн є обґрунтованою.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 160,68 грн та 231,71 грн інфляційних втрат (за період з 25.11.2023 до 21.05.2024) суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши, здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що заявлена сума є обґрунтованою та арифметично вірною, тому вимога про стягнення 160,68 грн 3% річних підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що заявлена позивачем сума - 231,71 грн інфляційних не перевищує їх обґрунтований розмір та підлягає задоволенню.

Розрахунки здійснено за допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційно-пошукової програми "Ліга: Закон".

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на суму 11337,82 грн, з яких: 10945,43 грн основного боргу, 160,68 грн 3% річних та 231,71 грн інфляційних.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" (11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. Маяковського, буд. 78, ) на користь фізичної особи - підприємця Романчука Олександра Андрійовича ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 ):

- 10945,43 грн основного боргу;

- 160,68 грн 3% річних;

- 231,71 грн інфляційних;

- 3028,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.07.24

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2 - позивачу (рек. з пов.)

- відповідачу - через електронний кабінет