ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 року м.Дніпро Справа № Б26/161-09 (904/4631/22)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.

представники учасників провадження:

від позивача: арбітражний керуючий Вернигора В.П. (поза межами суду);

від відповідача-1: Сеїна О.О. (поза межами суду);

від відповідача-2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого машинобудування" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Вернигори Володимира Петровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2023 (повне рішення складено 03.04.2023, у складі колегії суддів: головуючого судді: Камші Н.М., суддів: Владимиренко І.В., Соловйової А.Є.) у справі № Б26/161-09(904/4631/22)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого машинобудування"

до відповідача-1: Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради

відповідача-2: Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6" Криворізької міської ради

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Відносно Відкритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого машинобудування" 12.06.2009 відкрито провадження у справі про банкрутство № Б26/161-09.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

07.12.2022 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшов позов Відкритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого машинобудування" до Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг (далі - відповідач-1), Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6" Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг (далі - відповідач -2) , в якій позивач просив:

- стягнути солідарно з Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради та Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6" Криворізької міської ради на користь Відкритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого машинобудування" грошові кошти у розмірі 2 960 495 грн як безпідставно збережені грошові кошти за фактичне користування будівлею поліклініки, яка знаходиться за адресою: 50004, м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, буд. 3б, за період з 01.01.2019 по 30.09.2022;

- стягнути солідарно з Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради та Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6" Криворізької міської ради на користь Відкритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого машинобудування" суму судових витрат.

Позов мотивовано тим, що між позивачем та відповідачами не укладались договори оренди приміщень щодо об`єкту нерухомості - поліклініки, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, 3б, однак, відповідачі безоплатно користуються приміщенням, яке належить на праві власності позивачеві, не звільняють приміщення на вимогу позивача, унеможливлюючи його продаж та не сплачують грошові кошти за користування будівлею поліклініки.

Ліквідатором ВАТ "Криворіжгірмаш" арбітражним керуючим Вернигорою В.П. направлено відповідачам вимогу щодо негайного звільнення об`єкту нерухомості нежитлової будівлі поліклініки, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, 3-б, за вих. № 02-28/9/186 від 20.07.2022 Відповідач-1 отримав вказану вимогу 03.08.2022, а Відповідач-2 28.07.2022, проте жодних дій на її виконання відповідачі не вчиняли.

Ліквідатор ВАТ "Криворіжгірмаш" арбітражний керуючий Вернигора В.П. повторно направив відповідачам вимоги про звільнення будівлі поліклініки, яка знаходиться за адресою: 50004, м. Кривий Ріг. вул. Халтуріна, 3б. Відповідач-1 проігнорував подану вимогу, а Відповідач-2 надав відповідь на подану вимогу, де вказав про неможливість розпоряджатись закріпленим за ним майном без згоди власника (таким власником є Криворізька міська рада).

Позивач у заяві посилається на те, що ним направлено відповідачу-1 та відповідачу-2 вимогу про сплату грошових коштів за вих. № 02-28/9/348 від 15.11.2022, які отримані відповідачем - 1 - 17.11.2022, відповідачем - 2 - 18.11.2022.

Відповідачі проігнорували вимогу про сплату грошових коштів, не передали позивачу безпідставно збережені грошові кошти за користування будівлею поліклініки, чим, на думку позивача, порушили передбачене статтями 390, 1212, 1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право позивача на отримання від відповідача-1 та відповідача-2 таких коштів.

Позивач вказує, що захищає порушене право боржника у спосіб солідарного стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 безпідставно збережених грошових коштів орендної плати за фактичне користування будівлею поліклініки, що цілком узгоджується з визначеними частиною 2 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) способами захисту цивільних прав та інтересів.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2023 у цій справі в задоволенні позову ВАТ "Криворіжгірмаш" до відповідача-1: Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, відповідача-2: Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6" Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг про солідарне стягнення грошових коштів у розмірі 2 960 495 грн - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відкрите акціонерне товариство "Криворізький завод гірничого машинобудування" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Вернигори Володимира Петровича звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2023 у справі № Б26/161-09(904/4631/22), в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд, оцінюючи ту чи іншу обставину на предмет вірогідності її існування, повинен співставити подані сторонами докази і вже на основі поданих доказів дійти висновку про існування певної обставини або про неіснування такої обставини. Саме у такий спосіб суд зобов`язаний застосовувати стандарт вірогідності доказів. Для застосування стандарту доказування "вірогідність доказів" має бути подано щонайменше два докази.

Проте, у даній справі жодним із Відповідачів не тільки не було подано доказів, аби спростувати встановлену у Висновку експерта суму безпідставно збережених Відповідачами коштів, а також не було продемонстровано навіть жодних намагань звернутись до суду з клопотанням про проведення експертизи щодо суми безпідставно збережених Відповідачами коштів, з метою підтвердження чи спростування заявленої Позивачем суми.

Апелянт вказує, що на виконання пункту 1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, експертом під час формування висновку експерта було застосовано положення Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (надалі - Національний стандарт), а саме було застосовано принцип найбільш ефективного використання.

Згідно з п. 10 Національного стандарту принцип найбільш ефективного використання полягає в урахуванні залежності ринкової вартості об`єкта оцінки від його найбільш ефективного використання. Під найбільш ефективним використанням розуміється використання майна, в результаті якого вартість об`єкта оцінки є максимальною. При цьому розглядаються тільки ті варіанти використання майна, які є технічно можливими, дозволеними та економічно доцільними.

Виходячи з вищезазначеного, експерт, з метою надання обґрунтованого та об`єктивного Висновку експерта, застосував положення Національного стандарту в частині принципу найбільш ефективного використання Будівлі поліклініки як такого, що є обов`язковим для застосування у відповідних експертизах. З цього слідує, що навіть з урахуванням специфічної діяльності Відповідача-2, яка провадилась в Будівлі поліклініки, така діяльність не впливає на розмір безпідставно збережених коштів Відповідачами.

Апелянт посилаючись на висновок експерта вказує, що при виборі варіанту найбільш ефективного використання оцінюваних приміщень експерт провів якісний аналіз зазначених вище напрямків функціонального використання, а отже, враховуючи вищезазначене, а також місце розташування та технічний стан об`єкта оцінки, кабінетне планування, експерт дійшов до висновку, що найбільш ефективним використанням об`єкта оцінки буде використання його в якості адміністративно - офісних приміщень. Експертом враховано, що об`єкт оцінки у досліджуваний період (з 01.01.2019 по 30.09.2022) використовувався як поліклініка з метою надання медичних послуг жителям територіальної громади некомерційним підприємством. Однак, з огляду на принцип найбільш ефективного використання, для цілей визначення розміру орендної плати, яка мала сплачуватись за використання об`єкта оцінки, не має значення, яким чином та в якій саме діяльності фактично використовувався та/або використовується об`єкт оцінки, спосіб використання об`єкта оцінки фактичним користувачем визначається самим користувачем, виходячи з дозволених законом та технічними характеристиками способів використання такого об`єкта, а тому не впливає на розмір орендної плати, яка сплачується та/або має сплачуватися власнику, виходячи з принципу найбільш ефективного використання.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно посилається на висновки суду апеляційної інстанції щодо іншого висновку, підготовленого іншим експертом, який був доказом у іншій справі. В іншій справі № Б26/161-09 (904/8980/21) судовий експерт Бихно Марина Володимирівна дійсно не врахувала специфіку діяльності одного з відповідачів, однак, у цій справі № Б26/161-09 (904/4631/22), судовий експерт Авдєєва Ніна Миколаївна врахувала специфіку діяльності Відповідача-2, що детально викладено у п.п. 3.2 даної апеляційної скарги.

Разом з тим, Апелянт звертає увагу суду, що не існує жодної норми процесуального права, яка б зобов`язувала або надавала право суду першої інстанції керуватись висновками суду апеляційної інстанції. Суди зобов`язані враховувати лише висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Також апелянт вказує, що в даному випадку, експертом при розрахунку розміру безпідставно збережених грошових коштів було застосовано відповідну методику, яка іменується як "Поправка на торг" (сторінки Висновку експерта: 20, 28, 36, 43).

Застосовуючи таку методику, експерт вказав наступне: "Знижка на торг за своєю економічною суттю є своєрідним індикатором стану ринку подібного (аналогічного) майна. Наявність або відсутність такої знижки, а також її абсолютна величина, дозволяють максимально оптимізувати дії сторін при купівлі або продажу майна в конкретних економічних умовах, з урахуванням виду відчужуваного майна, величини його вартості, прогнозованих ринкових тенденцій, а також розміру та активності самого ринку у конкретний період часу в межах конкретного регіону. Офіційна інформація з приводу підтвердження розміру даного коефіцієнта відсутня в зв`язку з наявністю фактора "комерційна таємниця". В результаті аналізу різних досліджень ринків нерухомості та проведення консультації з професійними учасниками ринку було виявлено, що найбільш доступними і компетентними джерелами інформації з даного питання є фахівці ріелторських організацій. Проведення аналізу та консультацій з спеціалістами в галузі нерухомості дають змогу визначити величину знижки на торг, який в залежності від становища ринку, типу нерухомого майна та його .масштабності, може складати від 5% до 15%. Для майна в нашому випадку розмір знижки на торг складає в середньому - 10%, або приймається коефіцієнт коригування 0,90".

На переконання скаржника, застосування такої методики як "поправка на торг" якраз і спрямовано на усунення різниці між розміром орендної плати, викладеної у пропозиціях (офертах) щодо укладення договорів оренди, та у вже укладених договорах оренди, що в кінцевому рахунку надає змогу експерту найбільш об`єктивно встановити розмір орендної плати у досліджуваний період.

Крім того, скаржник зазначає, що жодна зі сторін у справі № Б26/161-09 (904/4631/22) у жодному процесуальному документі не посилалась на епідемію СОVID-19 та широкомасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України, у зв`язку з яким на території України було введено воєнний стан, як на чинники, які можуть впливати на ринок нерухомості, а саме на розмір орендної плати за користування Будівлею поліклініки, що могло б поставити під сумнів розраховані експертом суми безпідставно збережених коштів, відповідно, вплив зазначених чинників не може вважатися загальновідомим фактом.

На думку скаржника, вплив епідемії СОVID-19 на ринок нерухомості в будь-якому разі не міг бути підставою для відмови у задоволенні позову повністю, адже вказаний чинник не мав і не міг мати впливу на будь-які правовідносини в Україні в період з 01.01.2019 по березень 2020 року, про стягнення коштів за який позивачем також заявлено позовні вимоги.

При цьому, експерт, аналізуючи оголошення про оренду приміщень за 2020, 2021, 2022 роки, врахував вплив епідемії СОVID -19 на ринок нерухомості, адже враховані експертом оголошення, які були розміщені у 2020, 2021, 2022 роках, містили пропозиції (оферти) щодо оренди приміщень, які вже враховували вплив такої епідемії.

Також апелянт вважає безпідставним посилання господарського суду на вплив воєнного стану на ринок нерухомості, оскільки вплив широкомасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, у зв`язку з яким на території України було введено воєнний стан, на ринок нерухомості, не міг бути підставою для відмови у задоволенні позову повністю, адже вказаний чинник не мав впливу на період з 01.01.2019 по 23.02.2022.

На переконання апелянта, задоволення даного позову не потребує доведення обставини ймовірності передання Будівлі поліклініки повністю чи частково в оренду абстрактним користувачам. Такі обставини підлягали б доказуванню лише у разі подання Позивачем позову про стягнення збитків (упущеної вигоди).

Апелянт вказує, що мотиви відмови Господарського суду Дніпропетровської області у задоволенні позову у даній справі є безпідставним, адже судом неправильно кваліфіковано складені між Позивачем та Відповідачами правовідносини, і, відповідно, застосовано неналежні до складених між Позивачем і Відповідачами правовідносин норми матеріального права, що призвело до покладення на Позивача обов`язку доказування обставин, які не підлягають доказуванню у даній справі.

На думку скаржника, подаючи до суду Висновок експерта, який містить заявлену до стягнення суму безпідставно збережених грошових коштів, надав суду доказ, який підтвердив заявлену вимогу Позивача про стягнення з Відповідачів грошових коштів у розмірі 2 960 495,00 грн., що свідчить, що поданий Висновок експерта є належним доказом, адже підтверджує обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно поданого відзиву Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6" Криворізької міської ради просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. В обґрунтування відзиву зазначає, що Відповідач-2 вважає, що суд першої інстанції в рішенні від 29.03.2023 по справі №Б26/161-09(904/4631/22) вірно дійшов висновку з приводу наступного, а саме у експертному висновку, обраховуючи ринкову вартість оренди будівлі поліклініки, експерт не врахував специфічну сферу діяльності відповідача-2 - надання медичних послуг, не вказавши у висновку, яку орендну плату сплачують медичні установи міста, розміщені в орендованих приміщеннях приватної форми власності у м. Кривому Розі.

За доводами відповідача-2, у Висновку не враховано специфіку діяльності відповідача-2 надання медичних послуг жителям територіальної громади некомерційним підприємством, що є соціально важливим питанням для територіальної громади м. Кривого Рогу, оскільки призначенням цього об`єкту соціальної інфраструктури є забезпечення надання медичних послуг значній кількості членів територіальної громади м. Кривого Рогу.

Беручи до уваги оголошення на ресурсі ОЛХ, експерт фактично мав дані лише про оферту (пропозицію) на укладення договорів оренди, а не про реальні, вже укладені договори та надання оцінки розміру щомісячної орендної плати.

Зазначаючи про щорічне збільшення сум за користування приміщеннями, експерт не врахував, що починаючи з березня 2020 року в Україні діяв карантин, пов`язаний з епідемією СОVID-19, який значно знизив попит на офісні приміщення в цілому в Україні, що є загальновідомим фактом. З лютого 2022 в Україні розпочалась широкомасштабна військова агресія Російської Федерації, м. Кривий Ріг фактично було прифронтовим містом протягом 2022 року, тому ствердження експерта про можливе зростання орендної плати у цей період для розміщення адміністративно-офісних приміщень, також є сумнівним.

Відповідач-2 звертає увагу на те, що права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Проте, відповідач-2 не є володільцем (набувачем майна), тому дії чи бездіяльність Відповідача-2, не підпадають під визначення статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України. Відповідач-2 самостійно не займався пошуком приміщення, передача на балансовий облік Будівлі проходила на безоплатній основі, також Відповідач-2 є комунальним неприбутковим підприємством і тому не розглядав та не розглядає пропозиції комерційної оренди приміщення для здійснення своєї діяльності, так як не отримує від неї прибутку.

Згідно поданого відзиву Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. В обґрунтування зазначає, що особливість спірних правовідносин полягає у тому, що Відкрите акціонерне товариство "Криворізький завод гірничого машинобудування" з 21.03.2013 перебуває на стадії ліквідації (провадження у справі про банкрутство №Б26/161-09).

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства України, завданням ліквідатора є акумуляція активів банкрута та їх продаж з метою задоволення вимог кредиторів.

Після визнання у судовому порядку первісного договору купівлі-продажу майна недійсним, витребування майна, 24.04.2020 за банкрутом зареєстровано право власності на будівлю поліклініки, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З цієї дати ліквідатор мав вживати заходи з повторного продажу майна банкрута. Проте, доказів того, що будівля була виставлена на продаж ліквідатор не подав.

Відсутні також докази того, що позивачем вживались заходи щодо повернення майна з використання.

У своїй постанові від 27.10.2022 у справі №Б26/161-09(904/8980/21) Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що завданням ліквідатора є не пошук орендарів, а якнайшвидший продаж майна банкрута, зважаючи, зокрема, на обмеженість строку ліквідаційної процедури та зменшення витрат на проведення ліквідаційної процедури, у тому числі і на оплату грошової винагороди ліквідатору.

Відповідач-1 вказує, що позивачем не надано доказів того, що позивач мав намір укласти договір оренди з відповідачами. Ліквідатор не надсилав на адресу відповідачів письмової пропозиції щодо укладення договору оренди, не направляв на їх адресу проєкту договору оренди, рахунків за оренду приміщення.

Розрахунок орендної плати (безпідставно збережених коштів) в матеріалах позовної заяви взагалі відсутній.

На переконання відповідача-1 Висновок експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи №05/15-10/22 від 25.10.2022 Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро судових експертиз «Надія», виконаний судовим експертом Авдєєвою Н.М., не може слугувати належним та допустимим доказом у даній справі щодо безпідставно збережених коштів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2023 для розгляду справи №Б26/161-09(904/4631/22) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), суддів: Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А., яка ухвалою від 06.12.2023 прийняла справу №Б26/161-09(904/4631/22) до свого провадження; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 27.02.2024.

В судовому засіданні 27.02.2024 оголошено перерву до 14.05.2024.

В судовому засіданні 14.05.2024 оголошено перерву до 25.06.2024.

В судовому засіданні 25.06.2024 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Відносно позивача - Відкритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого машинобудування" 12.06.2009 відкрито провадження у справі про банкрутство №Б26/161-09, на даний час провадження у справі перебуває на стадії ліквідації.

Приміщення поліклініки, що розташоване у м. Кривому Розі по вул. Халтуріна, 3б приватизоване ВАТ "Криворізький завод гірничого машинобудування" у встановленому законом порядку та включено до ліквідаційної маси банкрута. Законність приватизації перевірялась господарським судом при розгляді даної справи про банкрутство (ухвала від 19.07.2019) та в окремому позовному провадженні (справа № 904/3870/21).

12.12.2014 ліквідатором банкрута та ТОВ "Лісова Корона" укладено договір купівлі-продажу будівлі поліклініки по вул. Халтуріна, 3б за 678 тис. грн.

06.08.2015 між ТОВ "Лісова Корона" та Управлінням охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради укладено договір купівлі-продажу цієї ж поліклініки за 1 792 000грн.

09.09.2015 Управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради видано наказ № 127-ум "Про надання згоди на передачу об`єкту нерухомості від Управління охорони здоров`я виконкому міської ради на балансовий облік комунальної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6" Криворізької міської ради.

17.09.2015 підписано Акт приймання-передачі основних засобів, яким підтверджується факт прийняття (передачі) в експлуатацію від Управління охорони здоров`я будівлі поліклініки площею 1556,22 кв.м. за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, 3б, відповідачу-2.

У січні 2017 ліквідатор банкрута - арбітражний керуючий Вернигора В.П. звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу будівлі поліклініки від 12.12.2014, укладеного між банкрутом та ТОВ "Лісова Корона", витребування у територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради будівлі поліклініки та передачі її у власність ВАТ "Криворіжгірмаш".

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2018 вимога ліквідатора про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.12.2014 задоволена.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2019 заяву ліквідатора банкрута задоволено і в частині витребування майна у Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради, майно витребувано у власність ВАТ "Криворіжгірмаш".

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2019 ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2019 скасовано, відмовлено в задоволенні заяви ліквідатора про витребування майна.

12.02.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду скасував постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2019 по даній справ, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2019 залишив без змін.

17.04.2020 позивач зареєстрував за собою право власності на будівлю поліклініки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Разом з тим, будівля поліклініки не була звільнена відповідачами, що не спростовано останніми, хоча ліквідатор двічі (20.07.2022 та 11.10.2022) направляв вимоги про звільнення будівлі.

Відкрите акціонерне товариство "Криворізький завод гірничого машинобудування" (далі позивач, банкрут) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про стягнення солідарно з Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради (далі відповідач-1) та Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-соціальної допомоги № 6" Криворізької міської ради (далі - відповідач-2) грошових коштів у розмірі 2 960 495 грн як безпідставно збережених грошових коштів за фактичне користування будівлею поліклініки, яка знаходиться за адресою: 50004, м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, буд. 3б, за період з 01.01.2019 по 30.09.2022.

Позивач зазначив, що між позивачем та відповідачами не укладались договори оренди приміщень щодо об`єкту нерухомості-поліклініки, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, 3б, однак відповідачі безоплатно користуються приміщенням, яке належить на праві власності позивачеві, не звільняють приміщення на вимогу позивача, унеможливлюючи його продаж та не сплачують грошові кошти за користування будівлею поліклініки.

Ліквідатором ВАТ "Криворіжгірмаш" арбітражним керуючим Вернигорою В.П. направлено відповідачам вимогу щодо негайного звільнення об`єкту нерухомості нежитлової будівлі поліклініки, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, 3-б, за вих. № 02-28/9/186 від 20.07.2022. Відповідач-1 отримав вказану вимогу 03.08.2022, а Відповідач-2 28.07.2022, проте жодних дій на її виконання відповідачі не вчиняли.

Ліквідатор ВАТ "Криворіжгірмаш" арбітражний керуючий Вернигора В.П. вказав, що повторно направив відповідачу-1 вимогу про звільнення будівлі поліклініки, яка знаходиться за адресою: 50004, м. Кривий Ріг. вул. Халтуріна. 3б, за вих. № 02-28/9/267 від 11.10.2022, яка була ним отримана 19.10.2022, і повторно направив відповідачу-2 вимогу про звільнення будівлі поліклініки, яка знаходиться за адресою: 50004. м. Кривий Ріг. вул. Халтуріна, 3б, за вих. № 02-28/9/266 від 11.10.2022, яку останній отримав 14.10.2022. Однак, Відповідач-1 проігнорував подану вимогу, а Відповідач-2 надав відповідь на подану вимогу, де вказав на неможливість розпоряджатись закріпленим за ним майном без згоди власника (таким власником є Криворізька міська рада). Тобто, на думку позивача, відповідач-2 відмовив у задоволенні вимоги ліквідатора про звільнення Будівлі поліклініки.

Позивач у заяві посилається на те, що ним направлено відповідачу-1 та відповідачу-2 вимогу про сплату грошових коштів за вих. №02-28/9/348 від 15.11.2022, які отримані відповідачем-1 - 17.11.2022, відповідачем-2 - 18.11.2022.

Відповідач-1 та відповідач-2 проігнорували вимогу про сплату грошових коштів, не передали позивачу безпідставно збережені грошові кошти за користування будівлею поліклініки, чим, на думку позивача, порушили передбачене ст.ст. 390, 1212, 1214 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право позивача на отримання від відповідача-1 та відповідача-2 таких коштів.

Для визначення вартості оренди нежитлової будівлі поліклініки ліквідатор звернувся до експерта з питань оціночно-будівельної експертизи для проведення ретроспективної оцінки вартості оренди адміністративно-офісних приміщень, нежитлової будівлі поліклініки №100, яка знаходиться за адресою: 50004, м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, буд. 3б.

За результатами оціночно-будівельної експертизи, підготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Бюро судових експертиз "Надія", встановлено, що ринкова вартість оренди Будівлі поліклініки в період з 01.01.2019 по 30.09.2022 включно з урахуванням індексу інфляції у загальному розмірі становить 2 960 495 грн, що і заявлено позивачем до стягнення (розрахунок позову зазначено на стор. 11 т.1 позовної заяви).

При цьому позивач наголошував, що захищає своє порушене право у спосіб солідарного стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 безпідставно збережених грошових коштів орендної плати за фактичне користування будівлею поліклініки, що цілком узгоджується з визначеними ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачем не подано до справи переконливих доказів того, що вся площа будівлі (а не окремі приміщення), де розміщується відповідач-2, була б передана в оренду для розміщення офісів та через недоведеність належними доказами розміру безпідставно збережених грошових коштів.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2023 апеляційну скаргу ВАТ "Криворіжгірмаш" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Вернигори Володимира Петровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2023 у справі № Б26/161-09 (904/4631/22) залишено без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2023 у справі № Б26/161-09 (904/4631/22) залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду, що позивачем не доведено обґрунтованість заявленого до стягнення розміру безпідставно збережених грошові кошти за фактичне користування будівлею поліклініки.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.10.2023 касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого машинобудування" задоволено частково; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2023 у справі № Б26/161-09 (904/4631/22) скасовано; справу № Б26/161-09 (904/4631/22) направлено на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що підставою відмови у позові ВАТ "Криворіжгірмаш", здебільшого, судом першої інстанції визначено недоведеність належними доказами розміру безпідставно збережених грошових коштів.

Водночас, доводи апеляційної скарги ВАТ "Криворіжгірмаш" направлені саме на спростування таких висновків.

Разом з тим, всупереч наведених вимог законодавства, суд апеляційної інстанції не переглядав та не перевіряв законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги ВАТ "Криворіжгірмаш". Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не містить аргументованих мотивів прийняття чи відхилення доводів апеляційної скарги ВАТ "Криворіжгірмаш", що не відповідає критеріям, які визначені у частині першій статті 282 ГПК України.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги ВАТ "Криворіжгірмаш", та скасування постанови апеляційної інстанції повністю, з направленням справи на новий розгляд до апеляційного господарського суду в іншому складі суддів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних мотивів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом судового розгляду є стягнення з відповідачів безпідставно збережених коштів орендної плати на підставі статей 1212, 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення глави 83 Цивільного кодексу України можуть бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Водночас, оскільки безпідставним було саме набуття (збереження) відповідного майна, безпідставним є також отримання доходів і плодів від нього.

Так, відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Натомість особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

З аналізу наведеної норми вбачається, що закон визначає отримання доходів і плодів безпідставним лише за умови, якщо набувач майна знав або мав знати про безпідставність його отримання. Тому набувач повинен повернути або відшкодувати потерпілому всі доходи, які він одержав чи міг одержати з цього майна з того часу, як дізнався або міг дізнатися про безпідставність набуття (збереження) майна. Доходи або інші вигоди, отримані ним до цього часу не підлягають поверненню або відшкодуванню.

Отже, для правильного вирішення спору щодо застосування частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України судам передусім необхідно встановити момент, коли набувач спірного майна дізнався про безпідставність його набуття чи про зникнення (припинення) підстави набуття, яка існувала, а також моменту, коли набувач міг дізнатися про такі обставини в разі прояву ним добросовісності, розумної обачності та звичайної зацікавленості станом своїх справ, отримання направленої йому кореспонденції тощо.

У разі встановлення обставин щодо безпідставного набуття чи збереження відповідного майна особою попри її обізнаність (чи можливість бути обізнаною) щодо відсутності (припинення) правових підстав для цього необхідно також встановити обставини щодо фактичного отримання набувачем доходів від такого майна, починаючи з вказаного моменту, або ж можливості їх отримання внаслідок використання, передачі в оренду тощо. Обов`язок доказування розміру таких доходів покладається на потерпілого.

При цьому для запобігання безпідставному збагаченню потерпілого необхідно також враховувати ті необхідні витрати, які відповідний набувач майна мав зробити для зберігання та утримання відповідного майна в належному стані, без яких неможливе звичайне використання майна. Обов`язок доказування розміру таких витрат, відповідно, покладається на набувача.

Матеріали справи свідчать та не заперечується відповідачами, що відповідачем-1 вимоги ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2019 про повернення будівлі поліклініки позивачу на час вирішення даного спору не виконані, будівля перебуває на балансовому обліку у відповідача-2 і використовується як лікувальний заклад.

Таким чином, відповідачі, як фактичні користувачі майна, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цього майна зберегли у себе кошти, які мали заплатити за користування ним, зобов`язані повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що розраховуючи суму безпідставно збережених коштів за період користування будівлею поліклініки, що заявлена до стягнення, позивач посилався на результати оціночно-будівельної експертизи, підготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Бюро судових експертиз "Надія".

Зі змісту висновку експерта від 25.10.2022 № 05/15-10/22 вбачається, що на вирішення оціночно-будівельної експертизи поставлено 4 запитання, а саме:

- яка ринкова вартість оренди адміністративно-офісних приміщень нежитлової будівлі поліклініки, розташованої за адресою: 50004, м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, буд. 3б, загальною площею - 1248,8 м2 (перший поверх - 408,8 м2, другий поверх - 414,8 м2, третій поверх - 425,2 м2), що знаходилась у задовільному стані в період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року з урахуванням індексу інфляції?;

- яка ринкова вартість оренди адміністративно-офісних приміщень нежитлової будівлі поліклініки, розташованої за адресою: 50004, м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, буд. 3б, загальною площею - 1248,8 м2 (перший поверх - 408,8 м2, другий поверх - 414,8 м2, третій поверх - 425,2 м2), що знаходилась у задовільному стані в період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року з урахуванням індексу інфляції?;

- яка ринкова вартість оренди адміністративно-офісних приміщень нежитлової будівлі поліклініки, розташованої за адресою: 50004, м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, буд. 3б, загальною площею - 1248,8 м2 (перший поверх - 408,8 м2, другий поверх - 414,8 м2, третій поверх - 425,2 м2), що знаходилась у задовільному стані в період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року з урахуванням індексу інфляції?;

- яка ринкова вартість оренди адміністративно-офісних приміщень нежитлової будівлі поліклініки, розташованої за адресою: 50004, м. Кривий Ріг, вул. Халтуріна, буд. 3б, загальною площею - 1248,8 м2 (перший поверх - 408,8 м2, другий поверх - 414,8 м2, третій поверх - 425,2 м2), що знаходилась у задовільному стані в період з 01.01.2022 року по 30.09.2022 року з урахуванням індексу інфляції?.

За результатами оціночно-будівельної експертизи, підготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Бюро судових експертиз "Надія" (а.с. 165-212, т.1), встановлено, що:

- ринкова вартість оренди Будівлі поліклініки в період з 01.01.2019 по 31.12.2019 з урахуванням індексу інфляції становить 670 103 грн.;

- ринкова вартість оренди Будівлі поліклініки в період з 01.01.2020 по 31.12.2020 з урахуванням індексу інфляції становить 741 159 грн.;

- ринкова вартість оренди Будівлі поліклініки в період з 01.01.2021 по 31.12.2021 з урахуванням індексу інфляції становить 833 996 грн.;

- ринкова вартість оренди Будівлі поліклініки в період з в період з 01.01.2022 по 30.09.2022 включно з урахуванням індексу інфляції становить 715 237 грн.

У вказаному Висновку експерт дійшов висновку, що найбільш ефективним використанням об`єкта оцінки буде використання його в якості адміністративно - офісних приміщень. Експертом враховано, що об`єкт оцінки у досліджуваний період (з 01.01.2019 по 30.09.2022) використовувався як поліклініка з метою надання медичних послуг жителям територіальної громади некомерційним підприємством. Однак, з огляду на принцип найбільш ефективного використання, для цілей визначення розміру орендної плати, яка мала сплачуватись за використання об`єкта оцінки, не має значення, яким чином та в якій саме діяльності фактично використовувався та/або використовується об`єкт оцінки. Спосіб використання об`єкта оцінки фактичним користувачем визначається самим користувачем, виходячи з дозволених законом та технічними характеристиками способів використання такого об`єкта, а тому не впливає на розмір орендної плати, яка сплачується та/або має сплачуватися власнику, виходячи з принципу найбільш ефективного використання.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 Господарського процесуального кодексу України).

Визначаючи розмір заборгованості відповідачів, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази (у даному випадку висновок експерта), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

Колегією суддів встановлено, що у експертному висновку при розрахунку сум щомісячної орендної плати експерт використовував інформацію з оголошень, розміщених на електронному ресурсі ОЛХ із застосуванням основних методичних підходів: витратного, дохідного та порівняльного.

Не зважаючи на те, що будівля поліклініки у спірний період (з 2019 по 2022 рік) використовувалась для надання медичних послуг жителям територіальної громади некомерційним підприємством, експерт виходив з принципу найбільш ефективного використання об`єкту в якості адміністративно-офісних приміщень.

При цьому вартість оренди будівлі, за ствердженням експерта, щороку мала зростати на суму понад 100 тис. грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що поданий Висновок експерта є невірогідним, з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що обраховуючи ринкову вартість оренди будівлі поліклініки, експерт не врахував специфічну сферу діяльності відповідача-2 - надання медичних послуг, не вказавши у висновку, яку орендну плату сплачують медичні установи міста, розміщені в орендованих приміщеннях приватної форми власності у м. Кривому Розі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що експерт виходив з аналізу вартості оренди щодо об`єктів, які пропонуються для розміщення в них торгівельних підприємств, банків, складів, офісів, побутових підприємств, у Висновку не враховано специфіку діяльності відповідача-2 надання медичних послуг жителям територіальної громади некомерційним підприємством, що є соціально важливим питанням для територіальної громади м. Кривого Рогу, оскільки призначенням цього об`єкту соціальної інфраструктури є забезпечення надання медичних послуг значній кількості членів територіальної громади м. Кривого Рогу.

Беручи до уваги оголошення на ресурсі ОЛХ, експерт фактично мав дані лише про оферту (пропозицію) на укладення договорів оренди, а не про реальні, вже укладені договори та надання оцінки розміру щомісячної орендної плати.

З огляду на що, через недоведеність належними доказами розміру безпідставно збережених грошових коштів, господарський суд підставно відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що експерт, з метою надання обґрунтованого та об`єктивного Висновку експерта, застосував положення Національного стандарту в частині принципу найбільш ефективного використання Будівлі поліклініки як такого, що є обов`язковим для застосування у відповідних експертизах. З цього слідує, що навіть з урахуванням специфічної діяльності Відповідача-2, яка провадилась в Будівлі поліклініки, така діяльність не впливає на розмір безпідставно збережених коштів Відповідачами.

Так, відповідно до п. 11 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості. Вибір бази оцінки передує укладанню договору на проведення оцінки майна.

Вибір бази оцінки залежить від мети, з якою проводиться оцінка майна, його особливостей, а також нормативних вимог.

У разі коли у нормативно-правових актах з оцінки майна, договорі на проведення оцінки майна або ухвалі суду не зазначається вид вартості, який повинен бути визначений у результаті оцінки, визначається ринкова вартість.

Лише для визначення ринкової вартості враховується найбільш ефективне використання об`єкта оцінки (п. 13 Національного стандарту № 1).

Підсумовуючи, колегія суддів констатує, що відповідно до Національного стандарту № 1 оцінка вартості майна і майнових прав може проводитися із застосуванням бази, що відповідає:

- якринковій вартості,

- так і неринковим видам вартості.

При цьому вибір бази оцінки передує укладанню договору на проведення оцінки майна та зазначається у відповідному договорі.

Матеріалами справи підтверджено, що замовником експертизи був саме Позивач та саме Позивачем на вирішення оціночно-будівельної експертизи поставлено запитання лише про ринкову вартість оренди приміщень нежитлової будівлі поліклініки, для визначення якої і враховується найбільш ефективне використання об`єкта оцінки.

Неринкова вартість оренди експертом не досліджувалась з причини не поставлення відповідних запитань.

Вищенаведеним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що принцип найбільш ефективного використання будівлі поліклініки є обов`язковим для застосування у відповідних експертизах.

Приймаючи рішення колегія суддів також враховує і правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, зокрема:

68. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

69. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

72. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

73. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

76. За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

77. Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт в частини першої статті 96 ЗК України).

81. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

82. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15).

91. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

94. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Отже, Велика Палата Верховного Суду у своїх правових висновках неодноразово наголосила, що фактичний користувач об`єкту оренди, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цього об`єкту зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування у вигляді орендної плати, зобов`язаний повернути власнику об`єкта оренди орендну плату, яку мав сплатити за користування саме цим об`єктом оренди.

Матеріалами справи підтверджено, що Відповідачем-2 у спірний період об`єкт оренди використовувався як будівля поліклініки, у якій надавались медичні послуги жителям територіальної громади міста Кривого Рогу, а не як адміністративно - офісне приміщення.

Відповідно, Відповідач-2 мав сплатити орендну плату, яку сплачують медичні установи міста, розміщені в орендованих приміщеннях приватної форми власності у м. Кривому Розі, а не орендну плату за оренду об`єктів, які пропонуються для розміщення в них торгівельних підприємств, банків, складів, офісів, тощо.

З огляду на що, визначена експертом ринкова вартість оренди із застосуванням принципу найбільш ефективного використання, в результаті якого вартість об`єкта оцінки є максимальною, не може застосовуватися до кондикційних зобов`язань, розмір яких визначається розміром неправомірно набутого (збереженого) майна, а не розміром майна за умови його найбільш ефективного використання (предметом позовних вимог не є стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди).

Отже, оскільки експертом невірно встановлена мета оцінки, то, відповідно, невірно застосована база оцінки, за якою вона проводилася.

На підставі викладеного доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що саме Висновком експерта підтверджується заявлена до стягнення сума безпідставно збережених грошових коштів у розмірі 2 960 495,00 грн., є безпідставними.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Тому колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що інші доводи та міркування заявника апеляційної скарги (зокрема, про вплив епідемії СОVID-19 на ринок нерухомості; вплив воєнного стану на ринок нерухомості; обставини ймовірності передання Будівлі поліклініки повністю чи частково в оренду) судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого машинобудування" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Вернигори Володимира Петровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2023 у справі №Б26/161-09 (904/4631/22) - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2023 у справі №Б26/161-09 (904/4631/22) залишити без змін.

Судові витрати Відкритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого машинобудування" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Вернигори Володимира Петровича за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана 29.07.2024.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд