РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2024Справа № 910/4571/24

За позовом Громадської організації "Інститут розвитку Кривого Рогу" (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг)

до Українського культурного фонду (м. Київ)

про стягнення 248 713,00 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадська організація "Інститут розвитку Кривого Рогу" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Українського культурного фонду про стягнення 248 713,00 грн суми гранту за Договором №6RCA31-34995 про надання гранту.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов означеного Договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

13.05.2024 до суду від відповідача надійшов відзив, яким він заперечує проти позову з підстав його необґрунтованості, а також зазначає про розірвання Договору в односторонньому порядку у зв`язку з його істотним порушенням позивачем.

23.05.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.09.2023 між Громадською організацією "Інститут розвитку Кривого Рогу" (Грантоотримувач) та Українським культурним фондом (Фонд) було укладено Договір №6RCA31-34995 про надання гранту (далі - Договір), за умовами якого Фонд надає Грантоотримувачу на умовах, визначених цим Договором, грант для реалізації культурно-мистецького проекту "Супротив" (далі - Проект), опис та мінімальні технічні вимоги до якого наведену у проектній заявці та у кошторисі Проекту згідно з додатками 1 та 2 до цього Договору, а Грантоотримувач реалізує Проект на умовах, визначених цим Договором.

Розділом 2 Договору передбачено, що Грантоотримувач реалізує Проект до 15 листопада 2023 року включно з періодом підготовки та надання Фонду пакету звітної документації відповідно до пункту 3 цього Розділу. Проект реалізується згідно з робочим планом реалізації Проекту, визначеним у розділі XI проектної заявки. Для підтвердження реалізації Проекту Грантоотримувач надає Фонду змістовий звіт про виконання Проекту (додаток 3), звіт про надходження та використання коштів для реалізації Проекту (додаток 4) та інші документи щодо реалізації Проекту. Датою завершення реалізації Проекту є день підписання Фондом акта про виконання Проекту.

Відповідно до розділу 3 договору загальна сума гранту становить 248 719 грн 00 коп. без ПДВ. Фонд надає суму гранту частинами (траншами) у розмірі та у строки, визначені графіком платежів згідно з додатком 5 до цього Договору. Фонд перераховує залишок коштів від загальної суми гранту після підписання акта про виконання Проекту. У разі затримки бюджетного фінансування Фонд перераховує кошти гранту протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з дати отримання Фондом бюджетного призначення на фінансування витрат на надання гранту. Будь-які штрафні санкції у цьому випадку до Фонду не застосовуються. Перерахування коштів здійснюється в безготівковій формі у національній валюті України шляхом переказу на розрахунковий рахунок Грантоотримувача.

Розділом 8 Договору встановлено, що Грантоотримувач веде належний бухгалтерський облік та звітує перед Фондом в процесі реалізації Проекту в порядку, передбаченому цим Договором. На вимогу Фонду Грантоотримувач зобов`язаний надати всі необхідні документи щодо реалізації Проекту.

За умовами розділу 9 Договору в разі істотних порушень умов цього Договору, визначених Законом України "Про Український культурний фонд", його може бути розірвано за заявою Фонду в односторонньому порядку. Рішення Фонду про розірвання цього Договору приймається за наявності факту істотного порушення його умов. У разі дострокового розірвання цього Договору внаслідок використання будь-якої частини гранту не за призначенням або з порушенням чинного законодавства Грантоотримувач зобов`язаний протягом 20 календарних днів з дня отримання ( повідомлення про розірвання цього Договору в односторонньому порядку повернути у повному обсязі перераховані Фондом кошти.

Строк дії Договору встановлено в п. 1 розділу 12 Договору до 31.12.2023.

Додатковою угодою № 2 від 20.10.2023 сторони внесли зміни у п. 1 розділу 2 Договору та встановили строк реалізації проекту до 01 грудня 2023 року включно з періодом підготовки та надання Фонду пакету звітної документації відповідно до п. 3 цього Розділу.

Додатком №1 до Договору сторони погодили графік платежів, згідно з яким Фонд перераховує 198 975,20 грн до 31.10.2023, 49 743,80 грн - до 31.12.2023.

У зв`язку з помилкою у банківських реквізитах позивача, 06.11.2023 сторони уклали Додаткову угоду №1, у якій зазначили актуальні реквізити для оплати траншів.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду з даною позовною заявою, позивач вказує, що він протягом дії Договору неодноразово (листи від 13.10.2023, 17.11.2023) звертався до відповідача з листами щодо сплати І траншу гранту в розмірі 198 975,20 грн.

18.12.2023 позивач направив відповідачу через Систему управління проектами та 26.12.2023 на електронну пошту грантового менеджера змістовний звіт згідно з п. 3 розділу ІІ Договору.

Пунктом 4 розділу 7 Договору визначено, що електронне повідомлення вважається отриманим в день його успішного відправлення.

Після отримання від позивача 18.12.2023 звіту про виконання проекту відповідач повідомив про необхідність надання аудиторського звіту. Позивач при цьому зазначає, що подання аудиторського звіту умовами Договору не передбачено.

Листом від 18.12.2023 №740/01-24/2-23 відповідач повідомив про виставлення 08.11.2023 платіжної інструкції №2589 на суму 198 975,20 грн, яка станом на 18.12.2023 не виконана.

26.12.2023 позивачем засобами поштового зв`язку направлено звіти по Договору, які відповідач отримав 09.01.2024.

28.12.2023 відповідач надіслав на адресу позивача лист вих. № 762/01-24/2-23, в якому зазначив, що строк дії реалізації проекту продовжено до 01 грудня 2023 року та відповідно до умов Договору позивач зобов`язаний був у строк до 01.12.2023 надіслати Фонду фінальний звіт. Станом на 28.12.2023 жодних документів на надходило, у зв`язку з чим відповідач просив надати письмові пояснення щодо встановленого порушення істотних умов Договору в частині ненадання фінальної звітності по проекту.

У відповіді на цей лист позивач повідомив Фонд про неотримання коштів згідно з Графіком платежів, внаслідок чого прострочення боржника (позивача) не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (відповідача).

10.01.2024 позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості по Договору.

Листом № 21/01-24/2-24 від 12.01.2024 відповідач повідомив, що Договір про надання гранту № 6RCA31-34995 від 15.12.2023 розірвано в односторонньому порядку на підставі ст. 12 Закону України "Про Український культурний фонд" та розділу 9 Договору.

Водночас позивач зазначає про неотримання від Фонду жодних повідомлень про розірвання Договору.

При цьому відповідачем до відзиву на позовну заяву додано рішення №48-1 від 28.12.2023 про розірвання Договору в односторонньому порядку у зв`язку з істотним порушенням позивачем його умов.

Як вказує позивач, 17.11.2023 ним було реалізовано проект, не зважаючи на те, що відповідачем не було здійснено платежів за Договором, про що 18.12.2023 позивачем було надано відповідачу повний звіт щодо його реалізації.

Позивач зазначає, що він повністю виконав усі істотні умови Договору та реалізував проект, проте відповідач своїх зобов`язань не виконав, що зумовило звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про український культурний фонд" Український культурний фонд є бюджетною установою, що виконує передбачені цим Законом спеціальні функції щодо сприяння національно-культурному розвиткові України. Діяльність Українського культурного фонду спрямовується та координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури та мистецтв.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про український культурний фонд" визначено, що на виконання покладених на нього завдань Український культурний фонд, зокрема, надає гранти юридичним особам незалежно від форми власності, гранти та стипендії фізичним особам, здійснює інші види підтримки проектів, визначені Положенням про Український культурний фонд; надає гранти на підтримку та розвиток проектів у сферах культури та мистецтв, креативних індустрій та культурно-пізнавального (внутрішнього) туризму; забезпечує прозоре, цільове та ефективне використання коштів Українського культурного фонду; набуває цивільні права та обов`язки в порядку, передбаченому цивільним законодавством, у тому числі шляхом укладення договорів, контрактів, зокрема зовнішньоекономічних, інших правочинів, а також у встановлених законодавством межах несе відповідальність за порушення Українським культурним фондом законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України "Про Український культурний фонд" обов`язковою умовою завершення будь-якого проекту, реалізованого за підтримки Українського культурного фонду, є публічне представлення результатів його виконання, а також розміщення звіту про використання коштів у рамках проекту на офіційному вебсайті Українського культурного фонду для відкритого доступу у формі відкритих даних відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

За змістом ст. 12 Закону України "Про Український культурний фонд", у разі прийняття Дирекцією Фонду рішення про надання фінансування певному проекту за рахунок коштів Українського культурного фонду з отримувачем коштів укладається договір про надання гранту.

Грант - це фінансові ресурси, що надаються на безоплатній і безповоротній основі Українським культурним фондом суб`єкту, який провадить діяльність у сфері культури, для реалізації проекту, рішення про фінансування якого прийняте в порядку, передбаченому цим Законом.

За договором про надання гранту Український культурний фонд набуває право здійснювати контроль за реалізацією проекту відповідно до порядку, встановленого таким договором та законодавством, у тому числі вимагати виконання зазначеного порядку та вживати заходів у разі його порушення. Договір про надання гранту не може передбачати замовлення та (або) отримання Українським культурним фондом будь-яких товарів, робіт, послуг, майнових прав та (або) витрачання грошей на такі товари, роботи, послуги, майнові права.

Відповідно до п. 3 ст. 12 Закону України "Про Український культурний фонд" істотними умовами договору про надання гранту є визначення конкретного проекту, для реалізації якого надаються кошти; сума гранту (обсяг коштів) з відповідним кошторисом із зазначенням об`єктів, на які вона витрачатиметься; графік платежів; зобов`язання особи, яка отримує кошти, у тому числі щодо звітності; мінімальні технічні вимоги до проекту, які мають бути забезпечені; строк реалізації гранту; порядок надання доказів на підтвердження належного виконання договору про надання гранту; відповідальність за порушення умов договору.

Відповідно до п. 5. ст. 12 Закону України "Про Український культурний фонд" у разі істотного порушення умов договору про надання гранту договір може бути розірваний в односторонньому порядку за заявою Українського культурного фонду.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Судом встановлено, що рішення №48-1 про розірвання Договору в односторонньому порядку у зв`язку з істотним порушенням позивачем його умов відповідачем прийнято 28.12.2023, тобто після отримання від позивача звіту про реалізацію проекту, без зазначення, які саме істотні умови цього правочину були порушені позивачем.

При цьому з наданих сторонами до матеріалів справи доказів, у тому числі, наданих відповідачем, таких порушень не вбачається.

Натомість, доказів виконання відповідачем зобов`язань зі сплати позивачу коштів згідно з погодженим графіком суду не надано.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та відповідачем належним чином у встановленому законом порядку не спростовані, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Українського культурного фонду (01010, м. Київ, вул. Лаврська, 10-12; ідентифікаційний код 41436842) на користь Громадської організації "Інститут розвитку Кривого Рогу" (50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Лісового, буд. 24, кв.8; ідентифікаційний код 44165839) 248 713 (двісті сорок вісім тисяч сімсот тринадцять) грн 00 коп. заборгованості та , а також 2 984 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 56 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко