РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2024Справа № 910/14437/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Олексюк О.В., розглянувши у загальному позовному провадженні господарську справу

за позовом першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

1) Північного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області

2) Міністерства освіти і науки України

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс»

2) Поліського національного університету

про визнання додаткових угод недійсними, стягнення 228 618,32 грн.

за участю представників:

від прокуратури: Греськів І.І.

від позивача-1: не з`явився

від позивача-2: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: Котенко Н.М.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернувся перший заступник керівника Житомирської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області (далі - Північний офіс Держаудитслужби, позивач-1) та Міністерства освіти і науки України (далі - МОН України, позивач-2) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (далі - ТОВ "Укр Газ Ресурс", відповідач-1) про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 228 618, 32 грн.

У обґрунтування позову прокурор вказав, що додаткові угоди № 2 від 17.08.2022, № 3 від 20.09.2022, № 4 від 14.11.2022, що були укладені між ТОВ "Укр Газ Ресурс" та Поліським національним університетом до договору про закупівлю електричної енергії № 02-01 від 17.02.2022, суперечать вимогам законодавства у сфері публічних закупівель, зокрема ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині підвищення ціни на товар, а тому підлягають визнанню недійсними, а надмірно перераховані кошти за цими угодами підлягають стягненню на користь Міністерства освіти і науки України як розпоряднику бюджетних коштів.

У позові прокурор просить визнати недійсними додаткові угоди № 2 від 17.08.2022, № 3 від 20.09.2022, № 4 від 14.11.2022, укладені до договору про закупівлю електричної енергії № 02-01 від 17.02.2022, та стягнути з ТОВ "Укр Газ Ресурс" на користь Міністерства освіти і науки України грошові кошти у сумі 228 618,32 гривень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, учасникам справи надані строки та можливості для реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків.

Позивач-1 (Північний офіс Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області) та позивач-2 (Міністерство освіти і науки України) надали пояснення по суті справі, в яких зазначили, що підтримують заявлені прокурором позовні вимоги та просять їх задовольнити.

Відповідач-1 (ТОВ "Укр Газ Ресурс") подав до суду відзив на позов, в якому заявлені вимоги не визнав, зазначив, що порядок змін істотних умов договору та внесення змін до договору визначено самим договором. Ціна за одиницю товару збільшувалася не більше ніж на 10 % за обґрунтованим та документально підтвердженим коливанням ціни товару, що викладено в цінових довідках Харківської торгово-промислової палати. Таким чином додаткові угоди були укладені відповідно до норм чинного законодавства України, а тому позовні вимоги як про визнання недійсними угод, так і про стягнення коштів, задоволенню не підлягають.

У підготовчому засіданні ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2023, за клопотанням прокурора, до розгляду справи була залучена третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Поліський національний університет.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2023 розгляд даної справи було зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/2321/22, яка є подібною до спірних правовідносин, що розглядаються у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2024 провадження у справі поновлено у зв`язку з усуненням підстав для зупинення провадження.

За клопотанням прокурора ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2024 Поліський національний університет було виключене з кола третіх осіб, що беруть участь у справі, та залучене його в якості співвідповідача.

За клопотанням Поліського національного університету (далі - відповідач-2) розгляд справи було розпочато спочатку на підставі ч. 4 ст. 48 ГПК України у зв`язку із залученням цього відповідача до розгляду справи.

Відповідач-2 (Поліський національний університет) у визначений законом строк подав відзив на позов, в якому заявлені вимоги не визнав, зазначив, що підвищення ціни за одиницю товару до 10% у спірних додаткових угодах відповідає вимогам Закону України «Про публічні закупівлі». Предметом закупівлі є електрична енергія і зміни, які вносилися до договору спірними додатковими угодами, за рахунок зменшення обсягу закупівлі товару не призвели до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Натомість ініціювання замовником (відповідачем-2) розірвання чинного договору про постачання електроенергії призвело б до перевитрат бюджетних коштів у порушення норм ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», що не відповідає інтересам замовника та суперечить принципам здійснення закупівель.

Ухвалою Господарського суду м. Києва, занесеною до протоколу судового засідання від 14.05.2024, підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті прокурор заявлені позовні вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представники позивачів-1,2 у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача-1 у судове засідання, призначене на 18.07.2024, не прибув, належним чином був повідомлений про розгляд справи, у минулому судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених ним у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши їх представників у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Установлено, що 17.02.2022, за результатами відкритих торгів щодо закупівлі 1 003 600 кіловат-годин електричної енергії за кодом ДК 021:2015:09310000-5 - Електрична енергія, з очікуваною вартістю 5 018 000,00 грн, між Поліським національним університетом (споживач) та ТОВ «Укр газ ресурс» (постачальник) був укладений договір № 02-01 на закупівлю електричної енергії (далі - договір/),.

За умовами вказаного договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач сплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 3.1 договору).

Відповідно до пункту 3.2 договору для цілей Закону України «Про публічні закупівлі» предмет закупівлі за цим договором відноситься до ДК 021:2015:09310000-5 Електрична енергія (електрична енергія для навчальних корпусів) в кількості 1003600 кВт/год. Період постачання електричної енергії за цим договором: не раніше за 21 календарний день з дня направлення заяви-приєднання постачальнику, якого визначено переможцем за результатами аукціону до 31.12.2021, але в будь-якому випадку з 01.03.2022 по 31.12.2022 (п. 3.5 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 17.02.2022).

Згідно з п. 5.1 договору ціна цього договору становить 3 667 925,00 грн в т.ч з ПДВ 611 320,84 грн.

Ціна за 1 кВт*год складає: 3,5 грн. без ПДВ, а разом з ПДВ - 3,9 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електричної енергії у розмірі 0,34564 грн/кВт*год без ПДВ (постанова НКРЕКГІ № 2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на розподіл електричної енергії.

Зміни до договору про закупівлю можуть вноситися у випадках, передбачених Законом, та оформляються в такій самій формі, що й договір про закупівлю, а саме - у письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди (п. 13.1).

За змістом п. 13.5 договору зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В той же час договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 13.7 договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, що передбачені статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

У п. 5.3 договору сторони погодили, що зміна ціни за одиницю товару згідно з п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» може збільшуватися не більше, ніж на 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Згідно з пп. 2 п. 15.8 умови договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема: зміни ціни за одиницю товару не більше, ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена ціна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Зміна ціни за одиницю постачання електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні «ОЕС України». Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу на перед» (далі - РНД) та довідкою Торгово-промислової палати (ТПП) або регіональним представником, інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні «ОЕС України» та оприлюднені офіційному веб-сайті ДП «Оператор ринку» за адресою в мережі Інтернет: https://www.oree.com.ua - згідно з ч. 6 ст. 67 Закону України «Про ринок електричної енергії». У якості документального підтвердження даних сторонами визнаються, зокрема, завірені належним чином копії (роздруківки з веб-сайту або довідкою ТПП) звітів про результати роботи РДН та про діяльність ОР, які оприлюднюються відповідно до законодавства ДП «Оператор ринку» https://www.oree.com.ua/index.php/web/772 або іншим документом органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціни товару на ринку (наприклад: цінові довідки торгово-промислових палат). Цінова довідка Торгово-промислової палати має відображати коливання цін після укладення договору за період з будь-якого моменту після укладення договору (з урахуванням внесених раніше змін до договору про закупівлю) про закупівлю та до моменту виникнення необхідності у внесенні відповідних змін, зумовлених таким коливанням. Порівнюватися мають ціни ринку між собою, а не ціною, що зазначена в договорі про закупівлю.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє в частині постачання електричної енергії з 01 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 15.1 договору в редакції додаткової угоди № 1від 17.02.2022 ).

Також установлено, що упродовж серпня - листопада 2022 сторони внесли зміни до вказаного договору шляхом укладення таких додаткових угод:

- додатковою угодою № 1 від 17.08.2022 сторонами погоджено збільшення вартості за 1 кВт*год до 3,31537 грн (без ПДВ), ціна з ПДВ склала 3,978444 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електричної енергії у розмірі 0,34564 грн/кВт*год без ПДВ (постанова НКРЕКП № 2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на розподіл електричної енергії (на 8,86% більше від ціни, визначеної в договорі). Згідно з п. 4 цієї додаткової угоди остання набирає чинності з 01.08.2022 і діє до 31.12.2022. Підставою для укладення цієї додаткової угоди стала цінова довідка Харківської торгово-промислової палати № 414/22 від 21.07.2022, яка містить порівняння середньозваженої ціни на РДН в ОЕС України за 1 декаду червня (01.06-10.06) 2022 року (ціна склала 2 255,72 грн/МВт.год) та за 1 декаду липня (01.07-10.07) 2022 року (ціна склала 2 522,11 грн/МВт.год). Відсоток коливанні ціни склав + 11,81%.

- додатковою угодою № 2 від 17.08.2022 сторонами погоджено збільшенням вартості за 1 кВт*год до 3,61205 грн (без ПДВ), ціна з ПДВ склала 4,33446 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електричної енергії у розмірі 0,34564 грн/кВт*год без ПДВ (постанова НКРЕКП № 2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на розподіл електричної енергії (на 18,6% більше від ціни, визначеної в договорі). Згідно з п. 4 цієї додаткової угоди остання набирає чинності з 20.08.2022 і діє до 31.12.2022. Підставою для укладення цієї додаткової угоди стала цінова довідка Харківської торгово-промислової палати № 415/22 від 21.07.2022, яка містить порівняння середньозваженої ціни на РДН в ОЕС України за 2 декаду червня (11.06-20.06) 2022 року (ціна склала 2 253,61 грн/МВт.год) та за 2 декаду липня (11.07-20.07) 2022 року (ціна склала 2 655,20 грн/МВт.год). Відсоток коливання ціни склав + 17,82%.

- додатковою угодою № 3 від 20.09.2022 сторонами погоджено збільшенням вартості за 1 кВт*год до 3,93836 грн (без ПДВ), ціна з ПДВ склала 4,726032 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електричної енергії у розмірі 0,34564 грн/кВт*год без ПДВ (постанова НКРЕКП № 2454 від 01.12.2021) та без урахування тарифу на розподіл електричної енергії (на 29,31% більше від ціни, визначеної в договорі). Згідно з п. 4 цієї додаткової угоди остання набирає чинності з 01.09.2022 і діє до 31.12.2022. Підставою для укладення цієї додаткової угоди стала цінова довідка Харківської торгово-промислової палати № 583-1/22 від 01.09.2022, яка містить порівняння середньозваженої ціни на РДН в ОЕС України за 3 декаду січня (21.01-31.01) 2022 року (ціна склала 2 702,52 грн/МВт.год) та за 3 декаду серпня (21.08-31.08) 2022 року (ціна склала 3 144,19 грн/МВт.год). Відсоток коливання ціни склав + 16,34%.

- додатковою угодою № 4 від 14.11.2022 сторонами погоджено збільшенням вартості за 1 кВт*год до 4,25057 грн (без ПДВ), ціна з ПДВ склала 5,100684 грн з урахуванням тарифу на послугу з передачі електричної енергії у розмірі 0,34564 грн/кВт*год без ПДВ (постанова НКРЕКП №2454 від.01.12.2021) та без урахування тарифу на розподіл електричної енергії (на 39,56% більше від ціни, визначеної в договорі). Згідно з п. 4 цієї додаткової угоди остання набирає чинності з дати підписання і розповсюджує свою дію на відносини сторін, що склалися станом на 01.10.2022. Підставою для укладення цієї додаткової угоди стала цінова довідка Харківської торгово-промислової палати № 692-2/22 від 23.09.2022, яка містить порівняння середньозваженої ціни на РДН в ОЕС України за 1 декаду вересну (01.09-10.09) 2022 року (ціна склала 3 303,39 грн/МВт.год) та за 2 декаду вересня (11.09-20.09) 2022 року (ціна склала 3 590,50 грн/МВт.год). Відсоток коливання ціни склав + 8,69%.

Прокурор вважає, що додаткові угоди № 2, 3, 4 до договору були укладені сторонами з порушенням вимог чинного законодавства України про публічні закупівлі, а виконання таких угод мало наслідком переплату бюджетних коштів, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області та Міністерства освіти і науки України.

Дослідивши підстави звернення Житомирської окружної прокуратури в інтересах вказаних позивачів до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 вказаної статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, требувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме - подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але, якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

У даному випадку, подаючи позов до суду, прокурор послався на ч. 3-5 статті 53 ГПК України, ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та вказав на неналежне здійснення Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області та Міністерством освіти і науки України захисту інтересів держави в сфері законодавства про публічні закупівлі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 7 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи. Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Положеннями ч. 1 ст. 44 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до п. 8, 10 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю шляхом, зокрема, перевірки закупівель, інспектування (ревізії), моніторингу закупівель; вжиття в установленому порядку заходів до усунення виявлених порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, звернення до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених порушень; застосування заходів впливу за порушенням бюджетного законодавства; передачі в установленому порядку правоохоронним органам матеріалів за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Отже орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. Зокрема до повноважень органів Держаудитслужби належить право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що Житомирська окружна прокуратура у порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" направила на адресу Північного офісу Держаудитслужби повідомлення № 51-84-8753вих-22 від 29.12.2022 та на адресу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області - повідомлення № 51-84-8754вих-22 від 29.12.2022 щодо вжиття останніми у встановленому законом порядку відповідних заходів реагування.

У відповідь на вказані звернення Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області повідомило окружну прокуратуру листом № 260603-17/433-2023 від 02.02.2023, що в період з 19.10.2022 по 10.01.2023 відповідно до п. 3.2.1.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2022 року начальником відділу контролю у галузі освіти, науки, спорту та інформації Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області Ярчевською Л.І. проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Поліського національного університету за період з 01.01.2018 по 30.09.2022, в ході якої було досліджене питання, викладене у повідомленні прокуратури, та якою встановлені порушення, що призвели до втрат фінансових і матеріальних ресурсів на загальну суму 556,33 тис. грн. та інші порушення, що не призвели до втрат в загальній сумі 370,97 тис. грн. При цьому акт ревізії Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області охоплює фінансово-господарську діяльність Поліського національного університету лише за період з 01.01.2018 по 30.09.2022, тому останній не містить правової оцінки законності укладення сторонами додаткової угоди № 4 від 14.11.2022 та загального розрахунку сум безпідставно сплачених Поліським національним університетом грошових коштів протягом усього строку дії договору (фактична сума переплати, отриманої відповідачем за товар, який не був ним поставлений за період з серпня по грудень 2022 року складає 228 618 грн. 32 коп).

Враховуючи вказане, 07.04.2023 окружною прокуратурою було повторно направлено лист № 51-84-2596вих-23 на адресу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області з проханням повідомити про результати розгляду листа від 29.12.2022 за №-51-84-8754вих-22.

Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області листом № 260615-17/1502-2023 проінформувало Житомирську окружну прокуратуру про направлення на її адресу матеріалів фінансово-господарської діяльності у замовника.

Таким чином органу, уповноваженому державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Північному офісу Держаудитслужби в Житомирській області стало відомо про вказані порушення ще в ході проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Поліського національного університету за період з 01.01.2018 по 30.09.2022, проте, компетентний орган виявив бездіяльність та не звернувся до суду з відповідним позовом у розумний строк.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що прокурор дотримався порядку, визначеного статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, а компетентний орган не здійснив належний захист державних інтересів.

Обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави в суді в інтересах Міністерства освіти і науки України, прокурор зазначив, що Міністерство освіти і науки України є головним розпорядником бюджетних коштів та наділений владними повноваженнями зі здійснення контролю за взяттям зобов`язань одержувачами бюджетних коштів та витрачання ними бюджетних коштів.

Із матеріалів справи вбачається, що засновником Поліського національного університету згідно із відомостями ЄДРПОУ є Міністерство освіти і науки України. Відповідно до підп. 4 п. 3.2 Статуту Поліського національного університету МОН України здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю Університету.

Частиною 1 статті 5 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується, зокрема, на принципах ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Згідно з положеннями статті 22 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.

Контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (пункт 3 частини 1 статті 26 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 26 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів.

Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" визначені повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади. МОН, як центральний орган виконавчої влади, згідно зі ст. 1, 6 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій. Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави. Статтею 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" визначено, що міністерства звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Також згідно з п. 3.1 Статуту Поліського національного університету Міністерство освіти і науки України реалізує права та обов`язки уповноваженого Кабінетом Міністрів України органу стосовно університету як центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, у підпорядкуванні та сфері управління якого перебуває університет.

Відповідно до п. 4.2 Статуту Поліського національного університету університет є юридичною особою публічного права, бюджетною установою, яка здійснює свою діяльність на засадах неприбутковості, може від свого імені набувати майнових та особистих немайнових прав і мати обов`язки, бути позивачем і відповідачем, третьою особою у суді.

Кошти загального та спеціального фондів бюджету спрямовуються на виконання статутної діяльності за цільовими призначеннями на поточні та капітальні видатки університету в межах виділених лімітів бюджетних асигнувань і кошторисів, які затверджує Міністерство освіти і науки України (п. 11.7 Статуту).

Відповідно до підпунктів 3-5 пункту 5 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою КМУ від 16.10.2014 року № 630, Міністерство контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; організовує планово-фінансову роботу в апараті МОН, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових i матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку; забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів.

Отже, у розумінні частини 1 статті 22 Бюджетного кодексу України, Міністерство є головним розпорядником бюджетних коштів у сфері освіти та розпорядником вищого рівня по відношенню до університету.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Міністерство освіти і науки України є засновником Поліського національного університету, фінансує і контролює діяльність цього закладу освіти, в т.ч. зобов`язане контролювати законність та ефективність використання закладом освіти коштів бюджетних коштів, а тому є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів державного бюджету. Відповідний висновок узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.

Із матеріалів справи вбачається, що 30.12.2022 Житомирською окружною прокуратурою було скеровано на адресу Міністерства освіти і науки України повідомлення за № 51-84-8763вих-23 в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з проханням вирішити питання про вжиття належних заходів реагування, спрямованих на захист інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсними додаткових угод до договору № 02-01 від 17.02.2022, якими збільшено ціну за одиницю постачання електричної енергії та стягнення надмірно сплачених бюджетних коштів.

На вказаний лист Міністерством освіти і науки України надано відповідь № 1/660-23 від 16.01.2023 про те, що у МОН відсутня інформація щодо укладення 17.02.2022 договору № 02-01 (у тому числі додаткових угод) між Поліським національним університетом та ТОВ «Укр газ ресурс», а тому заходів, спрямованих на забезпечення дотримання вимог законодавства Міністерством не вживалось. У разі наявності підстав Міністерство просило вжити заходів, спрямованих на захист інтересів держави.

Таким чином суд дійшов висновку, що Міністерство освіти і науки мало бути обізнане про безпідставну надмірну витрату бюджетних коштів, нераціональне та неефективне використання державних коштів, що не відповідає меті Закону України "Про публічні закупівлі" та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі. Однак, незважаючи на обізнаність про факт порушення відповідних інтересів держави, Міністерством не вживались відповідні заходи, у тому числі позовного характеру, що свідчить про наявність правових підстав для звернення прокурора до суду з даним позовом.

Отже суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вжиття компетентними органами необхідних та достатніх заходів, направлених на відновлення порушених інтересів держави протягом розумного строку після того, як вказаним органам стало відомо про порушення інтересів держави.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що прокурором дотримано визначений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства та Північного офісу Держаудитслужби у справі 910/14437/23.

Щодо суті заявлених позовних вимог про визнання додаткових угод недійсними суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Суперечність договору актам законодавства, як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним договором (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного договору всупереч змісту чи суті правовідносин сторін.

Судом вже встановлено, що відповідачі у справі уклали договір про закупівлю електричної енергії у постачальника № 02-01 від 17.02.2022 за результатами проведення процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", який встановлює правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договори про закупівлю укладаються з урахуванням норм Цивільного та Господарського кодексів України, а також з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 статті 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

За змістом ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 статті 41 цього Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

При цьому під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених статтею 652 ЦК України та пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте, загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

У іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.

Підсумовуючи викладене та враховуючи положення Закону України "Про публічні закупівлі", суд зазначає, що ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше, ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Сторони під час дії договору про закупівлю можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених статтею 652 ЦК України та пунктом 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону. Загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Разом з цим постачальник зобов`язаний не тільки довести підвищення ціни на певний товар на відповідному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Продавець повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Продавець також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Такої правової позиції щодо імперативної поведінки постачальника дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що відповідач-2, який мав беззаперечне право на отримання товару по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції відповідача-1 про збільшення ціни на товар, підписав додаткові угоди, внаслідок чого погоджена сторонами ціна збільшилася більше, ніж на 10 % відсотків.

Так, внаслідок укладення додаткових угод № 2 від 17.08.2022, № 3 від 20.09.2022, № 4 від 14.11.2022 до договору про закупівлю електричної енергії сторонами було змінено ціну електричної енергії з 3,9 грн в бік збільшення до 5,100684 грн. (з ПДВ) за 1 кВт/год тобто на 0,1 грн. (на 40% від первинної ціни).

Як вбачається з матеріалів справи, необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до договору обґрунтовано відповідачем-1 коливанням ціни товару на ринку, на підтвердження чого ТОВ "Укр Газ Ресурс" надавались цінові довідки Харківської торгово-промислової палати № 415/22 від 21.07.2022, № 583-1/22 від 01.09.2022, № 629-2/22 від 23.09.2022.

Водночас слід зазначити, що чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати вказане коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (згідно з тендерною документацією).

Судом встановлено, що цінові довідки № 414 від 21.07.2022, № 415/22 від 21.07.2022, № 583-1/22 від 01.09.2022, видані Харківською торгово-промисловою палатою, що стали підставою для укладення додаткових угод № 2 від 17.08.2022, № 3 від 20.09.2022, № 4 від 14.11.2022 до договору про закупівлю електричної енергії, містять інформацію щодо зміни вартості електричної енергії за попередній місяць до укладення додаткової угоди та перед укладенням відповідної додаткової угоди, проте, у них відсутня інформація щодо середньозваженої ціни електричної енергії станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату подання цінової пропозиції, дату укладення договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни з моменту укладення договору 17.02.2022 до дати укладення оспорюваних додаткових угод № 2 від 17.08.2022, № 3 від 20.09.2022, № 4 від 14.11.2022.

Також суд звертає увагу на те, що Харківська ТПП у своїх довідках попередила, що інформація, зазначена у них, має виключно фактографічно-інформаційний характер та не враховує умов договорів та контрактів.

За таких обставин наведені вище цінові довідки Харківської торгово-промислової палати не можуть слугувати належним документальним підтвердженням підвищення ціни на електроенергію, оскільки вони не відображають коливання ринкової ціни в діапазоні між датами укладення договору та відповідних додаткових угод до нього.

При цьому суд враховує, що хоч Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено ні переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ні форми/вигляду інформації щодо такого коливання, проте, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку факту коливання ціни такого товару на ринку, яке повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі № 913/166/19.

У даному випадку, оскільки збільшення ціни на товар внаслідок підписання оспорюваних додаткових угод відбулося без належного обґрунтування та належних доказів коливання цін на товар, то суд вважає, що таке збільшення є порушенням ст. 5, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", відтак, сторони неправомірно погодили зміну ціни товару у спірних угодах в сторону збільшення.

Отже за висновком суду спірні додаткові угоди суперечать наведеним вище нормам ЦК України та Закону України "Про публічні закупівлі", а тому є підстави для визнання цих додаткових угод недійсними відповідно до положень ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив на тому, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що додаткові угоди № 2 від 17.08.2022, № 3 від 20.09.2022, № 4 від 14.11.2022 до договору про закупівлю електричної енергії № 02-01 від 17.02.2022 суперечать нормам Цивільного кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку з чим визнаються судом недійсними.

Отже позов прокурора в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 228 618,32 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 216 ЦК України встановлені правові наслідки недійсності правочину. Згідно з частиною першою цієї статті недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (частина друга статті 216 ЦК України).

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Згідно з частиною четвертою вказаної статті правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

У спірних правовідносинах суд керується також положеннями ст. 669 ЦК України, якою визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. У випадку, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 ЦК України).

Суд виходить з того, що застосування у даній справі саме частини першої статті 670 ЦК України є сталою та послідовною правовою позицією (висновок постанови Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/383/22, від 13.04.2023 у справі № 908/653/22).

Із матеріалів справи вбачається, що загальний обсяг поставленої ТОВ «Укр Газ Ресурс» електричної енергії за договором становить - 452 259 кВт, а сума сплачених відповідачем-2 коштів за період з березня 2022 по грудень 2022 - складає 1 959 700,55 грн. (з ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі та платіжними дорученнями.

При цьому неправомірне збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладення спірних додаткових угод мало місце з серпня 2022 по грудень 2022, а сума сплачених коштів за вказаний період склала 1 121 151,16 грн. за 224 342,19 кВт електроенергії.

Враховуючи викладене, а також висновок суду про недійсність додаткових угод, Поліський національний університет повинен був сплатити вартість поставленої електроенергії з серпня 2022 по грудень 2022 в обсязі 224 342,19 кВт*годину у розмірі 892 532,84 грн. (224 342,19 кВт*3,978444).

Різниця між сумою коштів, які фактично перераховано споживачем постачальнику за електроенергію по ціні, визначеній з урахуванням додаткових угод, та сумою, яка мала бути сплачена за ціною, визначеною у договорі без урахування додаткових угод, які визнані недійсними становить 228 618,32 грн. (1 121 151,16 - 892 532,84).

Отже в результаті укладення сторонами додаткових угод з порушеннями вимог закону, якими незаконно збільшено ціну товару, відповідачу-1 було безпідставно та у надмірній сумі сплачено з бюджету кошти в розмірі 228 618,32 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги стосовно стягнення безпідставно сплачених грошових коштів у сумі 228 618,32 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Поряд з цим суд зазначає, що відповідачі не надали до матеріалів справи належних, допустимих та вірогідних доказів, у розумінні статей 76-79 ГПК України, на спростування доводів прокурора.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області та Міністерства освіти і науки України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» та Поліського національного університету про визнання додаткових угод недійсними, стягнення 228 618,32 грн. задовольнити.

Визнати недійсними додаткові угоди № 2 від 17.08.2022, № 3 від 20.09.2022, № 4 від 14.11.2022, укладені між Поліським національним університетом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» до договору про закупівлю електричної енергії № 02-01 від 17.02.2022.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, офіс 201, ідентифікаційний код 41427817) на користь Міністерства освіти і науки України ( 01135, м. Київ, проспект Берестейський, 10, ідентифікаційний код 38621185, рахунок UА0085388, Державна казначейська служба України) грошові кошти у сумі 228 618 (двісті двадцять вісім тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 32 коп.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, офіс 201, ідентифікаційний код 41427817) та Поліського національного університету на користь Житомирської обласної прокуратури (10014, м. Житомир, вул. Леха Качинського, 2, ідентифікаційний код 02909950, розрахунковий рахунок № UA0011049, Державна казначейська служба України) судовий збір у сумі 11 481(одинадцять тисяч чотириста вісімдесят одну) грн. 30 коп.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини оголошені в судовому засіданні 18 липня 2024 року.

Повне судове рішення складене 29 липня 2024 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.