ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2024 р. Справа№910/2320/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Сітайло Л.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп»

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024

у справі №910/2320/24 (суддя Босий В.П.)

за позовом Фермерського господарства «Віоріка»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп»

про стягнення 228 611,86 грн

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Віоріка» (далі- позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» (далі відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 228 611,86 грн, з яких: 203 453, 92 грн - основний борг, 18 563, 57 грн інфляційні втрати, 6 594, 37 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було здійснено не в повному обсязі оплату вартості поставленого товару за договором поставки сільськогосподарської продукції №3-08/22Р від 01.08.2022.

Господарський суд міста Києва рішенням від 30.04.2024 у справі №910/2320/24 позов задовольнив; стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на користь Фермерського господарства «Віоріка» 203 453,92 грн заборгованості, 6 594,37 грн 3% річних, 18 563,57 грн інфляційних втрат та 3 429,18 грн судового збору.

При ухваленні рішення у справі №910/2320/24 судом першої інстанції встановлено, що наявними у матеріалах справи видатковими накладними: №36 від 03.08.2022 на суму 361 326, 09 грн, №37 від 06.08.2022 на суму 357 798, 09 грн, №41 від 10.08.2022 на суму 365 736, 09 грн та №42 від 11.08.2022 на суму 368 382, 09 грн підтверджено, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 453 242,36 грн. Факт передачі позивачем відповідачу товару також підтверджується підписаними між сторонами товарно-транспортними накладними: №1 від 03.08.2022, №2 від 06.08.2022, №3 від 10.08.2022, №4 від 11.08.2022. Встановлено, що відповідачем сплачено позивачу суму у розмірі 1 249 788,44 грн за отриманий на підставі Договору товар, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача та не заперечується сторонами. Таким чином, суд першої інстанції встановив, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 203 453,92 грн.

Також судом першої інстанції перевірено розрахунок інфляційних втрат, а також 3% річних та встановлено, що їх розрахунок є арифметично вірним, у зв`язку з чим вимоги про стягнення з відповідача 6 594, 37 грн 3% річних та 18 563, 57 грн інфляційних задоволені у повному обсязі.

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» звернулося до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №910/18922/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у частині 10% від Договору без суми ПДВ, у загальному розмірі 147 000,00 грн.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що згідно з пунктом 4.2 Договору відповідач має право притримати сплату 10 % від Договору оскільки позивачем не надано було оригінала листа на фірмовому бланку підприємства, що товар який поставляється по даному договору є продукцією власного виробництва, постачальник має статус виробника сільськогосподарської продукції у 2022 році та є суб`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №910/2320/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Демидова А.М.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 21.05.2024 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2320/24; відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №910/2320/24.

Матеріали справи №910/2320/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 23.05.2024.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 28.05.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №910/2320/24 залишив без руху, надав скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідного клопотання.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 11.06.2024 відкрив апеляційне провадження у справі №910/2320/24. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №910/2320/24 ухвалив здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення та попереджено учасників справи про те, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, за яким позивач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №910/2320/24 - залишити без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №910/2320/24 - залишити без змін; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на користь Фермерського господарства «Віоріка» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000, 00 грн.

Позивачем зазначено, що відповідач не надано жодного доказу в підтвердження повідомлення позивача про реалізацію права щодо притримання 10 % оплати із зазначенням відповідних підстав, а також звернуто увагу, що положення Договору не вимагають від позивача окремої фіксації надання відповідачу листа в підтвердження походження товару як товару власного виробництва, оскільки наявність такого листа, інших документів на товар перевіряється представниками відповідача як покупця в момент прийняття товару разом з перевіркою його кількості та якості. Такі документи є невід?ємною частиною пакування Товару і жодним положенням Договору, документом чи нормою законодавства не передачено окремим пунктом зазначати в товаророзпорядчих документах (зокрема, у видатковій накладній) передачу цих документів.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2024 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/2320/24.

У зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О. який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2024, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В. (суддя-доповідач), судді: Демидова А.М., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2024 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №910/2320/24 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

01.08.2022 між ТОВ «ВВТ Груп» (покупець) та ФГ «Віоріка» (постачальник) укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №3-08/22Р (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію, а саме: ріпак без ГМО (код Товару згідно з УКТ ЗЕД), урожаю 2022 року, надалі іменований як «товар», в кількості, у строки і на умовах, передбачених у цьому договорі.

Згідно з п. 3.5 Договору датою поставки товару постачальником вважається фактична його передача покупцеві на елеваторі поставки в заліковій вазі та надання покупцю видаткової накладної на товар. Під терміном «залікова вага» розуміється фізична вага товару, зменшена на розрахункову величину маси відхилень від показників якості по вмісту вологи та смітної домішки, які визначені в п. 6.1 договору.

Пунктом 4.1 Договору сторони дійшли згоди щодо умов оплати, а саме:

- 86 (вісімдесят шість) % вартості кожної партії товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10-14 (десять-чотирнадцять) банківських днів з моменту надання видаткової накладної (у заліковій вазі), отримання від елеватору реєстрів ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку та за умови виставлення рахунку та підписання даного договору;

- 14 (чотирнадцять) % вартості партії товару протягом 5 (п`ять) банківських днів, наступних за датою зареєстрованих податкових накладних постачальника. Постачальник має зареєструвати податкові накладні в ЄРПН у відповідності до вимог законодавства з наданням покупцю квитанції щодо їх реєстрації, а також правильно заповнені товарно-транспортні накладні.

На виконання умов Договору, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 453 242,36 грн, що підтверджується видатковими накладними №36 від 03.08.2022, №37 від 06.08.2022, №41 від 10.08.2022, №42 від 11.08.2022 та товарно-транспортними накладними №1 від 03.08.2022, №2 від 06.08.2022, №3 від 10.08.2022, №4 від 11.08.2022, копії яких долучено позивачем до позову. Також, позивачем складено та зареєстровано податкові накладні №36 від 03.08.2022, №37 від 06.08.2022, №41 від 10.08.2022 та №42 від 11.08.2022, що підтверджується відповідними квитанціями про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідачем сплачено позивачу за отриманий на підставі Договору товару суму у розмірі 1 249 788,44 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Позивач, ураховуючи часткове невиконання відповідачем свого обов`язку за Договором щодо повної оплати за поставлений товар у розмірі 203 453,92 грн звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У статті 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (частини 1, 3 статті 179 ГК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Частинами 1 та 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що сторонами погоджено, що порядок та терміни оплати вказуються в пункті 4.1 Договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання умов договору, постачальником поставлено Товару на загальну суму 1 453 242,36 грн. Однак, відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару у розмірі 1 249 788, 44 грн, а 14 (чотирнадцять) % вартості партії товару у розмірі 203 453, 92 грн на виконання пункту 4.1 Договору, яким передбачено оплату протягом 5 (п`ять) банківських днів, наступних за датою зареєстрованих податкових накладних постачальника, а також правильно заповненими товарно-транспортними накладними відповідачем не оплачено.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог в апеляційній скарзі зазначає, що умова для сплати 10 % від договору, а саме 147 000 грн не настала, оскільки позивачем не надано у відповідності до умов пункту 5.1 Договору оригінал листа на фірмовому бланку підприємства, що Товар, який поставляється по даному Договору, є продукцією власного виробництва.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що постачальник зобов`язується надати оригінал листа на фірмовому бланку підприємства, що Товар, який поставляється по даному Договору, є продукцією власного виробництва. Постачальник має статус виробника сільськогосподарської продукції у 2022 році та є суб`єктом оподаткування податком на додану вартість.

У випадку порушення Постачальником вимог пункту 5.1 цього Договору, Покупець має право притримати оплату Товару у розмірі 10 % від загальної вартості, до моменту усунення Постачальником такого порушення, без застосування до Покупця будь-яких штрафних санкцій (пункт 4.2 Договору).

Відповідно до частини 2 статті 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Позивач зазначає, що передбачені п. 5.1 Договору документи згідно з вимогами статті 662 ЦК України були передані відповідачу в момент поставки та передачі товару, разом з товаром та видатковими і товарно-транспортними накладними.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача про те, що лист на який посилається відповідач є документом, що стосується безпосередньо товару, оскільки підтверджує його походження та якість та відповідно до умов договору та вимог ч. 2 статті 662 ЦК України підлягає переданню разом із товаром, який був прийнятий відповідачем без зауважень, оскільки заперечень щодо кількості, якості та асортименту поставленого товару ним не заявлялося.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

Водночас за змістом ч. 2 вказаної статті притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 595 ЦК України кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Оцінивши умови Договору, судом апеляційної інстанції відхиляються доводи відповідача про те, що він скористався правом на притримання сплати 10% від Договору, оскільки в матеріалах справи відсутні будьякі направлені позивачу повідомлення відповідача про реалізацію такого права із зазначенням відповідних підстав реалізації, оскільки Постачальник згідно умов пункту 4.2 Договору мав право на усунення такого порушення.

Виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, а також положень ч. 1 ст. 595 ЦК України відповідач, реалізуючи таке право мав повідомити про це позивача.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 203 453, 92 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 наведеної норми).

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а відтак заявлені до стягнення суми 3 % річних у розмірі 6 594, 37 грн та інфляційних втрат у розмірі 18 563, 57 грн є правомірними оскільки відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання.

Щодо заявленого Фермерським господарством «Віоріка» стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРУП» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 12.02.2024, оригінал ордеру на надання правової допомоги Серія АА №1354337 від 21.06.2024, додаток №2 від 21.06.2024 до договору про надання правової допомоги від 12.02.2024, рахунок №6 від 21.06.2024 та платіжну інструкцію №195 від 27.06.2024 про оплату послуг у сумі 15 000, 00 грн.

Апеляційним судом встановлено, що 12.02.2024 між Адвокатським Бюро «Сокурова Ярослава» (виконавець) та Фермерським господарством «Віоріка» (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги (надалі - «Договори»), відповідно до п. 1.1 якого клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта у відносинах з усіма органами державної влади та/або місцевого самоврядування, в тому числі, але не виключно, судовими органами, правоохоронними, контролюючими органами, органами державної міграційної служби, органами прокуратури України, органами Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Служби безпеки України, органами державної фіскальної служби України, Національного антикорупційного бюро України, а також будь-якими третіми особами, фізичними особами, юридичними особами незалежно від організаційно-правової форми та/або форми власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного ведення клієнтом господарської діяльності та/або захисту прав і законних інтересів клієнта (послуги).

Відповідно до п. 2.1 Договору перелік послуг, їх вартість, порядок розрахунків та інші аспекти виконання договору визначаються в окремих додатках, замовленнях послуг.

Додатком №2 від 21.06.2024 до Договору про надання правової допомоги від 12.02.2024 (замовлення послуг) сторони узгодили, що клієнт відповідно до Договору про надання правової допомоги від 12.02.2024 замовляє, а Виконавець надає Клієнту послуги з юридичного супроводу судової господарської справи №910/2320/24 в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ТОВ «ВВТ ГРУП» (далі - Боржник) на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 про стягнення з Боржника заборгованості за Договором поставки сільськогосподарської продукції №3-08/22Р від 01.08.2022 перед Клієнтом, до яких, зокрема, але не виключно, належать: підготовка відзиву на апеляційну скаргу; подання відзиву на апеляційну скаргу, підписаного Клієнтом, з доказами до суду відповідно до правил підсудності; участь у судових засіданнях; інші послуги, які надаватимуться Виконавцем Клієнту та пов?язані із судовим розглядом справи в суді апеляційної інстанції і участю у супроводі судового процесу та будуть зазначені в Акті приймання-передачі наданих послуг (пункт 1 Додатку №2).

Відповідно до пункту 3 Додатку №2 вартість послуг, передбачених п. 1 Додатку №2, є незмінною і становить 15 000,00 грн незалежно від об?єму роботи Виконавця, кількості підготовлених процесуальних документів, заяв по-суті справи, кількості судових засідань у справі в суді апеляційної інстанції та незалежно від рішення суду апеляційної інстанції. Вартість послуг, передбачених п. 3 Додатку №2, Клієнт оплачує протягом 10 днів з моменту підписання цього Додатку №2, на підставі виставленого Виконавцем рахунку.

Згідно з вимогами частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових втрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у відзиві на апеляційну скаргу позивачем було заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000,00 грн.

На підставі виставленого рахунку №6 від 21.06.2024 Фермерське господарство «Віоріка» сплатило Адвокатському Бюро «Сокурова Ярослава» 15 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №195 від 27.06.2024.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова Верховного Суду від 01.09.2021 у справі №910/13034/20).

За приписами частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказаний правовий висновок викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Відповідач своїм правом на заявлення клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався.

За таких обставин, заява позивача про розподіл судових витрат підлягає задоволенню, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи №910/2320/24 у суді апеляційної інстанції за вказаним додатком №2 від 21.06.2024 до договору про надання правової допомоги від 12.02.2024.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №910/2320/24 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №910/2320/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 у справі №910/2320/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36716311, 01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, 41, літера А, офіс 310) на користь Фермерського господарства «Віоріка» (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31472072, 03114, Хмельницька область, Старокостянтинівський район, село Зеленці (з), вул. Гагаріна, буд. 1) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч).

5. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/2320/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

Л.Г. Сітайло