УХВАЛА

повернення позовної заяви

24.07.2024Справа № 910/8215/24

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши матеріали

позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (м. Київ)

до ОСОБА_1 (м. Дніпро);

ОСОБА_2 (м. Суми);

ОСОБА_3 (м. Дніпро);

ОСОБА_4 (м. Дніпро);

ОСОБА_5 (м. Київ);

ОСОБА_6 (м. Київ);

ОСОБА_7 (м. Київ);

ОСОБА_8 (м. Київ);

ОСОБА_9 (м. Київ);

ОСОБА_10 (м. Дніпро);

ОСОБА_11 (м. Київ);

ОСОБА_12 (м. Київ);

ОСОБА_13 (м. Дніпро);

ОСОБА_14 (м. Бровари Київська область);

ОСОБА_15 (м. Київ);

ОСОБА_16 (с. Новоолександрівка Дніпропетровська область);

ОСОБА_17 (м. Київ)

ОСОБА_18 (м. Київ)

про зобов`язання надати інформацію про майно

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернувся Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, позивач) до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач -1), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідач-2), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , відповідач-3), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 , відповідач-4), ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 , відповідач-5), ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6 , відповідач-6), ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7 , відповідач-7), ОСОБА_8 (далі - ОСОБА_8 , відповідач-8), ОСОБА_9 (далі - ОСОБА_9 , відповідач-9), ОСОБА_10 (далі - ОСОБА_10 , відповідач-10), ОСОБА_11 (далі - ОСОБА_11 , відповідач-11), ОСОБА_12 (далі - ОСОБА_12 , відповідач-12), ОСОБА_13 (далі - ОСОБА_13 , відповідач-13), ОСОБА_14 (далі - ОСОБА_14 , відповідач-14), ОСОБА_15 (далі - ОСОБА_19 , відповідач- 15), ОСОБА_16 (далі - ОСОБА_16 , відповідач-16), ОСОБА_17 (далі - ОСОБА_17 , відповідач-17) та ОСОБА_18 (далі - ОСОБА_18 , відповідач-18) про зобов`язання надати інформацію про майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 вказану позовну заяву було залишено без руху, заявнику надано строк у 10 днів на усунення вказаних в ній недоліків з дня вручення цієї ухвали, а саме суд вказав на необхідність позивачу:

- надати документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі;

- надати рішення Національного банку України № 400-рш/БТ від 11.08.2021 "Про віднесення Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" до категорії неплатоспроможних"; рішення виконавчної дирекції ФГВФО № 811 від 11.08.2021 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "КБ "Земельний капітал" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку"; рішення Національного банку України № 469-рш від 09.09.2021 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал"; рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 907 від 09.09.2021 "Про початок процедури ліквідації АТ" КБ "Земельний капітал" та делегування повноважень ліквідатора банку"; рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 403 від 01.04.2024 про затвердження ліквідаційного балансу.

19.07.2024 представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була подана заява про усунення недоліків, до якої він долучив рішення Національного банку України № 400-рш/БТ від 11.08.2021 "Про віднесення Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" до категорії неплатоспроможних"; рішення виконавчної дирекції ФГВФО № 811 від 11.08.2021 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "КБ "Земельний капітал" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку"; рішення Національного банку України № 469-рш від 09.09.2021 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал"; рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 907 від 09.09.2021 "Про початок процедури ліквідації АТ" КБ "Земельний капітал" та делегування повноважень ліквідатора банку"; рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 403 від 01.04.2024 про затвердження ліквідаційного балансу.

Дослідивши вказану заяву представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд встановив, що позивачем не усунуто всі недоліки, які були визначені ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2024, а саме - позивачем не надано доказів сплати судового збору за 18 вимог немайнового характеру у розмірі 54 504,00 грн. (3 028,00*18).

Із приводу зазначеного недоліку позову заявник вказав, що в даному випадку Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звільнений від сплати судового збору відповідно п. 24 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Зокрема позивач зазначив, що хоч предметом спору і не є стягнення матеріальної шкоди, а є зобов"язання вчинити дії (немайнові вимоги), проте, керуючись висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.05.2024 в справі № 761/17434/22, даний позов є частиною майбутнього позову про стягнення збитків у порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому він не зобов"язаний сплачувати судовий збір.

Відповідно до п. 24 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (на яку посилається позивач) від сплати судового збору під час розгляду справи звільняється Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - за подання позовів, предметом яких є відшкодування шкоди (збитків), у порядку, визначеному статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом з тим в ухвалі Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 вже зазначалось, що посилання заявника на п. 24 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", як на підставу для звільнення від сплати судового збору, суд відхиляє, адже відповідно до зазначеної норми Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору за подання позовів, предметом яких є відшкодування шкоди (збитків), у порядку, визначеному статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Однак у даному випадку предметом спору є зобов`язання керівників, власників істотної участі банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії надати інформацію про все належне їм майно (активи), а не стягнення матеріальних збитків (спір є немайновим).

Суд виходить з того, що такий спір є окремим предметом позову, який заявляється також окремо від позову про відшкодування шкоди (збитків). При цьому посилання позивача на "порядок, визначений статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"" у контексті п. 24 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" стосується лише відшкодування шкоди, а не всіх позовів, що можуть заявлятися Фондом "у процедурі, визначеній статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"".

Щодо посилань Фонду на постанову Верховного Суду від 27.05.2024 у цивільній справі № 761/17434/22, де розглядався аналогічний спір, то суд зазначає, що вказана постанова була ухвалена судом по суті заявлених позовних вимог та позивач виокремив певні висновки Верховного Суду із контексту вказаного рішення в частині його матеріального обгрунтування та застосував їх у даному випадку, при тому, що питання сплати судового збору за немайнові вимоги не було спірним у вищевказаній справі та судом не розглядалось.

На думку суду позивач на власний розсуд трактує положення п. 24 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" аби уникнути сплати судового збору за подання позовних заяв, за якими він не звільнений від сплати судового збору, який до того ж не є надмірно великим, враховуючи заявлений предмет спору, на відміну від стягнення збитків.

Відповідно до ст. 129 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін, рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, що є гарантією всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи. Порушення конституційних принципів правосуддя є неприпустимим, зокрема, й у питанні сплати судового збору.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У той же час у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, сплата судового збору не є обмеженням права на доступ до суду, а є легітимним (передбаченим законом) обов`язком заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір у розумному співвідношенні розміру судового збору у залежності від майнових чи немайнових вимог. Невиконання заявником такого обов`язку наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву позивачу. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі від 19.06.2001 р. зазначено, що вимога сплати зборів судами, у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Отже суд вважає, що в даному випадку підстави для звільнення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від сплати судового збору за п. 24 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" відсутні, але позивач не сплатив судового збору.

За таких обставин суд вважає, що недоліки позову Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не було усунуто, а значить - позов підлягає поверненню заявнику.

Частиною 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України встановлено - якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

За таких обставин, оскільки недоліки поданого позову заявник не усунув, позов Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає поверненню йому без розгляду на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Отже, керуючись ст. 162-164, 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заявуПозовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про зобов`язання надати інформацію про майно залишити повернути заявнику без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що повернення вказаної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її підписання до суду апеляційної інстанції.

Суддя Головіна К. І.