ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2024 р. м. Київ Справа № 911/808/24

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області (07101, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова, 13) в інтересах держави

до Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області (07101, Київська обл, Вишгородський р-н, м. Славутич, пл. Центральна, буд. 7),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунальне підприємство ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР Славутицької міської ради (07101, Київська обл., м. Славутич (з), Київський квартал, буд. 14),

про зобов`язання вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності,

секретар судового засідання: Невечера С.А.

Представники сторін:

прокурор: Попельнюк В.В. (посвідчення № 069085 від 01.03.2023 р.);

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області (далі прокурор) в інтересах держави звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області (далі відповідач) про зобов`язання вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності.

Обґрунтовуючи позов, прокурор зазначає, що Вишгородською окружною прокуратурою Київської області було встановлено факт бездіяльності Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області щодо реєстрації права комунальної власності на захисну споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття № 255029 (далі ПРУ № 255029), розташоване у підвальному приміщенні багатоквартирного будинку № 6 Вільнюського кварталу м. Славутич Вишгородського району Київської області, що, на переконання прокурора, створює правову невизначеність щодо статусу вказаного об`єкта цивільного захисту та суб`єктів, зобов`язаних здійснювати його утримання у стані, придатному до використання за безпосереднім призначенням для укриття населення від засобів масового ураження в особливий період.

За змістом прохальної частини позовної заяви прокурор просить суд зобов`язати Славутицьку міську раду Вишгородського району Київської області вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності Славутицької міської територіальної громади на захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття № 255029, розташоване за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Славутич, Вільнюський квартал, буд. 6.

Поряд з цим, прокурор просив суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР» Славутицької міської ради, оскільки вирішення даного спору по суті може вплинути на обсяг прав та обов`язків КП «ЖКЦ», так як останнє було балансоутримувачем багатоквартирного будинку за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Славутич, Вільнюський квартал, буд. 6, та, відповідно, споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття № 255029, про наявність якої КП «ЖКЦ» не зазначило в акті списання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.04.2024 р. було відкрито провадження у даній справі і призначено підготовче засідання на 13.05.2024 р.; залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР» Славутицької міської ради (далі КП «ЖКЦ»).

09.05.2024 р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання б/н від 09.05.2024 р. (вх. № 4960/24 від 09.05.2024 р.) про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку підготовчого провадження, відповідно до якого останній просив суд відкласти підготовче засідання, оскільки представник відповідача, у зв`язку із перебуванням у відпустці, не встиг підготувати та подати до суду відзив.

У судовому засіданні 13.05.2024 р. прокурор підтримувала позовні вимоги; представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися. Всі учасники процесу про дату час та місце судового засідання були повідомлені належно в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.05.2024 р. було відкладено підготовче засідання на 03.06.2024 р.

31.05.2024 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від третьої особи надійшли пояснення б/н від 31.05.2024 р. на позовну заяву, за змістом яких комунальне підприємство заперечує проти позову. Так, третя особа зазначає, що згідно з інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, інформація про право власності на спірне нерухоме майно відсутня. При цьому, КП «ЖКЦ» відзначає, що прокурор не заявляє ані вимоги про визнання права власності, ані вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, натомість, просить зобов`язати вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності на майно, щодо якого, на думку третьої особи, відсутнє право комунальної власності. Поряд з цим, у своїх поясненнях КП «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР» Славутицької міської ради, серед іншого, зазначає, що спірне майно не перебуває у володінні та (або) в користуванні Славутицької міської ради, а також Славутицькій міській раді не належить право розпорядження спірним майном. Крім того, на переконання КП «ЖКЦ», права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом пред`явлення позову до володільця з використанням правового механізму, встановленого ст. 1212 Цивільного кодексу України (у разі наявності правових відносин речового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна). Підсумовуючи, КП «ЖКЦ» вважає, що прокурором обрано невірний спосіб захисту нібито порушених прав та інтересів держави шляхом пред`явлення позовної вимоги про зобов`язання вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності, яке не встановлене та не визнане у встановленому законом порядку, та за відсутності правовстановлюючого документу на спірне майно. Відтак, Славутицька міська рада не має права на державну реєстрацію речового права, яке їй не належить.

У судовому засіданні 03.06.2024 р. прокурор зазначила про ознайомлення зі змістом пояснень третьої особи, заперечувала проти доводів, викладених в останніх, з підстав, що були викладені в мотивувальній частині позовної заяви. Поряд з цим, прокурор вказувала, що прокуратурою буде викладена письмова позиція з приводу пояснень третьої особи, без подання нових доказів та заявила про подання всіх наявних у прокуратури доказів, що мають значення для вирішення спору, та про наявність підстав для закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті; представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися. Водночас, про дату, час та місце судового засідання усі учасники були повідомлені належно в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.06.2024 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.07.2024 р.

05.07.2024 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від Вишгородської окружної прокуратури Київської області надійшли додаткові пояснення б/н від 05.07.2024 р. (вх. № 7238/24 від 05.07.2024 р.), відповідно до яких прокурор зазначив, що не погоджується з позицією третьої особи щодо того, що спірне нерухоме майно має статус допоміжних приміщень багатоквартирного будинку та, відповідно, є спільним майном мешканців такого багатоквартирного будинку відповідно до норм Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Так, прокурор зазначає, що навіть у разі, коли приміщення фізично є частиною будівлі, що належить ОСББ, таке приміщення може бути окремим самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, а в даному випадку об`єктом цивільного захисту. Поряд з цим, оскільки під час будівництва багатоквартирного житлового будинку № 6 Вільнюського кварталу із самого початку передбачалось розміщення у його підвальних приміщеннях протирадіаційного укриття, щодо якого визначено спосіб і особливий порядок використання, то останнє не підпадає під правовий режим допоміжних приміщень і є самостійним об`єктом цивільних правовідносин. При цьому, співвласники багатоквартирного будинку № 6 Вільнюського кварталу м. Славутич не могли і не можуть набути права власності на спірне приміщення протирадіаційного укриття, оскільки останнє не призначене для забезпечення експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, за своїми функціональними особливостями не є допоміжним, станом на дату побудови будинку та введення його в експлуатацію і дотепер свого функціонального призначення не змінювало та з комунальної власності за рішеннями уповноважених суб`єктів управління не вибувало, на користь співвласників багатоквартирного будинку не відчужувалось.

Також прокурор зазначає, що в поясненнях КП «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР» не вказано, що в Департаменті цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації відсутні документи, які складалися до 2008 р., тоді як у розпорядженні обласної державної адміністрації, як органу місцевого самоврядування, наявні облікові картки та паспорти ПРУ, складені у 2008 р. Крім того, у 2016 р. КП «Агентство регіонального розвитку» саме за замовленням балансоутримувача захисної споруди цивільного захисту № 255029 (КП «ЖКЦ») було виготовлено технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту. За таких обставин, на переконання прокурора, протирадіаційне укриття № 255029 не втрачало статусу захисної споруди, підтвердженням чого є акт інвентаризації захисної споруди 2006 р., облікова картка захисної споруди, паспорт ПРУ, складені у 2008 р., технічний паспорт на захисну споруду 2016 р., відомості органів ДСНС та інші докази (у тому числі проектна документація), а відтак ПРУ не могло набути статусу допоміжних приміщень в багатоквартирному будинку.

Поряд з цим, твердження третьої особи про обраний прокуратурою невірний спосіб захисту, на думку прокурора, є безпідставними, оскільки вжиття заходів державної реєстрації права комунальної власності на спірне ПРУ № 255029 є обов`язком Славутицької міської ради, яка в силу положень ст.ст. 172, 327 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 10, ч. 5 ст. 16, ч.ч. 1, 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» реалізує повноваження власника такого нерухомого майна від імені Славутицької міської територіальної громади з метою його належного обліку, утримання та використання за цільовим призначенням. Відсутність реєстрації права комунальної власності на протирадіаційне укриття № 255029 свідчить про неповне виконання вищевказаного обов`язку, у тому числі рішення міської ради від 03.03.2023 р. № 808-17-VIII в частині погодження п. 6.3 наказу КП «ЖКЦ» № 7 від 01.02.2023 р. щодо надання дозволу на списання багатоквартирних будинків з балансу комунального підприємства. Викладена обставина, на переконання прокуратури, негативно впливає на стан утримання захисної споруди цивільного захисту в стані готовності до використання та безумовно створює правову невизначеність щодо статусу цього об`єкта цивільного захисту та суб`єктів, зобов`язаних здійснювати його утримання, що становить небезпеку для життя і здоров`я громадян, особливо в умовах воєнного стану, має наслідком невиконання вимог законодавства не лише у сфері державної реєстрації й належного обліку комунального майна, а й у сфері цивільного захисту, чим порушуються інтереси держави й територіальної громади та встановлені державою гарантії із забезпечення конституційних прав громадян на захист життя і здоров`я. Враховуючи викладене, позовна вимога про зобов`язання Славутицької міської ради вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності на протирадіаційне укриття № 255029, яке розташоване в багатоквартирному житловому будинку № 6 Вільнюського кварталу м. Славутич, з метою усунення правової невизначеності статусу об`єкта цивільного захисту, відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства та, на переконання прокурора, є ефективним способом цивільного захисту у спірних правовідносинах.

У судовому засіданні 11.07.2024 р. з розгляду справи по суті прокурор позовні вимоги підтримувала та просила суд задовольнити їх; представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явились. Водночас, усі учасники процесу про дату час та місце судового засідання були повідомлені належно в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач не скористався правом, наданим останньому ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, та не подав до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 11.07.2024 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

29.06.1988 р. державною приймальною комісією було складено акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта 45-квартирного житлового будинку № 7, м. Славутич, в МБК № 4, якому на даний час присвоєно адресу: Вільнюський квартал, буд. 6, м. Славутич, Вишгородський район, Київська область. Акт затверджено рішенням Виконавчого комітету Славутицької міської Ради народних депутатів від 30.06.1988 р. № 85.

У пункті 20 зазначеного акту вказано, що на підставі огляду пред`явленого до приймання в експлуатацію об`єкта в натурі та ознайомлення з відповідною документацією визначається, що будівельно-монтажні роботи виконано у відповідності з проектом, будівельними нормами та правилами.

Згідно з проектною документацією щодо будівництва вищевказаного об`єкта « 45 кв. житловий будинок № 7» комплексу «Житлова група (Лит. РСР) в складі містобудівного комплексу № 4 м. Славутич Чернігівської області. Об`єкти будівництва 1988 року», розробленої Інститутом проектування міського будівництва (Каунаський філіал), у відповідності до СНіП ІІ-11-77 «Захисні споруди цивільної оборони», затверджених постановою Держбуду СРСР від 13.10.1977 р. № 158 (із доповненнями від 28.06.1985 р.), у підвальних приміщеннях будинку запроектовано будівництво протирадіаційного укриття, яке у мирний час може використовуватись згідно встановленого порядку для господарських, культурних чи побутових потреб як підвальні приміщення. Зокрема, вказано, що ПРУ запроектовано на 390 осіб, в якому передбачено 60 місць для лежання та 330 місць для сидіння. Під час переведення підвальних приміщень на режим укриття, необхідно виконати наступні роботи: звільнити від особистих речей господарські склади мешканців; розібрати збірні дерев`яні перегородки господарських складів; із розібраних дерев`яних перегородок облаштувати нари для лежання і місця для сидіння людей, що укриваються; закласти віконні отвори для підвищення захисних властивостей укриття; ущільнити притвори вхідних дверних полотен.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок № 6 Вільнюського кварталу м. Славутич від 08.07.1988 р., площа підвальних приміщень складає 583,0 кв. м.

Згідно з п. 1.1 СНіП 3.01.09-84 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом захисних споруд і їх утримання в мирний час», які були чинними на момент прийняття в експлуатацію багатоквартирного будинку № 6 Вільнюського кварталу м. Славутич, разом з основним об`єктом будівництва або його пусковим комплексом державні приймальні комісії окремо приймали в експлуатацію закінчені будівництвом вбудовані в будівлі захисні споруди, що входили до комплексу будівництва об`єктів виробничого або житлово-цивільного призначення, а також передбачені у складі новозбудованих та реконструйованих копалень та шахт. Датою введення в експлуатацію захисних споруд вважається дата підписання акту державної приймальної комісії.

З урахуванням зазначеного, прокурор наголошував, що протирадіаційне укриття № 255029, яке розташоване у підвальному приміщенні будинку № 6 Вільнюського кварталу м. Славутич, введено в експлуатацію у 1988 році разом із будинком, як окремий об`єкт нерухомого майна - протирадіаційне укриття, що у мирний час може використовуватись згідно установленого порядку для господарських чи побутових потреб, однак, без зміни первісного функціонального призначення такої захисної споруди цивільного захисту, та має постійно перебувати у стані, придатному до використання за первісним призначенням, як основний вид колективного захисту населення від засобів масового ураження в особливий період та надзвичайних ситуацій у мирний час.

Поряд з цим, прокурор зазначає, що до 2001 р. житловий фонд м. Славутич, у тому числі будинок № 6 Вільнюського кварталу, перебував у державній власності та знаходився у віданні й на балансі ВП «Чорнобильська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом».

На виконання затверджених Президентом України 19.10.2000 р. Заходів до закриття Чорнобильської АЕС, у 2001 р. було здійснено безоплатну передачу низки об`єктів державної власності у комунальну власність територіальної громади м. Славутич. Зокрема, згідно з актом прийому-передачі відомчих об`єктів у комунальну власність від 31.03.2001 р., житловий будинок № 6 Вільнюського кварталу (інв. № 4031) було прийнято у комунальну власність м. Славутич разом з проектною та виконавчою документацією щодо його будівництва.

За інформацією, наданою листом ДСП «Чорнобильська АЕС» від 06.02.2024 р. № 499/24, усі документи щодо об`єктів, які передавались у комунальну власність територіальної громади міста, знаходились в архіві Управління житлово-комунального господарства, який на момент вищевказаної передачі був структурним підрозділом Чорнобильської АЕС та самостійно здійснював бухгалтерський облік основних засобів.

Рішенням Славутицької міської ради Київської області від 16.05.2001 р. № 244-32-ХХІІІ «Про комунальну власність територіальної громади м. Славутича» було затверджено акти прийому-передачі об`єктів права державної власності в комунальну власність територіальної громади м. Славутич, у тому числі акт про передачу будинку № 6 Вільнюського кварталу.

Згідно з додатком № 1 до вказаного рішення, необоротні активи, у тому числі будинок № 6 Вільнюського кварталу, було передано на баланс Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», якому було надано повноваження безпосереднього управління вказаним майном.

Відповідно до акту прийому-передачі відомчих об`єктів у комунальну власність від 31.03.2001 р. територіальній громаді м. Славутич було передано житловий будинок, розташований за адресою: Вільнюський квартал, буд. 6 (інв. № 4031), та деякі супутні об`єкти соціальної інфраструктури, однак, протирадіаційне укриття, як окремий об`єкт нерухомого майна, в акті не значиться.

У подальшому, на підставі рішення Виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 27.10.2003 р. № 534 «Про передачу об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Славутича», житлові будинки, у тому числі будинок № 6 Вільнюського кварталу, були передані з балансу КП «Управління житлово-комунального господарства» на баланс КП «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР» Славутицької міської ради.

На підставі розпорядження Виконавчого комітету Славутицької міської ради від 25.05.2006 р. № 163, КП «ЖКЦ» як балансоутримувачем 21.09.2006 р. було проведено інвентаризацію вбудованої у будинок № 6 Вільнюського кварталу комунальної захисної споруди цивільної оборони протирадіаційного укриття № 255029, за наслідками чого комісією складено акт інвентаризації, який затверджено Славутицьким міським головою Удовиченком В.П. 03.11.2006 р.; відповідальним за здійснення контролю за утриманням цієї захисної споруди визначено директора КП «ЖКЦ» Жаболенко І.М.

Згідно виготовленого 01.04.2008 р. у відповідності до положень Інструкції щодо утримання захисних споруд цивільної оборони у мирний час, затвердженої наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 09.10.2006 р. № 653, паспорту сховища (протирадіаційного укриття) № 29 (255029), останнє вбудоване у житлову будівлю 5-ти поверхів, розташовану за адресою: Вільнюський квартал, буд. 6, м. Славутич, Київська область, знаходиться у комунальній власності та належить на праві господарського відання КП «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР»; дата прийняття в експлуатацію - 1989 рік; загальна площа - 366 кв. м, місткість осіб - 390; наявні системи вентиляції, опалення, енергопостачання, водопостачання; призначення ПРУ у мирний час - господарчі потреби; час приведення ПРУ у готовність - 24 години. Аналогічні дані про протирадіаційне укриття № 255029 містяться і у виготовленій 01.04.2008 р. обліковій картці ЗСЦО - протирадіаційного укриття, скріпленій печаткою Виконавчого комітету Славутицької міської ради.

Як слідує з матеріалів справи, на замовлення КП «ЖКЦ» у 2016 р. КП «Агентство регіонального розвитку» було складено оновлений технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття № 255029, загальна площа якого складає 583,0 кв.м.

Прокурор зазначає, що реєстрація права комунальної власності та відповідних речових прав балансоутримувачів на захисні споруди міста була проведена лише частково, а саме всього щодо 7 ПРУ №№ 04, 255006, 255007, в той час як згідно з обліком захисних споруд КП «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР» було балансоутримувачем 32 захисних споруд комунальної вланості.

Так, згідно з інформацією, наданою листом № 01-685/1 від 19.09.2022 р. Вишгородського районного управління ГУ ДСНС України у Київській області на запит прокуратури № 54-3236вих-22 від 13.09.2022 р., в електронній базі даних захисних споруд Київської області у м. Славутич обліковується 44 протирадіаційних укриттів, у тому числі ПРУ № 255029, балансоутримувачем якого раніше значилось КП «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР».

Листом № 56.17-721/56.17 від 09.06.2023 р. Вишгородське районне управління ГУ ДСНС України в Київській області повідомило прокуратуру, що в ході проведення комісійних оперативних оглядів захисних споруд цивільного захисту м. Славутич фахівцем відділу організації заходів цивільного захисту Вишгородського РУ ГУ ДСНС України у Київській області було виявлено 32 безхазяйні захисні споруди цивільного захисту, у тому числі ПРУ № 255029, яке перебувало на балансі КП «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР». Аналогічного змісту листи було отримано прокуратурою від ГУ ДСНС у Київській області (від 14.12.2023 р. № 5601-10272/5611 та від 22.02.2024 р. № 5605-1618/568).

Рішенням Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 03.03.2023 р. № 808-17-VIII було погоджено наказ КП «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР» від 01.02.2023 р. № 7 «Про списання з балансу Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради багатоквартирних будинків», згідно якого розпочато процедуру списання багатоквартирних житлових будинків, що знаходились на балансі цього комунального підприємства, з урахуванням вимог Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 р. № 301.

Згідно з п. 6.3 наказу № 7, у разі виявлення під час списання з балансу багатоквартирного будинку квартир та/або нежитлових приміщень, які не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстровано, необхідно здійснити прийняття таких приміщень на баланс КП «ЖКЦ» та повідомити Виконавчий комітет Славутицької міської ради з метою реєстрації права власності на них в установленому законом порядку.

З акту 28.03.2023 р. про списання з балансу КП «ЖКЦ» багатоквартирного будинку № 6 у Вільнюському кварталі м. Славутич Вишгородського району Київської області вбачається, що даний будинок введено в експлуатацію у 1988 р., його загальна площа складає 2733,7 кв. м, однак, не зазначено відомостей про те, що в ньому розташовується протирадіаційне укриття, хоча, як наголошує прокурор, вказані відомості були достовірно відомі комунальному підприємству, як балансоутримувачу захисної споруди цивільного захисту, ПРУ № 255029.

Згідно з інформацією, наданою КП «ЖКЦ» листом № 448 від 03.07.2023 р. на запит прокуратури № 54/2-4024вих-23 від 19.06.2023 р., відомості про виявлені під час списання з балансу багатоквартирних будинків нежитлові приміщення, які не перебувають у приватній власності їх мешканців, містяться в актах про списання багатоквартирних будинків, однак, такі приміщення на баланс КП «ЖКЦ» не прийняті.

З інформації, наданої Виконавчим комітетом Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області листом № 01-12/1909 від 13.09.2023 р. на запит прокуратури № 54/2-5649 від 04.09.2023 р., вбачається, що право державної чи комунальної власності на низку протирадіаційних укриттів комунальної власності м. Славутич наразі не зареєстровано, у тому числі на ПРУ № 255029. При цьому, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.03.2024 р., зареєстрованого права державної чи комунальної власності за місцем знаходження спірного нерухомого майна - Вільнюський квартал, 6, м. Славутич Вишгородського району Київської області, немає.

За позицією відповідача, на даний час власниками підвальних приміщень, що раніше обліковувались як ПРУ, балансоутримувачем яких було КП «ЖКЦ», відповідно до норм Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є мешканці багатоквартирних житлових будинків на праві спільної сумісної власності, оскільки останні мають статус допоміжних приміщень багатоквартирного будинку та, відповідно, є спільним майном мешканців таких багатоквартирних будинків. Відповідь аналогічного змісту про відсутність правових підстав для проведення державної реєстрації права комунальної власності на розташовані у підвальних приміщеннях багатоквартирних житлових будинків протирадіаційні укриття Виконавчий комітет Славутицької міської ради надав у листі від 26.12.2023 р. № 01-12/2614 на запит Вишгородської окружної прокуратури від 20.12.2023 р. № 54/2-8285вих-23, в якому ставилася вимога добровільно усунути порушення вимог закону та самостійно вжити заходів для реєстрації права комунальної власності на захисні споруди цивільного захисту міста, у тому числі спірне ПРУ № 255029.

Листом № 54/2-285вих від 15.01.2024 р. Вишгородська окружна прокуратура звернулась до Головного управління ДСНС України в Київській області, в якому просила останнє повідомити прокуратуру, чи перебувають на електронному обліку захисних споруд цивільного захисту Київської області певні захисні споруди цивільного захисту, у тому числі ПРУ № 255029.

Згідно з інформацією, наданою листом № 5604-742/568 від 21.01.2024 р. Головного управління ДСНС України в Київській області на запит прокуратури № 54/2-285вих від 15.01.2024 р., ПРУ № 255029 перебуває на електронному обліку захисних споруд цивільного захисту Київської області. Також в листі було зазначено, що ні в минулому, ні в поточному році звернень щодо погодження виключення з фонду захисних споруд цивільного захисту протирадіаційних укриттів, у тому числі ПРУ № 255029, до Головного управління не надходило.

Листом № 1294/27.01/27.02/2024 від 05.02.2024 р. Департамент цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації проінформував прокуратуру, що процедура виключення спірних захисних споруд цивільного захисту із фонду захисних споруд в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 р. № 138, не проводилася, у зв`язку з чим департамент просить негайно вжити заходів прокурорського реагування за виявленими фактами порушення вимог законодавства про цивільний захист населення.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор зазначив, що незважаючи на факт поінформованості посадових осіб Славутицької міської ради про розташування у підвальному приміщенні багатоквартирного будинку № 6 Вільнюського кварталу м. Славутич Вишгородського району Київської області окремого об`єкта нерухомого майна комунальної власності, а саме захисної споруди цивільного захисту ПРУ № 255029, органом місцевого самоврядування, як власником цього нерухомого майна комунальної форми власності, а також балансоутримувачем протягом тривалого часу не було здійснено заходів до повного виконання вимог п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 р. № 301 та п. 6.3 наказу КП «ЖКЦ» № 7 щодо дій з реєстрації права комунальної власності на таке приміщення в установленому законом порядку та прийняття його на баланс уповноваженого балансоутримувача, що створює правову невизначеність щодо статусу цього об`єкта цивільного захисту та суб`єктів, зобов`язаних здійснювати його утримання у придатному стані до використання за призначенням в особливий період - укриття населення.

Викладене вище стало підставою для звернення прокурора з даним позовом до суду про зобов`язання вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності.

Слід зазначити, що за приписами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Встановлюючи наявність підстав для представництва інтересів держави, обов`язковими є висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 08.04.1999 р. № 3-рп/99, про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурор самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді.

Відповідно до ст. 4 Кодексу цивільного захисту України, цивільний захист - це комплекс заходів, які реалізуються на території України в мирний час та в особливий період і спрямовані на захист населення, територій, навколишнього природного середовища, майна, матеріальних і культурних цінностей від надзвичайних ситуацій та інших небезпечних подій, запобігання виникненню таких ситуацій та подій, ліквідацію їх наслідків, надання допомоги постраждалим, здійснення державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Суб`єктами забезпечення цивільного захисту є центральні органи виконавчої влади, інші державні органи. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання, громадські організації (ст. 6 Кодексу цивільного захисту України).

Як зазначає прокурор в позовній заяві, відсутність державної реєстрації права комунальної власності на ПРУ № 255029 призводить не лише до ризиків вибуття такого майна у майбутньому, а й ставить під загрозу захист життя та здоров`я цивільного населення громади, сприяє невиконанню органом місцевого самоврядування вимог законодавства у сфері обороноздатності держави, порушенню встановлених державою гарантій забезпечення цивільного захисту.

Згідно з ч. 5 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Поряд з цим, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Слід зазначити, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У разі відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 р. у справі № 910/5201/19).

Прокурор стверджує, що у даному випадку саме Славутицька міська територіальна громада має матеріально-правову заінтересованість в офіційному підтвердженні речового права на спірне майно за умови невизнання цього права її представницьким органом місцевого самоврядування Славутицькою міською радою, що, в свою чергу, створює правову невизначеність щодо дійсного статусу нерухомого майна та вказує на неналежне управління нежитловим приміщенням комунальної форми власності в інтересах територіальної громади міста для забезпечення потреб у цивільному захисті населення, у збереженні нерухомого майна зі спеціальним статусом як об`єкта цивільного захисту ПРУ, та усунення ризиків його безпідставного відчуження у спільну сумісну власність співвласників багатоквартирного будинку як допоміжного приміщення (підвалу).

Отже, прокурор обґрунтовує представництво інтересів держави у даній справі тим, що питання створення, обліку та утримання комунальних захисних споруд у придатному до використання стані відповідає інтересам суспільства і держави та має виняткове значення для забезпечення захисту мирного населення, збереження життя та здоров`я людей під час військової агресії, а отримана прокуратурою інформація свідчить про наявність порушень законодавства про державну реєстрацію речових прав та про цивільний захист з боку органу місцевого самоврядування. Відтак, у даній ситуації наявний виключний випадок, за якого порушення інтересів держави супроводжується неналежним виконанням відповідачем наданих державою функцій, що призводить в силу норм ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до виникнення у органів прокуратури права вжити представницьких заходів на захист інтересів держави в суді.

Керуючись приписами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Вишгородська окружна прокуратура звернулась до Славутицької міської ради з листом № 52/2-1549вих-24 від 21.03.2024 р., в якому зазначила, що оскільки органом місцевого самоврядування не вжито відповідних заходів з метою усунення порушень законодавства у сфері цивільного захисту, прокуратурою підготовлено позовну заяву про зобов`язання міської ради вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності.

Доказів вчинення Славутицькою міською радою дій на усунення вказаних порушень законодавства до матеріалів справи не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прокуратурою дотримані вимоги, передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», що свідчить про наявність підстав для відповідного представництва інтересів держави в суді, у зв`язку з чим Керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області з передбачених законом підстав звернувся з даним позовом до суду про зобов`язання Славутицької міської ради вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності.

Дослідивши наявні матеріали справи, позиції учасників процесу, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

Поряд з цим, слід зазначити, що відповідно до ст. 2 Кодексу цивільного захисту України, захисні споруди цивільного захисту - інженерні споруди, призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів.

Частиною 1 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що до захисних споруд цивільного захисту належить, зокрема, протирадіаційне укриття - негерметична споруда для захисту людей, в якій створюються умови, що виключають вплив на них іонізуючого опромінення у разі радіоактивного забруднення місцевості, у тому числі для захисту людей від дії засобів ураження в особливий період.

Згідно з ч. 8 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України фінансування заходів щодо проектування та будівництва об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту та пристосування інших об`єктів для укриття населення може здійснюватися за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів суб`єктів господарювання, інших юридичних осіб та інших не заборонених законодавством джерел. Утримання об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням та експлуатація таких об`єктів здійснюються їх власниками, користувачами, юридичними особами, на балансі яких вони перебувають (у тому числі утримання та експлуатація споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів та інших не заборонених законодавством джерел.

Відповідно до ч. 5 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України, порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, виключення таких споруд з фонду та ведення його обліку визначається Кабінетом Міністрів України.

В силу приписів п.п. 9, 10 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 р. № 138, утримання фонду захисних споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється їх балансоутримувачами. У разі використання однієї захисної споруди кількома суб`єктами господарювання вони беруть участь в її утриманні відповідно до договорів, укладених з балансоутримувачем захисної споруди. Балансоутримувач забезпечує утримання захисних споруд та інших споруд, що повинні використовуватися для укриття населення, а також підтримання їх у стані, необхідному для приведення у готовність до використання за призначенням відповідно до вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд. Конкретний строк приведення захисної споруди в готовність до використання за призначенням (крім споруд, що відповідно до законодавства повинні перебувати в постійній готовності) зазначається в паспорті захисної споруди.

Згідно з ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучеогороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучеогороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Усі власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02.03.2004 р. № 4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення ч. 1 ст. 1, п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (такий правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 р. у справі № 915/1096/18).

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 р. у справі № 914/379/21 вказано, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками будь-яких додаткових дій. Зазначене виключає набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав (постанова Верховного Суду від 16.12.2020 р. у справі № 914/554/19).

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 р. у справі № 598/175/15-ц зроблено висновок, що для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації і побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових й інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання.

Суд відзначає, що чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, і як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (постанови Верховного Суду від 30.06.2022 р. у справі № 922/1406/21 та від 03.08.2022 р. у справі № 908/3168/19).

З матеріалів справи слідує, що територіальна громада міста Славутич в травні 2001 р. відповідно до положень ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 6 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» набула право комунальної власності на багатоквартирний будинок № 6 Вільнюського кварталу м. Славутич з вбудованим в нього нежитловим приміщенням протирадіаційного укриття № 29 (255029), розміщеним у підвальних приміщеннях цього житлового будинку.

Положеннями Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 р. № 301, закріплено, що списання багатоквартирних будинків, у яких розташовані квартири та нежитлові приміщення приватної та інших форм власності, з балансу міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (зокрема із спеціальним статусом), органів місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств, установ, організацій, а також господарських товариств, інших господарських організацій та підприємств, створених внаслідок приватизації або корпоратизації державних або комунальних підприємств щодо багатоквартирних будинків, які не увійшли до статутного капіталу таких господарських товариств та перебувають у них на балансі (обліку) як об`єкти державної або комунальної власності (далі - балансоутримувач), здійснюється на підставі прийнятого ними рішення про списання багатоквартирного будинку. Балансоутримувач багатоквартирного будинку визначає у відповідному багатоквартирному будинку належність приміщень до приватної та інших форм власності. За результатами роботи комісії складається акт про списання багатоквартирного будинку з балансу за передбаченою додатком до Порядку № 301 формою, який підписується всіма членами комісії та затверджується балансоутримувачем. Після затвердження балансоутримувачем акта про списання багатоквартирного будинку з балансу процедура списання відповідного будинку вважається закінченою. При цьому, процедура списання багатоквартирного будинку з балансу повинна бути завершена у строк не більше двох місяців з дня прийняття розпорядчого документа.

В силу приписів п. 10 Порядку № 301 у разі, коли у списаному з балансу багатоквартирному будинку окремі квартири та/або нежитлові приміщення не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстроване, такі квартири та/або нежитлові приміщення приймаються на баланс балансоутримувача, а право власності на них реєструється в установленому законом порядку.

Разом з тим, судом встановлено, що всупереч положенням п. 10 Порядку № 301 та п. 6.3 зазначеного вище наказу КП «ЖКЦ» № 7, відомості про наявність у багатоквартирному будинку № 6 Вільнюського кварталу протирадіаційного укриття № 255029, яке є комунальною власністю, в акті про списання не зазначено; будь-яких рішень щодо протирадіаційного укриття № 255029 балансоутримувачем, органом місцевого самоврядування або його виконавчим органом після завершення процедури списання багатоквартирного будинку № 6 у Вільнюському кварталі м. Славутич не приймалось; право комунальної власності на ПРУ № 255029 не було зареєстроване відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Поряд з цим, як зазначено в листі від 21.12.2016 р. № 16-19085/162 Державної служби з надзвичайних ситуацій України, з урахуванням листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09.09.2016 р. № 7/9-11184, захисні споруди не належать до спільного майна багатоквартирного будинку, утримання таких споруд здійснюється суб`єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають, та, у випадку передачі багатоквартирних будинків на баланс ОСББ або управителя, захисні споруди комунальної та державної власності залишаються у попередній власності або в установленому порядку передаються до комунальної власності. Законами України не передбачено завдань та обов`язків ОСББ щодо забезпечення укриття населення та утримання захисних споруд. Виконання зазначених завдань належить до повноважень органів місцевого самоврядування та місцевих державних адміністрацій. З метою документального закріплення статусу захисних споруд та права комунальної власності на них, вирішення питання щодо їх подальшого утримання, ДСНС рекомендувала провести технічну інвентаризацію зазначених захисних споруд як об`єктів нерухомого майна, з виготовленням відповідної технічної документації, в установленому порядку оформити на них документи на право власності, а також визначити їх подальших балансоутримувачів.

Як було зазначено вище, відповідно до акту державної приймальної комісії від 29.06.1988 р., затвердженого рішенням Виконавчого комітету Славутицької міської Ради народних депутатів від 30.06.1988 р. № 85, житловий будинок № 6 Вільнюського кварталу м. Славутич був прийнятий в експлуатацію. При цьому, вбудоване у цей житловий будинок протирадіаційне укриття № 29 (255029), що розташоване в його підвальних приміщеннях, було прийняте в експлуатацію одночасно з будинком відповідно до положень СНіП, чинних на момент прийняття в експлуатацію будинку, незважаючи на зазначення в обліковій картці ЗСЦО протирадіаційного укриття № 29 (255029), паспорті сховища (протирадіаційного укриття) № 29 (255029) та технічному паспорті на захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони) № 255029, виготовленому станом на 18.12.2016 р., різних років введення в експлуатацію.

Також слід зазначити, що оскільки під час будівництва багатоквартирного житлового будинку № 6 у Вільнюському кварталі передбачалось розміщення у його підвальних приміщеннях протирадіаційного укриття, щодо якого визначений спосіб і особливий порядок використання, то останнє не підпадає під правовий режим допоміжних приміщень і є самостійним об`єктом цивільних правовідносин.

При цьому, суд відзначає, що співвласники багатоквартирного будинку № 6 Вільнюського кварталу м. Славутич не можуть набути права власності на спірне приміщення протирадіаційного укриття, оскільки останнє не призначене для забезпечення експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинків, за своїми функціональними особливостями не є допоміжним, свого функціонального призначення не змінювало та з комунальної власності за рішеннями уповноважених суб`єктів управління не вибувало.

Поряд з цим, ч. 11 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що захисна споруда цивільного захисту втрачає цей статус з моменту її виключення із фонду споруд цивільного захисту.

Пунктом 27 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 р. № 138, визначено, що зняття захисних споруд з обліку фонду захисних споруд здійснюється міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, районними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування після їх виключення за погодженням з ДСНС з фонду захисних споруд. Вимоги щодо визначення критеріїв неможливості подальшого утримання та експлуатації захисних споруд, оформлення документів, що підтверджують таку неможливість, для прийняття міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, районними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування рішень щодо виключення за погодженням з ДСНС захисних споруд з фонду таких споруд визначено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.07.2018 р. № 579. Зняття захисних споруд з електронного обліку захисних споруд здійснюється ДСНС та її територіальними органами, що ведуть електронний облік на відповідних територіях, після зняття захисних споруд з паперового обліку фонду захисних споруд.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Суд констатує, що жодних доказів на підтвердження факту виключення ПРУ № 255029 із фонду споруд цивільного захисту до матеріалів даної справи надано не було. Натомість, ПРУ № 255029 на даний час перебуває на обліку органів ДСНС як протирадіаційне укриття, за інформацією останніх, про що також, як зазначав прокурор, свідчить інформація, розміщена на офіційному сайті Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області.

Слід зазначити також, що прийняття Славутицькою міською радою Вишгородського району Київської області вищезазначеного рішення від 03.03.2023 р. № 808-17-VIII та затвердження в подальшому акту про списання багатоквартирного будинку з балансу від 28.03.2023 р., не засвідчує факт списання з балансу комунального підприємства разом із будинком протирадіаційного укриття № 255029 та, відповідно, його вибуття з комунальної власності (зміну форми власності), оскільки співмешканці багатоквартирного будинку не можуть набути права власності на протирадіаційне укриття в силу норм ст. 345 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», ч. 12 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України, згідно яких захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню).

Поряд з цим, відповідно до п.п. 1, 23, 26-28 ч. 2 ст. 19 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить: забезпечення цивільного захисту на відповідній території; організація виконання вимог законодавства щодо створення, використання, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту; прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності у разі банкрутства (ліквідації) суб`єкта господарювання, на балансі якого вона перебуває, та безхазяйних захисних споруд; організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту; здійснення контролю за утриманням та станом готовності захисних споруд цивільного захисту.

Положеннями п. 10 Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 р., № 301, передбачено, що державна реєстрація права власності на комунальні нежитлові чи житлові приміщення у списаному з балансу багатоквартирному будинку має бути проведена після завершення списання з балансу вказаного будинку в розумний строк.

Згідно зі ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, вжиття заходів щодо державної реєстрації права комунальної власності на спірне ПРУ № 255029 є обов`язком Славутицької міської ради, яка в силу положень ст.ст. 172, 327 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 10, ч. 5 ст. 16, ч.ч. 1, 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», реалізує повноваження власника такого нерухомого майна від імені Славутицької міської територіальної громади з метою його належного обліку, утримання та використання за цільовим призначенням.

Натомість, відсутність реєстрації права комунальної власності на протирадіаційне укриття № 255029 свідчить про невиконання відповідачем такого обов`язку, у тому числі невиконання рішення Славутицької міської ради від 03.03.2023 р. № 808-17-VIII в частині погодження п. 6.3 наказу КП «ЖКЦ» № 7 від 01.02.2023 р.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що відсутність доказів взяття ПРУ № 255029 уповноваженим балансоутримувачем на баланс, а також наявність заперечень органу місцевого самоврядування і КП «ЖКЦ» щодо права комунальної власності територіальної громади на зазначене протирадіаційне укриття свідчать про бездіяльність та зволікання відповідача із одержанням доказів офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття права на спірне нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позаяк бездіяльність представницького органу місцевого самоврядування щодо державної реєстрації права комунальної власності та відсутність балансоутримувача захисної споруди свідчить про ухилення Славутицькою міською радою від виконання передбаченого законом обов`язку, що призводить до неможливості забезпечити належний технічний стан захисної споруди, який дозволяє привести укриття у готовність до використання за призначенням, що становить небезпеку для життя і здоров`я громадян в умовах воєнного стану, має наслідком невиконання вимог законодавства у сфері державної реєстрації, обліку комунального майна, а також цивільного захисту, що, за висновком суду, свідчить про порушення інтересів держави і територіальної громади щодо забезпечення конституційних прав громадян на захист життя і здоров`я.

Третя особа Комунальне підприємство «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР» Славутицької міської ради, заперечуючи проти позову, серед іншого зазначала про те, що прокурором, на думку КП «ЖКЦ», обрано невірний спосіб захисту порушених прав та інтересів держави шляхом пред`явлення позовної вимоги про зобов`язання вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності, яке ніким не встановлене та не визнане у встановленому законом порядку, та за відсутності правовстановлюючого документу на спірне майно, позаяк Славутицька міська рада, на думку третьої особи, не має права на державну реєстрацію речового права, яке їй не належить.

Не погоджуючись із доводами третьої особи, прокурор зазначав, що відсутність реєстрації права комунальної власності на протирадіаційне укриття № 255029 свідчить про неповне виконання Славутицькою міською радою покладених на неї обов`язків, у тому числі невиконання рішення міської ради від 03.03.2023 р. № 808-17-VIII в частині погодження п. 6.3 наказу КП «ЖКЦ» № 7 від 01.02.2023 р. щодо надання дозволу на списання багатоквартирних будинків з балансу комунального підприємства. На переконання прокурора, позовна вимога про зобов`язання Славутицької міської ради вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності на протирадіаційне укриття № 255029, яке розташоване в багатоквартирному житловому будинку № 6 Вільнюського кварталу м. Славутич, з метою усунення правової невизначеності статусу об`єкта цивільного захисту, відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства та є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала (зокрема, у постанові від 22.06.2021 р. у справі № 200/606/18), що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема, не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 р. у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 р. у справі № 522/1528/15-ц).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 р. у справі № 910/3009/18).

Подібний за змістом висновок наведений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 р. у справі № 910/2592/19, згідно з яким рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес; якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення, це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Тож завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України визначений такий спосіб захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав як примусове виконання обов`язку.

Наявними в матеріалах доказами підтверджується, що право комунальної власності Славутицької міської територіальної громади на захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття № 255029, станом на даний час не зареєстровано, в той час як захисна споруда цивільного захисту має спеціальний правовий статус та є нерухомим майном стратегічного значення, а тому будь-яка відмова територіальної громади від цього майна є неможливою в силу положень ст.ст. 178, 347 Цивільного кодексу України, ч. 12 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», п. 3 ч. 1 ст. 1, ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Підсумовуючи все вищезазначене, з огляду на ненадання відповідачем доказів на спростування доводів прокурора, враховуючи, що ПРУ № 255029 є самостійним об`єктом цивільних відносин, має спеціальний правовий статус та порядок використання, і що передбачена законодавством процедура виключення цієї захисної споруди цивільного захисту з обліку не проводилась, з метою усунення правової невизначеності статусу об`єкта цивільного захисту, суд вбачає позовні вимоги Керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області у даній справі про зобов`язання вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову у даній справі не спростовує.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4, ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Славутицьку міську раду Вишгородського району Київської області вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності Славутицької міської територіальної громади на захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття № 255029, розташоване за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Славутич, Вільнюський квартал, буд. 6.

3. Стягнути зі Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області (07101, Київська обл, Вишгородський р-н, м. Славутич, пл. Центральна, буд. 7, код 26425731) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2, код 02909996) 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 24.07.2024 р.

Суддя В.М. Бабкіна