ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2024м. ДніпроСправа № 904/390/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Анділахай В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (м. Київ)

до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (Дніпропетровська обл., м. Нікополь)

про стягнення заборгованості

Представники:

від позивача: Сінявська Г.В.;

від відповідача: Добровольський А.Т.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося з позовною заявою до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 16389486,73грн, з якої: 7328300,83грн основного боргу, 3039915,63грн пені, 1117901,26грн штрафу, 810652,93грн трьох відсотків річних, 4092716,08грн інфляційних втрат. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №0040-03032/1902921 від 22.05.2019 в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.02.2024.

19.02.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву.

26.02.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про продовження процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 05.02.2024 у справі №904/390/24. Продовжено процесуальний строк, встановлений ухвалою суду від 05.02.2024 на подання відповідачем відзиву на позовну заяву, до 08.03.2024 включно. Відкладено підготовче засідання на 26.03.2024.

08.03.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити в позові у повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивачем до позовної заяви надані не підписані сторонами акти надання послуг та акти коригування до актів надання послуг за спірний період (серпень - грудень 2019 року). Зазначає, що вказані акти обґрунтовано не були підписані відповідачем та були повернуті позивачу у зв`язку з існуванням на той час спору між АТ «Нікопольський завод феросплавів» та НКРЕКП, який розглядався в порядку адміністративного судочинства справа №640/17408/19, третя особа ПрАТ «НЕК «Укренерго». Предметом спору було оскарження постанови НКРЕКП від 01.08.2019 №1622 «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «Укренерго» та постанови №1893 від 10.09.2019 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 01.08.2019 року № 1622» (що діяли у період серпень грудень 2019 року). Враховуючи викладене, відповідач вважає, що строк оплати за спірний період не настав, оскільки саме з 28.09.2023, тобто з дати остаточного вирішення адміністративного спору і прийняття постанови Верховним Судом у справі №640/17408/19, позивач повинен був здійснити коригування та направити акти на адресу відповідача чого здійснено не було.

22.03.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

В своїх поясненнях на заперечення відповідача зазначає, що зупинення дії нормативно-правового акту, як одного із видів забезпечення позову, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін за договором, та тим більш не звільняє сторони від обов`язку виконання своїх зобов`язань відповідно до умов договору, адже правовідносини сторін є господарськими і регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законом України «Про ринок електричної енергії» та умовами договору про надання послуг з передачі електричної енергії. Також зазначає, що користувач за п. 1.2 договору зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього договору, позивачем надавалися послуги відповідачу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління відповідно умов договору, отримання яких не заперечується відповідачем. Щодо відмови у підписання актів за серпень грудень 2019 року відповідач заперечував щодо застосування тарифу, однак заперечення щодо обсягу наданої послуги у відповідача були відсутні.

25.03.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. В наведених запереченнях відповідач просить приєднати до матеріалів справи копію листа позивача №01/10799 від 20.02.2024 та копії актів коригування до актів надання послуг за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року, з урахуванням отримання відповідачем актів коригування до актів надання послуг із супровідним листом №01/10799 від 20.02.2024 від позивача після направлення відзиву на позовну заяву. Відповідач вважає, що строк оплати спірних актів коригування настав 15.04.2024, оскільки лист із актами коригування був отриманий відповідачем 05.03.2024.

26.03.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання, до якого надано обґрунтований розрахунок погашення основної заборгованості відповідачем станом на 29.12.2023 із письмовими поясненнями.

У судовому засіданні 26.03.2024 представник відповідача звернувся з клопотанням про оголошення перерви у підготовчому засіданні у зв`язку з можливістю укладення мирової угоди.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву та призначено підготовче засідання на 16.04.2024.

15.04.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли додаткові пояснення на заперечення відповідача на відповідь на відзив. В своїх поясненнях на заперечення відповідача зазначає, що акти коригування за спірний період були направлені відповідачу листом №01/5771 від 16.02.2021.

15.04.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просить приєднати до матеріалів справи копію платіжної інструкції №276642 від 15.04.2024 про сплату основного боргу за договором №0040-03032/1902921 від 22.05.2019 та копію листа відповідача №2024.03.27/10-4016/6601 від 27.03.2024 щодо пропозиції вирішення спору мирним шляхом з проектом мирової угоди. Також зазначає, що станом на 15.04.2024 відповідачем ще не отримано відповідь на свою пропозицію від 27.03.2024 щодо укладання мирової угоди, яку відповідач направив на адресу позивача 27.03.2024 з проектом мирової угоди.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2024 оголошено перерву та призначено підготовче засідання на 02.05.2024.

01.05.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли додаткові пояснення з урахуванням заяви відповідача про сплату основного боргу.

В своїх поясненнях позивач зазначає, що 15.04.2024 на рахунок позивача надійшли кошти у сумі 7443576,10грн, у зв`язку з чим борг який виник за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0040-03032/1902921 та який є частиною предмету спору в розмірі 7328300,83грн відповідачем погашено. Також зазначає, що акти коригування від 03.02.2021 до актів надання послуги за період серпень грудень 2019 року за договором про надання послуг з диспетчерської (оперативно-технологічного) управління від 22.05.2019 № 0040-03032/1902921 позивачем було направлено відповідачу листом №01/4177 від 03.02.2021, на яке отримано заперечення у вигляді листа за №2021.03.11/19-6602/4005, у зв`язку з чим вважає, що нарахування штрафних санкцій здійснено позивачем правомірно.

01.05.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли додаткові пояснення з урахуванням відмови позивача в укладенні мирової угоди.

02.05.2024 судове засідання з розгляду справи №904/390/24 не відбулося у зв`язку з відсутністю доступу до підсистеми відеоконференцзв`язку "ЄСІТС" через технічні неполадки в обладнанні провайдера Інтернет зв`язку.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.05.2024 призначено підготовче засідання на 16.05.2024.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.06.2024.

31.05.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просить, у випадку прийняття рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу, зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій на 95%.

10.06.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просить приєднати до матеріалів справи копію платіжної інструкції №277128 від 27.05.2024 про сплату пені в розмірі 195527,85грн за договором №0040-03032/1902921 від 22.05.2019.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2024 оголошено перерву та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 15.07.2024.

10.07.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли додаткові пояснення в яких позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу на 95%. Також зазначає, що 28.05.2024 на рахунок позивача надійшли кошти у сумі 195527,85грн, якими відповідачем частково сплачено нараховану суму пені.

У судовому засіданні 15.07.2024 проголошені вступна та резолютивна частина рішення суду.

Під час розгляду справи судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

22.05.2019 між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі оператор системи передачі (ОСП), виконавець, позивач) та Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (далі користувач, відповідач) було укладено договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №0040-03032/1902921.

09.09.2019, 16.07.2020, 17.09.2021, 18.01.2022 та 14.02.2023 між сторонами було укладено додаткові угоди до договору (а.с. 55-97 том 1). В додатковій угоді від 14.02.2023 дійшли згоди викласти договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №0040-03032/1902921 від 22.05.2019 в новій редакції, яка викладена нижче.

Відповідно до пункту 1.1 договору цей договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим договором ОСП зобов`язується надавати послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі - послуга).

Користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього договору (пункт 1.2 договору).

Ціна договору визначається як сума нарахованої вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком протягом календарного року (пункт 2.1 договору).

Оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятором), відповідно до затвердженої нею методики та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному вебсайті https://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набрання чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо більш пізній строк не визначено такою постановою (пункт 2.2 договору).

Обсяг наданої послуги визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі (пункт 2.3 договору).

Вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України (пункт 2.4 договору).

Пунктом 2.5 договору встановлено, що розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків: до 10 числа розрахункового місяця - 35% вартості послуги; до 20 числа розрахункового місяця - 35% вартості послуги; до останнього банківського дня календарного місяця - 30% вартості послуги.

Плановий обсяг послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих користувачем повідомлень, в тому числі щодо планового обсягу передачі електричної енергії на розрахунковий період. У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач передає оператору системи передачі (ОСП), виконавцю повідомлення про зміну обсягів послуги. Оператор системи передачі (ОСП), виконавець протягом 5 робочих днів після отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів (пункт 2.6 договору).

Відповідно до пункту 2.7 договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем, або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку (далі АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку. Оплату вартості послуги, після коригування обсягів, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання послуги (включно). Акти надання послуги та акти коригування до актів надання послуги у відповідному розрахунковому періоді виконавець направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони.

Згідно з пунктом 2.8 договору користувач здійснює підписання актів надання послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів з дня їх отримання користувачем та повертає виконавцю.

За відсутності заборгованості надлишок коштів, що надійшли протягом розрахункового періоду, зараховується в рахунок оплати наступного розрахункового періоду. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів зараховується в оплату штрафних санкцій, за наявності згоди користувача (пункт 2.9 договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору за внесення платежів, передбачених главою 2 цього договору, з порушенням термінів користувач сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України. Оплата пені здійснюється за окремим рахунком.

За необґрунтовану відмову від своїх зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 3% від вартості послуг розрахункового періоду, у якому зафіксовано невиконання такого зобов`язання. Сплата штрафних санкцій за відмову від виконання своїх зобов`язань не звільняє сторони від виконання зобов`язання в натурі, крім випадку, коли управлена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання (пункт 6.10 договору).

Пунктом 10.4 договору встановлено, що акти надання послуги, акти коригування до актів надання послуги, акти звірки розрахунків наданої послуги, рахунки, повідомлення про планові обсяги та будь-які інші повідомлення за цим договором повинні направлятися однією стороною іншій за допомогою Сервісу, електронною поштою або факсимільним повідомленням, а також можуть бути підтверджені рекомендованим листом, іншим реєстрованим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому договорі.

Відповідно до пункту 10.6 договору будь-які документи, що створюються/укладаються сторонами під час виконання договору (у тому числі акт надання послуги або акт коригування до акта наданої послуги), можуть бути підписані сторонами як у паперовій формі шляхом проставлення власноручного підпису уповноваженої особи на час тимчасового нефункціонування Сервісу, про що виконавець зобов`язаний повідомити на своєму вебсайті, так і в електронній формі з використанням електронного підпису (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом) за допомогою Сервісу, який забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами та знаходиться в мережі Інтернет за посиланням: https;//online.ua,energy/. Один документ повинен бути підписаний обома сторонами в один і той самий спосіб (залежно від форми документа).

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2023. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 12.1 договору).

Договір та додаткові угоди до нього підписані сторонами без заперечень та зауважень до них.

На виконання умов договору позивачем було надано відповідачу послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за період з липня 2019 року по листопад 2023 року на загальну суму 486787571,06грн, яка виникла також з урахуванням виконання позивачем постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 у справі 640/17408/19 в частині проведення донарахування вартості наданих послуг відповідно до договору шляхом складання актів коригування: акт-коригування до акту надання послуги за вересень 2019 року (з урахуванням акту коригування від 02.01.2020) яким суму збільшено на 1149124,85грн; акт-коригування від до акту надання послуги за жовтень 2019 року (з урахуванням акту коригування від 02.01.2020) яким суму збільшено на 2920352,00грн; акт-коригування від 03.02.2021 до акту надання послуги за листопад 2019 року, яким суму збільшено на 1937823,20грн; акт-коригування до акту надання послуги за грудень 2019 року, яким суму збільшено на 1964551,25грн. На підтвердження чого, позивачем надано до матеріалів справи акти надання послуг та акти-коригування (а.с. 98-180 том 1).

Як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору за надані послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за період з липня 2019 року по листопад 2023 року здійснив часткову оплату наданих послуг у сумі 479459270,23грн, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 7328300,83грн, що і стало причиною звернення до суду.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних із встановленням факту надання послуг та порушення відповідачем домовленості з оплати вартості даних послуг на обумовлену суму, правомірність нарахування штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

У відповідності до статті 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно пункту 8 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів наданих послуг.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано положення договору в частині виконання його зобов`язань.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послуги відповідає обов`язок користувача оплатити вартість наданих послуг.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Враховуючи умови договору строк оплати наданих послуг з урахуванням актів коригування є таким, що настав.

Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першої та третьої статті 74, частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної оплати наданих послуг на суму 7328300,83грн відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати за надані послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за період з липня 2019 року по листопад 2023 року в сумі 7328300,83грн слід визнати обґрунтованими.

Однак, як свідчать наявні у справі докази (а.с. 41 том 3) відповідач здійснив погашення основної заборгованості на суму 7443576,10грн згідно з платіжною інструкцією №276642 від 15.04.2024.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-04).

У пункті 5.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17 та в пункті 5.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №916/542/18 сформульовано правовий висновок про те, що під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

З огляду на викладене, підтвердження позивачем здійсненої оплати, а також враховуючи дату звернення позивача з позовом (30.01.2024) та відкриття провадження у справі (05.02.2024), суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 7328300,83грн у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Окрім вимоги про стягнення основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню згідно з п. 6.1 договору в розмірі 3039915,63грн, штраф згідно п. 6.10 договору у сумі 1117901,26грн, 3% річних 810652,93грн, інфляційні втрати 4092716,08грн, які розраховані на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, відповідно до розрахунку (а.с. 126-131 том 2).

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6.1 договору за внесення платежів, передбачених главою 2 цього договору, з порушенням термінів користувач сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України. Оплата пені здійснюється за окремим рахунком.

За необґрунтовану відмову від своїх зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні штраф у розмірі 3% від вартості послуг розрахункового періоду, у якому зафіксовано невиконання такого зобов`язання. Сплата штрафних санкцій за відмову від виконання своїх зобов`язань не звільняє сторони від виконання зобов`язання в натурі, крім випадку, коли управлена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання (пункт 6.10 договору).

Заявлена позивачем пеня розрахована у загальній сумі 3039915,63грн за загальний період з 20.09.2019 по 25.04.2022 та штраф у сумі 1117901,26грн.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені та штрафу, судом порушень не встановлено.

Разом з цим, як свідчать наявні у справі докази (а.с. 180 том 3) відповідач здійснив погашення пені на суму 195527,85грн згідно з платіжною інструкцією №277128 від 27.05.2024.

З огляду на викладене, підтвердження позивачем здійсненої оплати, а також враховуючи дату звернення позивача з позовом (30.01.2024) та відкриття провадження у справі (05.02.2024), суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення суми пені в розмірі 195527,85грн у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, правомірними є позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 2844387,78грн за загальний період з 20.09.2019 по 25.04.2022 та штрафу у сумі 1117901,26грн.

Однак, у питанні покладення на відповідача відповідальності у вигляді пені та штрафу судом береться до уваги також таке.

Відповідач під час розгляду справи звернувся з клопотанням в якому просив в частині стягнення пені та штрафу, зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій на 95%.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що з 01.11.2023 виробництво відповідача знаходиться в стані повної зупинки пічних агрегатів, що викликано безпосередньо як руйнуваннями, пошкодженнями виробничих потужностей, майна відповідача, внаслідок ворожих обстрілів, так і складною ситуацією в енергетичній системі України, що є також наслідком військової агресії рф проти України. У зв`язку з відсутністю організаційних можливостей та зупинкою виробництва працівникам Товариства оголошено вимушений простій. При цьому відповідач дотримується передбачених трудовим законодавством України гарантій з виплати 2/3 тарифної ставки працівникам, що знаходяться у вимушеному простої не з вини працівників. Відтак проведення воєнних (бойових) дій на території Нікопольської міської територіальної громади та повна зупинка виробництва у відповідача в аспекті його обов`язку виконати умови договору є надзвичайною та винятковою обставиною, яку він не міг передбачити та запобігти їй будь-якими доступними для нього засобами. Ведення бойових дій в місті Нікополь Дніпропетровської області не є для відповідача звичайним господарським (комерційним) ризиком, а є надзвичайною обставиною в умовах війни. На підтвердження зазначеного надав витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, звіти про фінансовий стан, довідку щодо оголошення повітряних тривог за період з 01.01.2024 по 30.04.2024, внутрішні накази відповідача про часткове скорочення штату та зупинення виробництва (а.с. 87-172 том 3).

Дослідивши подане відповідачем клопотання, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання про зменшення пені та штрафу з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України).

При цьому чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зі змісту зазначених правових норм убачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17. Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 убачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

За приписом частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що підприємство відповідача знаходиться під постійними обстрілами, що спричиняють руйнування та пошкодження виробничих потужностей, майна відповідача. Також матеріалами справи підтверджується відсутність організаційних можливостей та зупинку виробництва відповідача. Відтак проведення воєнних (бойових) дій на території Нікопольської міської територіальної громади та повна зупинка виробництва відповідача є надзвичайною та винятковою обставиною.

Також, суд враховує, що відповідачем під час розгляду справи здійснено погашення основної заборгованості та частково нарахованої пені.

Враховуючи викладене, пеня у сумі 2844387,78грн та штраф у сумі 1117901,26грн становить надмірний тягар для відповідача, а також враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, розумності та справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 284438,78грн (на 90%) та штрафу до 111790,13грн (на 90% від заявленого).

Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 284438,78грн та штрафу у сумі 111790,13грн.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати розраховані у сумі 4092716,08грн за загальний період з листопада 2019 року по листопад 2023 року.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом порушень не встановлено.

Позивачем також заявлено до стягнення 3% річних, які розраховані у сумі 810652,93грн за загальний період з 20.09.2019 по 18.12.2023.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку 3% річних судом порушень не встановлено.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення 284438,78грн пені, 111790,13грн штрафу, 810652,93грн 3% річних, 4092716,08грн інфляційних втрат. В решті позовних вимог слід відмовити.

Стосовно інших доводів сторін суд зазначає наступне.

Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору в розмірі 132984,87грн. При цьому зменшення розміру пені та штрафу на зменшення судового збору не впливає.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 16389486,73грн, з якої: 7328300,83грн основного боргу, 3039915,63грн пені, 1117901,26грн штрафу, 810652,93грн трьох відсотків річних, 4092716,08грн інфляційних втрат - задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору в частині стягнення з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 7328300,83грн основного боргу, 195527,85грн - пені.

Стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310, ідентифікаційний код 00186520) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ідентифікаційний код 00100227) 284438,78грн пені, 111790,13грн штрафу, 4092716,08грн - інфляційних втрат, 810652,93грн - 3% річних, 132984,87грн - витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 24.07.2024.

Суддя В.О. Татарчук