ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2024 Справа № 917/178/23

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Євромістобуд", вул. Шевченка, 65-А, м. Полтава, 36039

до ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Суддя Погрібна С.В.

Секретар судового засідання Сорока Є.С.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Суть спору. До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява від засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Євромістобуд" про стягнення з ОСОБА_1 925 957,00 грн безпідставно набутих коштів, з яких 711 377,00 грн - відшкодування оплати госпвитрат, 214 580,00 - витрати на відрядження.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 28.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі; призначено підготовче засідання у справі на 23.05.2023, 10:30

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.07.2023 у справі № 917/178/23 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Євромістобуд" залишено без розгляду; повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Євромістобуд" з Державного Бюджету України 13 889,35 грн судового збору.

Відповідна ухвала мотивована тим, що позовна заява, подана від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Євромістобуд", а не власника юридичної особи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Євромістобуд" з відповідною ухвалою суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та просив відповідну ухвалу скасувати.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Євромістобуд" задоволено; ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.07.2023 у справі № 917/178/23 скасовано; справу № 917/178/23 направлено до Господарського суду Полтавської області для подальшого розгляду.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 08.11.2023 продовжено розгляд справи; підготовче засідання призначено на 14.12.2023, 11:00.

20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 у справі № 917/178/23.

Ухвалою Верховного Суду від 13.11.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 917/178/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2023; витребувано з Господарського суду Полтавської області та Східного апеляційного господарського суду матеріали справи № 917/178/23.

Господарським судом зупинено провадження у справі, про що постановлено відповідну ухвалу від 20.11.2023. Матеріали справи № 917/178/23 надіслано до Верховного Суду України.

Постановою Верховного Суду України від 05.12.2023 постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 у справі № 917/178/23 залишено без змін.

Ухвалою суду від 17.01.2024 поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 27.02.2024, 11:00.

26.02.2024 від представника позивача та представника відповідача надішли клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в інших судових справах та неможливістю прибути у судове засідання (вх. № 2508, 2543).

Ухвалою від 27.02.2024 відкладено підготовче засідання на 20.03.2024, 11:30.

20.03.2024 від представника позивача надійшла заява про відвід судді (вх.№3808).

В судовому засіданні 20.03.2024 суд оголосив перерву до 27.03.2024, 11:30 для вирішення питання стосовно розгляду заяви про відвід судді Погрібної С.В.

Ухвалою суду від 20.03.2024 залишено без розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Євромістобуд" про відвід судді Погрібної С.В. від розгляду справи № 917/178/23.

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні 27.03.2024 повідомили про відсутність заяв чи клопотань, про закриття підготовчого провадження не заперечували.

Ухвалою від 27.03.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 30.04.2024, 11:00.

29.04.2024 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з зайнятістю в кримінальному провадженні (вх. № 5927).

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Погрібної С.В., судове засідання призначене на 30.04.2024 не відбулось. Наступне судове засідання призначено на 13.06.2024.

В судове засідання 13.06.2024 представники сторін не з`явились, причин щодо неявки суду не повідомили. Учасники справи та їх представники належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання.

Будь-які клопотання, зокрема, про відкладення розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Статтею 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 2 статті 233 ГПК України це рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Судом встановлено, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Євромістобуд" зареєстроване за номером 014006534 (а.с. 5-6 том 1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідач під час перебування на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Євромістобуд" завдав збитків у сумі заявленій до стягнення.

Так, 11 грудня 2019 року рішенням учасника № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Євромістобуд" було призначено на посаду директора з 12.12.2019 ОСОБА_1 (а.с. 26).

Відповідно до наказу №12-к від 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора з посадовим окладом 4200,00 гри., згідно штатного розкладу (а.с. 97 том 1).

18 травня 2021 року, єдиним власником та директором Товариства стала ОСОБА_2 , що підтверджується Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна група "Євромістобуд" та рішенням єдиного учасника № 4/2021 від 20 травня 2021 року (а.с. 27-28 том 1)

Як стверджує позивач, після перевірки документів Товариства та прийняття справ директором було встановлено, що з рахунків Товариства було перераховано кошти на особисту розрахункову карту ОСОБА_1 , а саме:

- 28.12.2019 в сумі 76 246,00 грн та 92 147,00 грн із зазначенням в призначення платежу госпвитрати в грудні 2019 року (платіжне доручення № 157, № 158, а.с. 33, 34 том 1);

- 03.01.2020 в сумі 92 147,00 грн та 98 147,00 грн із зазначенням призначення платежу госпвитрати в грудні 2019 року (платіжне доручення № 161, № 163, а.с. 35, 36 том 1);

- 28.01.2020 в сумі 93 832,00 грн та 96 248,00 грн із зазначенням призначення платежу відшкодування витрат на відрядження згідно з наказом № 9 та № 14 від 27.01.2020 (платіжне доручення № 182, №180, а.с. 37, 38 том 1);

- 05.02.2020 в сумі 146 720,00 грн із зазначенням призначення платежу госпвитрати в лютому 2020 року (платіжне доручення № 189, а.с. 39 том 1);

- 07.02.2020 в сумі 60 300,00 грн із зазначенням призначення платежу госпвитрати в лютому 2020 року (платіжне доручення № 196, а.с. 40 том 1);

- 19.05.2020 в сумі 24 500,00 грн із зазначенням призначення платежу витрати на відрядження за травень 2020 року (платіжне доручення № 1, а.с. 41 том 1);

- 19.06.2020 в сумі 20 100,00 грн із зазначенням призначення платежу госпвитрати в червні 2020 року (платіжне доручення № 1, а.с. 42 том 1);

- 24.07.2020 в сумі 30 570.00 грн із зазначенням призначення платежу госпвитрати в липні 2020 року (платіжне доручення № 1, а.с. 43 том 1);

- 31.07.2020 в сумі 95 000,00 грн із зазначенням призначення платежу відшкодування оплати госпвитрат в липні 2020 року (платіжне доручення № 1, а.с. 44 том 1).

Так, на думку позивача Товариству завдано збитків на суму 925 957,00 грн. Жодна сума перерахована на особисту картку директора ОСОБА_1 не обґрунтована та не підтверджена жодним документом. Накази на відрядження відсутні.

Відповідач же проти позову заперечив з огляду на наступне:

- позивач приховав обставину, що 20.12.2020 ОСОБА_1 звільнився із посади директора Товариства та передав справи єдиному на той час засновнику ТОВ - громадянину ОСОБА_3 ;

- з 21.12.2020 єдиним засновником та директором ТОВ «БГ «Євромістбуд»» був громадянин ОСОБА_4 , а з 18.05.2021 стала ОСОБА_2 ;

- позивач не вказав яким саме чином відбувалась перевірка документів Товариства;

- позивач не вказав на підставі якого документу 21.12.2020, справи Товариства були передані від засновника ОСОБА_3 директору та новому засновнику ОСОБА_4 , а у подальшому ОСОБА_2 ;

- позивач не вказав чи зверталось нове керівництво Товариства до колишніх власників/директорів із запитами про надання документів, що стосується передачі підзвітних коштів на придбання ОСОБА_1 (як директором) товарів, робіт, послуг у відношенні ТОВ «БГ «Євромістбуд»» за період з 16.01.2020 по 20.12.2020 (включаючи, але не виключно накази про відрядження, видаткові касові ордери, банківські виписки, авансові звіти тощо).

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши та з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 54 Господарського процесуального кодексу України власник (учасник, акціонер) Власник (власники), учасник (учасники), акціонер (акціонери) юридичної особи, якому (яким) сукупно належить 5 і більше відсотків статутного капіталу товариства (голосуючих акцій) або частка у власності юридичної особи якого (яких) сукупно становить 5 і більше відсотків, може (можуть) подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою. У разі відкриття провадження за таким позовом зазначена юридична особа набуває статусу позивача, але не вправі здійснювати свої процесуальні права та обов`язки без згоди власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів), який (які) подав (подали) позов. Посадова особа, до якої пред`явлений позов, не вправі представляти юридичну особу та призначати іншу особу для представництва юридичної особи в даній справі.

Згідно із частиною другою статті 89 Господарського кодексу України посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.

Верховний Суд у Постанові від 04.12.2018 у справі № 910/21493/17 зробив висновок, що згідно з вимогами статті 92 Цивільного кодексу України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема, директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише в невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень. Аналогічні висновки зроблені і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №911/2129/17.

Наведене відповідає міжнародним Принципам корпоративного управління Організації економічного співробітництва та розвитку, які закріплюють такі основні фідуціарні обов`язки директорів підприємства, як обов`язок дбайливого ставлення (діяти добросовісно на користь розвитку підприємства, приділяючи достатньо часу, зусиль і професійних навичок управлінню ним) та обов`язок лояльності (уникати конфлікту інтересів і діяти під час ухвалення рішень щодо діяльності підприємства лише в інтересах останнього).

Головною метою фідуціарних обов`язків є необхідність забезпечення економічного розвитку підприємства, а відповідно недотримання таких базових обов`язків може призвести до завдання збитків підприємству і зобов`язання їх відшкодувати.

Таким чином, при застосуванні статті 92 Цивільного кодексу України потрібно оцінювати не лише формальну сторону питання - дотримання посадовою особою всіх положень законодавства, статуту, рішень загальних зборів учасників/акціонерів тощо. Адже навіть коли посадова особа формально виконала всі вимоги законодавства та установчих документів товариства, її дії (бездіяльність) можуть не бути добросовісними, розумними та вчиненими в інтересах товариства.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною (стаття 225 Господарського кодексу України).

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Єдиними доказами на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог є платіжні доручення про перерахування коштів відповідачу, які не є належними і допустимими доказами вчинення колишнім директором Товариства Горпинченко М.В. порушення своїх повноважень та господарського зобов`язання, що потягло за собою завдання позивачу відповідачем збитків.

Будь-які інші докази в підтвердження викладених позивачем обставин в матеріалах справи відсутні.

Згідно статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Збитками є втрата або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом та її розмір.

Дослідивши подані докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності всіх складових, необхідних для застосування відповідальності за правопорушення у вигляді завданих збитків в сумі 925 957,00 грн.

При цьому суд зазначає, що доводи відповідача наведені у відзиві не є підставою для відмови у позові.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 16.07.2024 з урахуванням строку перебування судді у відпустці.

Суддя Погрібна С.В.