ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1189/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури (65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 3) в інтересах держави в особі Кілійської міської ради (68300, Одеська обл., Ізмаїльський р-н, м. Кілія, вул. Миру, буд. 57, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю СІДІМІТ (68100, Одеська обл., Татарбунарський р-н, м. Татарбунари, вул. Соборна, буд. 8, кв. 24, )

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, -

за участю учасників справи:

прокурор Лянна О.А.

від позивача: не з`явився

від відповідача: Іноземцев О.В., адвокат, діє на підставі ордеру

Суть спору: Заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кілійської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю СІДІМІТ, в якому просить суд:

- усунути перешкоди власнику - Кілійській міській територіальній громаді в особі Кілійської міської ради у користуванні та розпорядженні майном шляхом припинення використання Товариством з обмеженою відповідальністю СІДІМІТ озера Китай площею 5000 га, яке знаходиться на території Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, разом із земельною ділянкою під ним для цілей спеціального використання водних біоресурсів в режимі рибогосподарської експлуатації;

- усунути перешкоди власнику - Кілійській міській територіальній громаді в особі Кілійської міської ради у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов?язання Товариства з обмеженою відповідальністю СІДІМІТ повернути Кілійській міській територіальній громаді в особі Кілійської міської ради озеро Китай площею 5000 га, яке знаходиться на території Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, разом із земельною ділянкою під ним.

В обґрунтування позовних вимог Заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кілійської міської ради вказує на порушення вимог земельного, водного та природоохоронного законодавства України під час використання ТОВ СІДІМІТ земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом - озером Китай площею водного дзеркала 5000 га, який знаходиться на території Кілійської міської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області; прокурор стверджує, що на підставі режиму СТРГ ТОВ СІДІМІТ здійснюється промисел водних біоресурсів у озері Китай, проте, за твердженнями прокурора, ТОВ СІДІМІТ у встановленому законодавством порядку не отримано будь-яких документів, які надають право на використання земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом - озером Китай.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1189/24; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 18.04.2024 о 10:50.

16.04.2024 за вх.№15498/24 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, які прийнято судом до розгляду. У поданих поясненнях позивач вказує, зокрема, що у позові Заступник керівника Ізмаїльської окружної прокуратури зазначає, що Кілійською міською радою допущено бездіяльність щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном та нездійснення заходів щодо звернення до суду, проте Кілійська міська рада не погоджується з доводами прокурора, викладеними у позовній заяві про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном з наступних підстав:

- водосховище озеро Китай використовується для риборозведення та зрошення, що відповідно до статті 1 Водного кодексу України відноситься до водосховища комплексного призначення; відповідно до частини 1 статті 51 Водного кодексу України у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми;

- водосховище озеро Китай знаходиться на території трьох громад: Кілійської міської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області, Суворовської сільської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області та Саф?янівської сільської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області, що підтверджується картою схемою озера Китай, наданою прокурором до позовної заяви;

- відповідно до Положення про Кілійське міжрайонне управління водного господарства - Кілійське міжрайонне управління водного господарства є державною бюджетною неприбутковою організацією, яка утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, і належить до сфери управління Державного агентства меліорації та рибного господарства України; Управління у межах своїх повноважень забезпечує на території Білгород-Дністровського, Болградського та Ізмаїльського районів Одеської області вирішення питань щодо гідротехнічної меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об?єктів комплексного призначення, міжгосподарських меліоративних систем, здійснює від імені Держрибагентства виробничі та експлуатаційні функції з управління інженерною інфраструктурою меліоративних систем та її окремими об?єктами, що перебувають у державній власності; одним із основних завдань Управління є участь у реалізації державної політики щодо гідротехнічної меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об`єктів комплексного призначення, міжгосподарських меліоративних систем на території Білгород-Дністровського, Болградського та Ізмаїльського районів Одеської області;

- відповідно до листа Кілійського міжрегіонального управління водного господарства від 02.04.2024 щодо надання інформації по водосховищу Китай зазначено, що на березі озера розташовані 8 сіл, 4 з них це села Кілійської ОТГ - Василівка, Фурманівка, Новоселівка, Червоний Яр, 2 села Суворовської сільської територіальної громади - Старі Трояни та Комишівка, 2 села Саф?янівської сільської територіальної громади - Приозерне та Муравлівка; також у листі зазначено, що водосховище Китай за своїм призначенням є комплексним, тобто згідно правил експлуатації, призначення водойми - зрошення, риборозведення, рекреація та сільгоспводопостачання;

- на підставі вищевикладеного було встановлено, що озеро Китай не знаходиться в оренді, оскільки відповідно до частини 1 статті 51 Водного кодексу України у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми, а на озері встановлений режим спеціального товарного рибного господарства, де здійснюється діяльність; Кілійська міська рада не мала повноважень щодо звернення з відповідною заявою до суду та на даний час не являється самостійним власником озера Китай, яке розміщене на території 3 (трьох) громад.

У підготовчому засіданні 18.04.2024 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 177 ГПК України про продовження строків підготовчого провадження на 30 днів та у порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 10.05.2024 о 12:15.

01.05.2024 за вх.№17816/24 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду. У поданому відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, зокрема, наступне:

- прокурором заявлений позов в інтересах особи, яка згідно із законом не здійснює правомочності власника земельної ділянки, на якій розташоване озеро Китай; з листа Кілійської міської ради від 07.03.2024 №1516/14/24 вбачається, що озеро Китай розташоване на території трьох територіальних громад та двох районів Одеської області: - Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області; - Суворовської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області; - Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області; з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №720-р Саф`янівська та Суворовська територіальні громади знаходяться на територіях Ізмаїльського району Одеської області, Кілійська територіальна громада знаходиться на території Кілійського району Одеської області; таким чином, озеро Китай та земельна ділянка, на якій воно розташоване, знаходяться на території двох районів Одеської області - Ізмаїльського та Кілійського; об`єкт водного фонду озеро Китай та земельна ділянка на якій воно розташоване, знаходяться у спільній власності трьох територіальних громад Одеської області, які знаходяться на території двох районів цієї області;

- відповідно до п.а ч.1 ст. 8 Земельного кодексу України до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області; таким чином, правомочності власника, зокрема розпорядження земельною ділянкою, на якій розташоване озеро Китай, здійснюється Одеською обласною радою; хоча Одеська обласна рада не є власником земельної ділянки, на якій розташоване озеро Китай, в силу положень п.а ч.1 ст. 8 та ч.2 ст. 122 Земельного кодексу України, саме вона є особою, яка може пред`явити позов про усунення порушень прав власності щодо цієї земельної ділянки; за таких обставин позов мав бути заявлений прокурором саме в інтересах Одеської обласної ради; вказане свідчить про недотримання прокурором порядку звернення до суду на захист інтересів держави, встановлений ст. 23 Закону України Про прокуратуру, оскільки позов заявлений не в інтересах органу, уповноваженого на захист інтересів держави в спірних правовідносинах, до Одеської обласної ради прокурор не звертався;

- земельна ділянка під озером Китай не сформована, що унеможливлює заявлення вимог щодо усунення перешкод у здійсненні права власності щодо цієї ділянки; оскільки земельна ділянка, на якій розташоване озеро Китай, не сформована, її межі у встановленому Законом порядку не визначені; ця обставина унеможливлює заявлення вимог щодо усунення перешкод у здійсненні права власності щодо цієї земельної ділянки, оскільки такі вимоги не є конкретними у частині визначення та ідентифікації об`єкту, який є предметом спору та про усунення порушень прав щодо якого ставиться питання; у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №922/392/18 (пункти 50, 52 постанови) зроблений висновок, згідно з яким земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав лише з моменту її формування та державної реєстрації права власності на цю ділянку; враховуючи, що несформована земельна ділянка не є об`єктом цивільних прав, заявлення позову щодо захисту речових прав на цю ділянку є неможливим з огляду на положення ч.1 ст. 15 ЦК України;

- твердження прокурора про неможливість проведення промислового рибальства в акваторії озера Китай за відсутності договору оренди земельної ділянки, на якій це озеро розташоване, є помилковим; у позовній заяві прокурор помилково ототожнює рибництво з промисловим рибальством; згідно з абзацем 64 ст. 1 ВК України рибництво - штучне розведення і відтворення риби та інших водних живих ресурсів; визначення промислового рибальства міститься у абзацу 26 ст. 1 Закону України Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів, згідно з яким промислове рибальство (промисел) - вид спеціального використання водних біоресурсів (вилучення, приймання, переробка, зберігання, транспортування тощо, у тому числі постачання палива, води, тари, продовольства для функціонування риболовних суден та їх екіпажів) у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), у тому числі у водах, що знаходяться за межами юрисдикції України; таким чином, рибництво та рибальство є різними видами господарської діяльності, проведення яких регламентується різними нормами права та вимагає різних дозвільних документів; озеро Китай використовується для риборозведення та зрощення, у зв`язку із чим в силу положень ст. 1 ВК України є водосховищем комплексного призначення; в силу положень ст. 51 ВК України озеро Китай не може бути об`єктом оренди; озеро Китай включено до Переліку промислових ділянок рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.1996 №552; отже, промисловий вилов риби в цьому водоймі не заборонений; оскільки озеро Китай не може бути об`єктом оренди, положення ч.4 ст. 59 ЗК України не можуть врегульовувати спірні правовідносини; для провадження рибальства чинне законодавство не вимагає від особи отримання земельної ділянки водного фонду у власність, постійне чи тимчасове користування (оренду);

- у своїй діяльності ТОВ Сідіміт використовує лише рибацькі човни безпосередньо під час вилучення (вилову) водних біоресурсів з озера; жодних споруд, пристроїв та обладнання на земельних ділянках водного фонду озера Китай ТОВ Сідіміт не розміщує та не розміщувало; ТОВ Сідіміт в акваторії озера Китай здійснює промислове рибальство та не здійснює рибництво в акваторії озера Китай, у зв`язку із чим його діяльність не підпадає під регулювання Закону України Про аквакультуру та не передбачає володіння водним об`єктом та земельною ділянкою під ним (або їх частинами).

06.05.2024 за вх.№18202/24 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом до розгляду. У поданій відповіді на відзив прокурор просить суд задовольнити позовні вимоги та вказує, зокрема, наступне:

- відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.02.2024 №10-15-0.3-909/2-24 згідно з матеріалами проекту формування території та встановлення меж сільських, селищних та міських рад народних депутатів Кілійського району Одеської області, який затверджено рішенням Кілійської районної ради від 22.01.1992 №164-ХХІ, озеро Китай знаходиться в межах території Кілійської міської територіальної громади; графічно розташування озера Китай в межах Кілійської територіальної громади також підтверджується наданою до позову карткою Кілійської громади // https://gromada.info/gromada/kiliyska/; таким чином, враховуючи розташування озера Китай в межах Кілійської міської територіальної громади, саме Кілійська міська рада є уповноваженим органом місцевого самоврядування на розпорядження спірною земельною ділянкою з розташованим на ній водним об`єктом, а також уповноваженим суб`єктом владних повноважень на виконання завдань із захисту інтересів Кілійської територіальної громади, у тому числі щодо раціонального використання земель і водних об`єктів комунальної власності; відтак, на думку прокурора вірно визначено позивача у даній справі - Кілійську міську раду;

- слід критично віднестись до наданих пояснень Кілійської міської ради від 07.03.2024 №1516/14/24, на які посилається відповідач у своєму відзиві, в частині тверджень про розташування озера Китай в межах Кілійської міської, а також Суворовської селищної та Саф`янівської сільської рад; вказані пояснення Кілійської міської ради ґрунтуються на листі Кілійського міжрегіонального управління водного господарства від 02.04.2024, згідно з яким (цитата) на березі озера Китай розташовані 8 сіл, 4 з них це села Кілійської ОТГ - Василівка, Фурманівка, Новоселівка, Червоний Яр, 2 села Суворовської сільської територіальної громади - Старі Трояни та Комишівка, 2 села Саф`янівської сільської територіальної громади - Приозерне та Муравлівка; водночас, предметом розгляду у даній справі є озеро Китай та земельна ділянка під ним, а не берег озера, на якому розташовані села, які входять у тому числі до складу Суворовської селищної та Саф`янівської сільської територіальних громад; відтак, твердження відповідача про розташування озера Китай в межах Суворовської селищної та Саф`янівської сільської територіальних громад є хибним, оскільки: по-перше, Кілійське міжрайонне управління водного господарство не є уповноваженим органом у сфері земельних відносин, не має в наявності проекту формування території та встановлення меж сільських, селищних та міських рад народних депутатів Кілійського району Одеської області, який затверджено рішенням Кілійської районної ради від 22.01.1992 №164-ХХІ, а відтак не володіє достовірною інформацією про розташування певних об`єктів у межах відповідної територіальної громади; по-друге, незрозуміло на якій підставі відповідач та Кілійська міська рада включають села Старі Трояни, Комишівка, Приозерне та Муравлівка до території озера Китай; натомість вказані села розташовані на березі та апріорі не можуть знаходитись в межах водного об`єкта;

- щодо тверджень відповідача, що уповноваженим органом на розпорядження земельною ділянкою під озером Китай є Одеська обласна рада, прокурор зазначає наступне: згідно з ч.6 ст. 83 Земельного кодексу України - територіальні громади сіл, селищ, міст можуть об`єднувати на договірних засадах належні їм земельні ділянки комунальної власності. Управління зазначеними земельними ділянками здійснюється відповідно до закону; при цьому, питання регулювання земельних відносин вирішується радами виключно на пленарних засіданнях (п.34 ст. 26, п.21 ст. 43 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні); тобто, згідно з положеннями ч.6 ст. 83 Земельного кодексу України, п.34 ст. 26, п.21 ст. 43 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні земельні ділянки набувають статусу спільної власності територіальних громад виключно після прийняття рішень про це відповідними територіальними громадами; для прийняття таких рішень земельні ділянки повинні бути сформованими, повинні мати відповідні кадастрові номери тощо; спочатку проходить формування земельних ділянок відповідних рад, а потім уже після формування земель комунальної власності можливо об`єднання таких земель у спільну власність та воно залежатиме виключно від бажання та волевиявлення відповідних територіальних громад і такі питання будуть вирішуватися радами виключно у передбачений законом спосіб - прийняття рішень на пленарних засіданнях; виходячи з наведених норм законодавства управління зазначеними земельними будуть здійснювати відповідні уповноважені органи, зокрема, обласна рада, лише після набуття земельними ділянками статусу спільної власності територіальних громад у встановленому законом порядку; водночас, відсутні будь-які відомості про прийняття місцевими радами рішень про передачу земельних ділянок у спільну власність територіальних громад; відтак, на переконання прокурора, Одеська обласна рада не може виступати розпорядником земель озера Китай;

- так, відповідно до абзаців 9, 10 п.24 Розділу X ЗК України земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки; інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом; таким чином, той факт, що земельні ділянки під озером Китай несформовані, вказане ніяким чином не нівелює право комунальної власності Кілійської міської громади, гарантоване статтею 13 Конституції України, на такі землі; Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц (пункт 56), від 01.10.2019 у справі №922/2723/17 (пункт 7.36), від 01.09.2020 у справі №233/3676/19 (пункт 61), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 200) виснувала, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб; відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків; ті обставини, що володілець не здійснив формування та оформлення як окремого об`єкта земельної ділянки, не може позбавляти власника можливості захистити порушене право;

- відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 51 ВК України у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми; водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України; право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт; водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства; неможливість одноособового рибогосподарського використання водного об`єкта без укладення договору оренди земельної ділянки підтверджена також усталеною практикою Верховного Суду, наведеною у позовній заяві (постанови від 16.06.2021 у справі №912/1941/20, від 06.10.2021 у справі №914/1326/16, від 25.01.2022 у справі №908/2153/20, від 19.07.2022 у справі №906/170/20 та інші); у згаданих постановах Верховним Судом сформульовано висновок про те, що режим рибогосподарської експлуатації не надає право користування водним об`єктом чи землями водного фонду.

У підготовчому засіданні 10.05.2024 судом оголошено перерву до 31.05.2024 о 14:20.

14.05.2024 за вх.№19439/24 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які прийнято судом до розгляду. У поданих заперечення відповідач вказує, зокрема, наступне:

- відповідна частина озера Китай знаходиться на землях, які належать відповідним територіальним громадам, оскільки вказані населені пункти находяться безпосередньо на берегу озера; слідуючи саме такою логікою озеро Китай належить до земель Фурманівської територіальної громади Кілійського району Одеської області, адже село Фурманівка також знаходиться на берегу цього озера; прокурор вказує на те, що знаходження населених пунктів Старі трояни, Комишівка, Приозерне та Муравлівка на березі озера Китай не свідчить про належність відповідної його частини до земель відповідних територіальних громад, адже ці населені пункти не знаходяться в межах озера, проте, село Фурманівка також не знаходиться в межах озера Китай, як наприклад Венеція в межах Адріатичного моря; такі суперечливі ствердження щодо належності земельної ділянки, на якій розташоване озеро Китай, можливі саме завдяки тому, що ця земельна ділянка не сформована; отже, впевнено стверджувати у власності якої або яких територіальних громад перебуває ця земельна ділянка не можна;

- посилання у відповіді на відзив на ч.6 ст. 83 ЗК України є помилковим, оскільки у дані справі предметом спору не є земельна ділянка, яка з`явилась внаслідок об`єднання декількох земельних ділянок; та обставина, що озеро Китай розташоване на території декількох територіальних громад не вказує на необхідність об`єднання земельних ділянок, на яких воно розташоване, в одну ділянку; у такому випадку, з урахуванням належності земельної ділянки, на якій розташоване озеро Китай, до різних територіальних громад, розташованих в двох районах області, повноваження власника здійснює обласна рада;

- прокурор не погоджується із твердженням про неможливість подання позову про усунення перешкод у здійсненні права власності щодо несформованої земельної ділянки, посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду у справах №№ 367/2022/15-ц від 29.05.2019, 922/2723/17 від 01.10.2019 та 233/3676/19 від 23.11.2021; однак, вищевказані постанови не є релевантними по відношенню до даної справи, оскільки в них Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким з огляду на приписи статей 387 і 388 ЦК України на можливість витребування власником земельних ділянок не впливає їхній поділ та/або об`єднання; формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб; тобто, у вказаних справах предметом спору були земельні ділянки, які були сформовані та у подальшому змінені внаслідок поділу та/або об`єднання, в той час як у даній справі спірна земельна ділянка сформована не була та не змінювалась (не поділялась на окремі та не об`єднувалась з іншими); правильність посилання ТОВ Сідіміт на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.02.2019 у справі №922/392/18, як й правильність самих цих висновків, прокурором не спростована;

- твердження прокурора про те, що сам по собі режим рибогосподарської експлуатації не надає право користування водним об`єктом чи землями водного фонду не має значення для даної справи, оскільки як зазначено вище, в акваторії озера Китай ТОВ Сідіміт здійснює промислове рибальство, яке не передбачає необхідності отримання у користування водного об`єкта та земельної ділянки, на якій він розташований;

- прокурором не надано жодних доказів створення ТОВ Сідіміт власникам земельної ділянки, на якій розташоване озеро Китай, перешкод у користуванні та розпорядженні цією ділянкою та самим озером, як водним об`єктом; своєю діяльністю, яка полягає у періодичному тимчасовому розміщенні в акваторії озера Китай рибальських човнів та вилові риби з їх використанням, ТОВ Сідіміт не створює власникам жодних перешкод у користуванні та розпорядженні ані самим озером Китай, ані земельною ділянкою, на якій воно розташоване; у позові не вказується яким чином вилов риби, якій здійснюється у встановленому порядку на підставі необхідних дозвільних документів, перешкоджає у здійсненні права власності; наявні у ТОВ Сідіміт дозвільні документи нечинними не визнані, у встановленому порядку не скасовані та взагалі ніким не оскаржені, отже, знаходження човнів ТОВ Сідіміт в акваторії озера Китай та вилов з їх використанням риби є цілком законним;

- вимагати повернення майна можливо від особи, яка їм фактично володіє; ТОВ Сідіміт не приймало ані озеро Китай, ані земельну ділянку, на якій воно розташоване, вказаними об`єктами не володіє, у зв`язку із чим не може бути зобов`язане повернути їх.

У підготовчому засіданні 31.05.2024 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 185 ГПК України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.06.2024 об 11:15. У судовому засіданні 20.06.2024 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 202 ГПК України про відкладення судового засідання на 19.07.2024 о 10:30.

21.06.2024 за вх.№24382/24 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначені аналогічні обставини, що викладені у поданих раніше письмових поясненнях від 16.04.2024, які залучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19.07.2024 прокурор просить суд задовольнити позовні вимоги.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.07.2024 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Водночас, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 5 лютого 2024 року №49/2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 06 травня 2024 року №271/2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Справа №916/1189/24 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В судовому засіданні 19.07.2024 господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 19.07.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора та представника відповідача, господарський суд встановив:

В матеріалах справи наявний Режим рибогосподарської експлуатації озера Китай, який підписаний з боку наукової організації - ДП Одеський центр Південного науково-дослідного інституту рибного господарства та океанографії, користувача - ТОВ СІДІМІТ (відповідач), що погоджений Управлінням Державного агентства рибного господарства у Одеській області та Державним агентством рибного господарства України. Відповідно до вказаного режиму:

- місце розташування водного об`єкта: озеро Китай, розташоване в Кілійському районі Одеської області;

- розміри: довжина - 24,5 кв.м, ширина - 1,8 кв.м, площа водного дзеркала - 5000 га, об`єм - 0,05000 куб.км, максимальна глибина - 2,5 м, середня - 1,4 м;

- режим СТРГ поширюється на акваторію озера, пониззя річок Кіргіж-Китай і Аліяга до моста автодороги Одеса-Їзмаїл та ділянку каналу Кофа від впадіння в озеро до рибоутримуючого пристрою (карта-схема додається);

- у вказаному Режимі також міститься інформація щодо: гідрологічного та гідрохімічного режиму; зв`язок з іншими рибогосподарськими водними об`єктами; кормової бази; водного складу водних живих ресурсів та їх запаси за видами; фактичної рибопродуктивності озера Китай за видами; обсягів улову окремих видів водних біоресурсів; обсягів вселення; обсягів вилучення водних біоресурсів; характеристики знарядь і засобів лову та їх кількість; періоду заборони на вилов трудових видів водних біоресурсів; переліку робіт з відтворення, меліорації;

- користувач зобов`язаний подавати звіти до органів рибоохорони у порядку та строки, визначеними постановою КМУ від 25.11.2015 №992;

- одноосібне право на вилучення водних біоресурсів у озері Китай має ТОВ СІДІМІТ - користувач;

- термін дії режиму: від 10.01.2019 до 31.12.2028.

Також в матеріалах справи наявне науково-біологічне обґрунтування експлуатації озера Китай у режимі спеціального товарного рибного господарства (СТРГ), яке затверджено директором ДП ОдЦ ПівденНІРО, в якому, зокрема, вказано, що спеціальні товарні рибні господарства (СТРГ) організовується для здійснення штучного розведення, вирощування водних біоресурсів та їх використання у рибогосподарських водних об`єктах (їх ділянках).

Окрім того, в матеріалах справи наявна карта схема озера Китай, на якій відображено межі акваторії СТРГ, а також вказано населені пункти.

У звітах ТОВ СІДІМІТ від 01.01.2024 та від 05.02.2024 про обсяги вилову водних біоресурсів відображена інформація щодо вилову водних біоресурсів за звітні місяці.

У листі від 07.02.2024 Головне управління Держгеокадастру в Одеській област, у відповідь на лист прокурора від 24.01.2024 повідомило наступне:

- за наявною інформацією, згідно з матеріалами проекту формування території та встановлення меж сільських, селищних та міських Рад народних депутатів Кілійського району Одеської області, який затверджено рішенням Кілійської районної ради від 22.01.1992 №164-XXI, озеро Китай розташоване на території Фурманівської сільської ради Кілійського району Одеської області; розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №720-р визначено нові адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Одеської області, до складу яких увійшли землі в межах відповідних сільських, селищних чи міських рад; так, землі на території колишньої Фурманівської сільської ради Кілійського району увійшли до складу Кілійської міської територіальної громади;

- згідно з пунктом 7 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 06.09.2012 №5245-VI, з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 01.01.2013, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими; при цьому 27.05.2021 набрав чинності Закон України від 28.04.2021 №1423-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин, основною метою якого є реформування системи управління у сфері земельних відносин; так, нормами даного Закону внесено зміни до Земельного кодексу України, зокрема, розділ Х Перехідні положення доповнено пунктом 24, яким передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

В матеріалах справи наявна роздруківка з сайту Кілійської громади, в якій відображено склад громади (Кілія, Василівка, Дмитрівка, Ліски, Новоселівка, Трудове, Миколаївка, Фурманівка, Червоний Яр, Шевченкове, Помазани), укрупнений район - Ізмаїльський район, а також наведено карту території Кілійської громади.

У листі від 27.02.2024 прокурор із посиланням на обставину здійснення ТОВ СІДІМІТ промислу водних біологічних ресурсів у озері Китай просив позивача надати інформацію про вжиті міською радою заходи або намір вжити заходи, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом до ТОВ СІДІМІТ про зобов`язання повернути земельну ділянку та водний об`єкт, припинення права користування водним об`єктом.

У листі від 07.03.2024 позивач повідомив прокурора, зокрема, що водосховище озеро Китай використовується для риборозведення та зрощення, що відповідно до ст. 1 ВК України відноситься до водосховища комплексного призначення; водосховище озеро Китай знаходиться на території трьох громад, а саме: Кілійської міської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області, Суворовської сільської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області та Саф`янівської сільської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області. Окрім того, позивачем у наданих до суду пояснень також додатково повідомлено, що відповідно до листа Кілійського міжрегіонального управління водного господарства від 02.04.2024 щодо надання інформації по водосховищу Китай зазначено, що на березі озера розташовані 8 сіл, 4 з них це села Кілійської ОТГ - Василівка, Фурманівка, Новоселівка, Червоний Яр, 2 села Суворовської сільської територіальної громади - Старі Трояни та Комишівка, 2 села Саф?янівської сільської територіальної громади - Приозерне та Муравлівка.

У повідомленні від 15.03.2024 №12-357ВИХ-24 прокурором повідомлено Кілійську міську раду в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру про те, що ТОВ СІДІМІТ здійснює використання водного об`єкта - озера Китай за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку та водний об`єкт, у зв`язку з цим прокурором підготовлено позовну заяву до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Кілійської міської ради.

Вважаючи, що відповідач безпідставно здійснює використання озера Китай за відсутністю жодного правовстановлюючого документа на земельну ділянку та водний об`єкт, прокурор звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Кілійської міської ради з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Отже, прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, має визначити компетентний орган та довести у чому полягає невжиття компетентним органом заходів для захисту порушених прав, які підлягають захисту у спосіб, який обрав прокурор, і зокрема, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Як вказує прокурор, необхідність пред`явлення даного позову зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні охорони навколишнього природного середовища, у тому числі його складових - землі та водних об`єктів як національного багатства; прокурор із посиланням на лист ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 07.02.2024 вказує, що озеро Китай знаходиться в межах території Кілійської міської територіальної громади, відтак, на думку прокурора, Кілійська міська рада є уповноваженим органом місцевого самоврядування на розпорядження спірною земельною ділянкою з розташованим на ній водним об`єктом; проте, на переконання прокурора, факт незвернення до суду відповідного органу свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує своїх повноважень щодо повернення спірної земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян та звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 10 ВК України до відання сільських, селищних, міських та районних у містах рад у галузі регулювання водних відносин на їх території належить: 1) здійснення заходів щодо раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів; 2) контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів; 3) встановлення правил загального користування водними об`єктами в порядку, визначеному статтею 47 цього Кодексу; 4) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) діяльності підприємств та інших об`єктів в разі порушення ними вимог водного законодавства в межах своєї компетенції; 5) організація роботи, пов`язаної з ліквідацією наслідків аварій та стихійного лиха, погіршенням якості вод або їх шкідливою дією, залучення у встановленому порядку до цієї роботи підприємств, установ і організацій; 6) організація інформування населення про стан водних об`єктів, а також про надзвичайні екологічні ситуації, які можуть негативно вплинути на здоров`я людей, та про заходи, що вживаються для поліпшення стану вод; 7) вирішення інших питань у галузі регулювання водних відносин у межах своєї компетенції.

Згідно з ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 24 Прикінцеві та перехідні положення ЗК України передбачено, зокрема, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад; земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки; інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звернувся до позивача - Кілійської міської ради з повідомленням від від 15.03.2024 №12-357ВИХ-24 в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру про намір звернутися до суду із відповідним позовом. Проте, у листі від 07.03.2024 позивач повідомив прокурора, зокрема, що водосховище озеро Китай використовується для риборозведення та зрощення, що відповідно до ст. 1 ВК України відноситься до водосховища комплексного призначення; водосховище озеро Китай знаходиться на території трьох громад, а саме: Кілійської міської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області, Суворовської сільської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області та Саф`янівської сільської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області.

Господарський суд вказує, що аналізуючи вищевикладені норми законодавства, прокурором вірно вказано, що розпорядження спірною земельною ділянкою з розташованим на ній водним об`єктом має здійснювати уповноважений орган місцевого самоврядування у вигляді відповідної територіальної громади. Разом з тим, необхідним є встановлення саме до якої територіальної громади відноситься озеро Китай з урахуванням тих обставин та доказів, які наявні в матеріалах справи.

У постанові КГС ВС від 17.04.2024 у справі №916/2497/23 було зазначено наступне: у випадку, якщо суд встановить, що визначений прокурором позивач не є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, тобто, відбулося звернення прокурора в інтересах неналежного позивача, це матиме процесуальним наслідком відмову у задоволенні відповідного позову, а не залишення позову прокурора без розгляду на підставі положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України. Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №911/2032/17, від 05.10.2021 у справі №925/1214/19 та від 16.02.2022 у справі №904/1407/21. За наведених обставин встановлення судом факту звернення прокурора в інтересах неналежного позивача є наслідком відмови у задоволенні позову за результатом розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про розгляд позовних вимог по суті.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За ст. 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування: а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо; б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об`єктами портової інфраструктури; в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури; г) військовим частинам Державної прикордонної служби України у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Згідно зі ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об?єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

За ч.ч. 1-9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об?єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об?єднання земельних ділянок. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально. Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об?єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно з ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 ВК України встановлено, зокрема, що водний об?єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт); озеро - природна западина суші, заповнена прісними або солоними водами; водосховище - штучна водойма місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудована для створення запасу води та регулювання її стоку; водосховище комплексного призначення - водосховище, яке відповідно до паспорта використовується для двох і більше цілей (крім рекреаційних); рибництво - штучне розведення і відтворення риби та інших водних живих ресурсів.

Згідно ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об?єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

У відповідності до ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 51 ВК України у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми. Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт. Водні об?єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об?єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Закон України Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів визначає основні засади діяльності та державного регулювання в галузі рибного господарства, збереження та раціонального використання водних біоресурсів, порядок взаємовідносин між органами державної влади, органами місцевого самоврядування і суб`єктами господарювання, які здійснюють рибогосподарську діяльність у водних об`єктах (їх частинах), внутрішніх морських водах і територіальному морі, континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні України та відкритому морі.

Статтею 1 Закону України Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів визначено, зокрема, що промислове рибальство (промисел) - вид спеціального використання водних біоресурсів (вилучення, приймання, переробка, зберігання, транспортування тощо, у тому числі постачання палива, води, тари, продовольства для функціонування риболовних суден та їх екіпажів) у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), у тому числі у водах, що знаходяться за межами юрисдикції України; район промислу - рибогосподарський водний об`єкт (його частина), в якому проводиться промисел водних біоресурсів; режим промислу - встановлена на певний проміжок часу сукупність вимог та правил, які уточнюють, доповнюють або скасовують правила рибальства для оптимізації кількісного та видового складу водних біоресурсів у визначеному водному об`єкті (його частині); режим рибогосподарської експлуатації водного об?єкта - установлена на відповідний термін сукупність вимог, умов та заходів щодо обсягів робіт з відтворення водних біоресурсів за їх віковими та видовими характеристиками, строків лову, типів і кількості знарядь та засобів лову, обсягів вилучення, регламентації любительського рибальства, ощадливого використання водних біоресурсів рибогосподарського водного об`єкта (його частини); рибальство - добування (вилов) водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах).

За ст.ст. 25, 26 Закону України Про тваринний світ рибальством вважається добування риби та водних безхребетних. На території України відповідно до законодавства може здійснюватися промислове, любительське та спортивне рибальство. Правила рибальства, об`єкти рибальства, порядок надання у користування рибогосподарських водних об`єктів, а також вимоги щодо ведення рибного господарства визначаються у порядку, встановленому цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Підприємствам, установам, організаціям і громадянам у порядку спеціального використання об`єктів тваринного світу надається право ведення промислового рибальства, включаючи промисел водних безхребетних на промислових ділянках рибогосподарських водних об`єктів та континентальному шельфі України. До рибогосподарських водних об?єктів належать усі поверхневі, територіальні і внутрішні морські води, які використовуються (можуть використовуватися) для промислового добування, вирощування чи розведення риби та інших об?єктів водного промислу або мають значення для природного відтворення їх запасів, а також виключна (морська) економічна зона та акваторія у межах континентального шельфу України. Перелік промислових ділянок рибогосподарських водних об?єктів (їх частин) визначається Кабінетом Міністрів України. Підприємства, установи, організації і громадяни, яким надано в користування рибогосподарські водні об`єкти (їх частини), для ведення промислового рибальства, включаючи промисел водних безхребетних, зобов?язані дотримуватися вимог, передбачених статтею 34 цього Закону, а також здійснювати інші заходи, що забезпечують поліпшення екологічного стану водних об`єктів і умов відтворення рибних запасів, та утримувати в належному санітарному стані прибережні захисні смуги в місцях здійснення промислового рибальства.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: баланс імовірностей (balance of probabilities) або перевага доказів (preponderance of the evidence); наявність чітких та переконливих доказів (clear and convincing evidence); поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд зазначає, що прокурор звернувся до суду з даним позовом та просить суд - усунути перешкоди власнику - Кілійській міській територіальній громаді в особі Кілійської міської ради у користуванні та розпорядженні майном шляхом припинення використання Товариством з обмеженою відповідальністю СІДІМІТ озера Китай площею 5000 га, яке знаходиться на території Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, разом із земельною ділянкою під ним для цілей спеціального використання водних біоресурсів в режимі рибогосподарської експлуатації; усунути перешкоди власнику - Кілійській міській територіальній громаді в особі Кілійської міської ради у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов?язання Товариства з обмеженою відповідальністю СІДІМІТ повернути Кілійській міській територіальній громаді в особі Кілійської міської ради озеро Китай площею 5000 га, яке знаходиться на території Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, разом із земельною ділянкою під ним.

Господарський суд вказує, що земельна ділянка та розташовне на ній озеро Китай наразі не є сформованою, в матеріалах справи відсутні відомості про державну реєстрацію земельної ділянки, її власника, а також визначених чітких меж. При цьому, господарський суд враховує, що землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад; земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки; інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом (п.24 Прикінцеві та перехідні положення ЗК України). Отже, земельна ділянка та розташовне на ній озеро Китай знаходиться у комунальній власності відповідно до закону.

Обгрунтовуючи належність озера Китай та формуючі відповідні заявлені позовні вимоги в інтересах держави в особі Кілійської міської ради, прокурором надано лист Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.02.2024, в якому повідомлено, зокрема, що: за наявною інформацією, згідно з матеріалами проекту формування території та встановлення меж сільських, селищних та міських Рад народних депутатів Кілійського району Одеської області, який затверджено рішенням Кілійської районної ради від 22.01.1992 №164-XXI, озеро Китай розташоване на території Фурманівської сільської ради Кілійського району Одеської області; розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №720-р визначено нові адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Одеської області, до складу яких увійшли землі в межах відповідних сільських, селищних чи міських рад; так, землі на території колишньої Фурманівської сільської ради Кілійського району увійшли до складу Кілійської міської територіальної громади. Тобто, господарський суд вбачає, що у наданому листі від 07.02.2024 Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не визначило чітко належність і власника земельної ділянки озера Китай на дату надання листа, а лише вказало про його попередній облік. Натомість, позивач - Кілійська міська рада у листі від 07.03.2024 повідомляла прокурора, зокрема, що водосховище озеро Китай знаходиться на території трьох громад, а саме: Кілійської міської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області, Суворовської сільської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області та Саф`янівської сільської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області. Окрім того, позивачем у наданих до суду поясненнях також додатково повідомлено, що відповідно до листа Кілійського міжрегіонального управління водного господарства від 02.04.2024 щодо надання інформації по водосховищу Китай зазначено, що на березі озера розташовані 8 сіл, 4 з них це села Кілійської ОТГ - Василівка, Фурманівка, Новоселівка, Червоний Яр, 2 села Суворовської сільської територіальної громади - Старі Трояни та Комишівка, 2 села Саф?янівської сільської територіальної громади - Приозерне та Муравлівка.

Таким чином, господарський суд вбачає, що з урахуванням відсутності як державної реєстрації земельної ділянки, так і процедури встановлення її чітких меж, встановити, що земельна ділянка під озером Китай, яку прокурор просить повернути, наразі є сформованою та вся територія озера Китай належить саме до Кілійської територіальної громади не вбачається за можливе, натомість, з наявної в матеріалах справи картосхеми озера Китай дійсно вбачається, що останнє перебуває на перетині кількох громад.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, враховуючи вищевстановлені судом обставини, господарський суд дійшов висновку, що прокурором не доведено належність озера Китай до Кілійської територіальної громади, а тому у даному випадку наявний факт звернення прокурора в інтересах неналежного позивача, що з урахуванням висновків у постанові КГС ВС від 17.04.2024 у справі №916/2497/23 є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кілійської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю СІДІМІТ про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном в повному обсязі. Окрім того, господарський суд вважає за необхідне зауважити, що у випадку задоволення позовних вимог та повернення Кілійській міській територіальній громаді в особі Кілійської міської ради озера Китай та несформованої земельної ділянки площею 5000 га можуть бути порушені права інших територіальних громад.

За таких обставин судом не надається оцінка іншим доводам учасників справи та відмовляється у задоволенні позову з вищевикладених підстав.

Іншого прокурором не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на прокурора.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кілійської міської ради - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 29 липня 2024 р.

Суддя Ю.С. Бездоля