СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Харків Справа № 922/5294/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Слободін М.М.

розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження без проведення судового засідання за наявними в справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (вх.№ 1295Х)

на рішення Господарського суду Харківській області від 30.04.2024 (повний текст складено та підписано 30.04.2024), ухвалене у складі судді Ольшанченко В.І.

у справі № 922/5294/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ»,

до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини»,

про стягнення 115677,81 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини», в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» заборгованість за поставлену продукцію за договором про закупівлю продукції №13/21 від 08.11.2021 в сумі 84301,56 грн, інфляційні нарахування (втрати) у сумі 26519,09 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 4857,16 грн, а також судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №13/21 про закупівлю продукції від 08.11.2021 щодо оплати отриманої продукції.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» заборгованість за поставлену продукцію за договором про закупівлю продукції №13/21 від 08.11.2021 в сумі 84301,56 грн, інфляційні втрати у сумі 26519,09 грн, 3% річних у сумі 4857,16 грн та судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Не погодившись з рішенням, ухваленим судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини», яке просить:

- прийняти апеляційну скаргу до розгляду;

- поновити строк для апеляційного оскарження рішення суду;

- порушити апеляційне провадження у справі;

- скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/5294/23;

- врахувати, що в період з 24.02.2022 по теперішній час у відповідача діють форс-мажорні обставини (докази надані до суду першої інстанції), тому стягнення інфляційних збитків та 3 % річних за цей період є незаконним);

- ухвалити нове рішення, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» відмовити у задоволенні позову щодо стягнення з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» інфляційних нарахувань у сумі 26519,09 грн, 3% річних у сумі 4857,16 грн;

- у зв`язку із скрутним фінансовим становищем відповідача, відстрочити сплату судового збору до перегляду справи в апеляційному порядку;

- судові витрати покласти на позивача.

Одночасно скаржник заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/5294/23.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2024 у справі № 922/5294/23 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2024 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/5294/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (вх.№ 1295Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/5294/23 до надходження матеріалів справи.

27.05.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи № 922/5294/23.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 відмовлено Акціонерному товариству «Українські енергетичні машини» у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (вх.№ 1295Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/5294/23 залишено без руху. Встановлено апелянту десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме: надати до Східного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 3220, 80 грн.

10.06.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» надійшла заява про усунення недоліків з додатками, а саме: доказами сплати судового збору у розмірі 3220, 80 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.06.2024, серед іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (вх.№ 1295Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/5294/23. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (вх.№ 1295Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/5294/23, ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи. Позивачу встановити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог статті 263 ГПК України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. Встановлено сторонам строк до 24.07.2024 для подання заяв, клопотань тощо.

03.07.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» у справі № 922/5294/23 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у вказаній справі залишити без змін.

Вказаний відзив досліджено колегією суддів та приєднано до матеріалів справи.

Інші заяви, клопотання щодо розгляду справи до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходили.

У відповідності до статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом, 08.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» (постачальник) та Акціонерним товариством «Українські енергетичні машини» (покупець) був укладений договір №13/21 про закупівлю продукції (надалі договір), за яким постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію в кількості та за цінами: електроди FOX CN13/4 d=5,0 Код УКТ ЗЕД: в кількості 991,2 кг за ціною 236,25 грн без ПДВ на загальну суму 281005,20 грн в т.ч. ПДВ 46834,20 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника на умовах: 70% протягом п`яти банківських днів після підписання договору, 30% впродовж 14 календарних днів після поставки продукції на склад покупця.

Згідно з п. 5.2 договору поставка продукції здійснюється засобами покупця на умовах EXW склад постачальника - смт. Чабани, вул. Покровська, 5а, Київська обл (Офіційні правіша тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010) згідно із заявками покупця.

У відповідності до п. 5.4 договору визначено, що строк поставки продукції за даним договором становить протягом 10 (десяти) календарних днів, з моменту підписання договору сторонами та утримання 70% попередньої оплати.

Згідно з розділом 8 договору сторони погодили, що: сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання обов`язків за цим договором, якщо вони трапились внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). (п. 8.1 договору). Під форс-мажорними обставинами розуміються зовнішні та надзвичайні обставини, які не існували на час підписання цього договору, виникли поза волею сторін, настанню та дії яких вони не могли перешкодити за допомогою заходів та засобів, застосування яких у конкретній ситуації справедливо вимагати та чекати від сторони, що підпала під дію форс-мажорних обставин. (п. 8.2 договору). Форс-мажорними обставинами визнаються такі обставини: пожежі, повені, землетруси, епідемії, аварії на транспорті, диверсії, війна та військові дії. (п. 8.3 договору). Термін виконання обов`язків за цим логе вором відкладається при виникненні форс-мажорних обставин, на час, протягом якого останні будуть діяти. (п. 8.4 договору). Належним доказом форс-мажорних обставин та строку їх дії служать довідки, які видаються відповідною торговою палатою чи повноважними органами місцевої (за місцем форс-мажорних обставин) державної адміністрації. (п. 8.5 договору). Якщо, форс-мажорні обставини будуть продовжуватись більше 30 календарних днів, то кожна із сторін буде вправі розірвати договір повністю чи частково. У разі попередньої оплати постачальник повертає покупцю кошти протягом трьох днів з дня р пірнання цього договору. (п. 8.6 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.03.2022, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

15.11.2021 позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №4326 на суму 281005,20 грн.

08.12.2021 відповідач частково сплатив рахунок у розмірі 70% від вартості замовленої продукції в сумі 196703,64 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №7030 від 08.12.2021.

Відповідач отримав продукцію у повному обсязі на загальну суму 281005,20 грн без зауважень, що підтверджується копіями видаткової накладної №РН-3781 від 15.12.2021 та довіреності відповідача на отримання ТМЦ №1027 від 14.12.2021.

Проте, відповідач у встановлений у договорі строк не сплатив решту суми за отриману продукцію. У зв`язку з чим, виникла прострочена заборгованість в сумі 84301,56 грн.

26.09.2023 позивач надіслав відповідачу претензію №10 від 26.09.2023 на суму 811345,99 грн, яку відповідач отримав 29.09.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, відповідач відповіді не дав та заборгованість не сплатив.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за поставлену продукцію за договором про закупівлю продукції №13/21 від 08.11.2021 в сумі 84301,56 грн, інфляційних нарахувань (втрати) у сумі 26519,09 грн та 3% річних від простроченої суми у розмірі 4857,16 грн.

Як зазначено вище, рішенням Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» заборгованість за поставлену продукцію за договором про закупівлю продукції №13/21 від 08.11.2021 в сумі 84301,56 грн, інфляційні втрати у сумі 26519,09 грн, 3% річних у сумі 4857,16 грн та судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Мотивуючи зазначене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів належного виконання своїх зобов`язань по оплаті отриманого товару за договором, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором №13/21 про закупівлю продукції від 08.11.2021 у сумі 84301,56 грн, суд визнав обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню в повному обсязі. Судом вказано, що зобов`язання щодо оплати товару за договором №13/21-392 про закупівлю продукції від 08.11.2021 виникли ще до настання форс-мажорних обставин (24.02.2022), а відтак вони не могли вплинути на виконання відповідачем зобов`язань за договором. Також зауважено, що заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені статтею 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі статей 233 ГК України та 551 ЦК України.

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень статті 269 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

За приписами статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом ч. 1-3 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З матеріалів прави убачається, що 15.11.2021 позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №4326 на суму 281005,20 грн.

У відповідності до п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника на умовах: 70% протягом п`яти банківських днів після підписання договору, 30% впродовж 14 календарних днів після поставки продукції на склад покупця.

08.12.2021 відповідач частково сплатив рахунок у розмірі 70% від вартості замовленої продукції в сумі 196703,64 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №7030 від 08.12.2021.

15.12.2021 відповідач отримав продукцію у повному обсязі на загальну суму 281005,20 грн без зауважень, що підтверджується копіями видаткової накладної №РН-3781 від 15.12.2021 та довіреності відповідача на отримання ТМЦ №1027 від 14.12.2021.

Таким чином, відповідач повинен був розрахуватись з позивачем до 29.12.2021.

Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим, у останнього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 84301, 56 грн, яка до теперішнього часу не відшкодована.

Доказів, які спростовують суми заявленого боргу або підтверджують сплату, як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду відповідачем не надано.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про наявність форс-мажорних обставин, як підставу звільнення від виконання обов`язків за договором поставки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 617 ЦК України, ч.2 статті 218 ГК України та статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20.

У статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14,14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Однак, матеріали справи не містять сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за договором № 13/21-392 про закупівлю продукції від 08.11.2021, як не містять і повідомлення позивачу, в порядку визначеному договором, про настання форс-мажорних обставин у відповідача.

Доданий до відзиву на позовну заяву відповідачем сертифікат №6300-22-1122 Харківської торгово-промислової палати про настання форс-мажорних обставин стосується лише обов`язку (зобов`язання) зі сплати податку на прибуток за 1 квартал 2022 року, за 1 півріччя 2022 року.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до статті 617 ЦК України, форс-мажор (він же обставини непереборної сили) звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що відповідачем не доведено вплив форм мажорних обставин на неможливість виконання зобов`язання за договором № 13/21-392 про закупівлю продукції від 08.11.2021.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що оплата за спірною видатковою накладною № РН-3781 від 15.12.2021, мала відбутись не пізніше 29.12.2021, тобто до введення 24.02.2022 указом Президента України воєнного стану в Україні.

Щодо стягнення 3 % річних у розмірі 4857,16 грн та інфляційних втрат у розмірі 26519,09 грн, колегія судів зазначає наступне.

У відповідності до статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Така правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, від 23.10.2018 у справі №913/70/18, яку суд апеляційної інстанції враховує при розгляді спірних правовідносин у відповідності до ч. 4 статті 236 ГПК України.

За розрахунком позивача сума 3 % річних за період з 30.12.2021 по 30.11.2023 становить 4857, 16 грн та інфляційних втрат за період січня 2022 року по листопад 2023 року становить 26519,09 грн.

Перевіривши розрахунок 3 % річних у розмірі 4857,16 грн та інфляційних втрат у розмірі 26519,09 грн, суд апеляційної інстанції встановив, що він не суперечить вимогам законодавства та є вірним.

Судова колегія критично оцінує доводи відповідача, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього, оскільки жодна законодавча норма не містить вимог щодо зобов`язань позивача надавати докази здійснення розрахунку індексу інфляції Держстатом та публікації Держстату величини індексу інфляції в офіційних періодичних виданнях.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Індекс інфляції є загальнодоступною інформацією, і позивачу при зверненні з позовною заявою, у разі заявлення вимог про стягнення інфляційних, достатньо здійснити відповідний розрахунок інфляційних у позові. А суд першої інстанції, у тому числі і за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи «Ліга», перевіряє здійснений позивачем розрахунок.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про наявність підстав для звільнення відповідача від цивільно-господарської відповідальності (з оплати 3% річних та інфляційних втрат), з огляду на таке.

Як встановлено вище, матеріали справи не містять сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за договором № 13/21-392 про закупівлю продукції від 08.11.2021, як не містять і повідомлення позивачу, в порядку визначеному договором, про настання форс-мажорних обставин у відповідача.

Крім того, оплата за спірною видатковою накладною № РН-3781 від 15.12.2021, мала відбутись не пізніше 29.12.2021, тобто до введення 24.02.2022 указом Президента України воєнного стану в Україні.

Таким чином, відповідач не довів належними та допустимими доказами факт існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» за договором про закупівлю продукції №13/21-392 від 08.11.2021, а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні підстави для звільнення відповідача від цивільно-господарської відповідальності (з оплати інфляційних втрат та 3% річних).

Щодо зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає про таке.

У відповідності до статті 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Вказане свідчить про те, що положеннями статті 233 ГК України, на яку посилався скаржник, передбачено право суду зменшити виключно розмір штрафних санкцій до яких інфляційні втрати та 3% річних не відносить.

За змістом положень ч. 1, 2 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, стаття 625 входить до р. I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

За таких обставин, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (вх.№ 1295Х) задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/5294/23 слід залишити без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (вх.№ 1295Х) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 30.04.2024 у справі № 922/5294/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін