ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2024 р. Справа№ 910/14968/22 (910/15368/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поліщука В.Ю.

суддів: Буравльова С.І.

Пантелієнка В.О.

секретар судового засідання Новик В.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональні ресурси»,

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 року,

у справі № 910/14968/22 (910/15368/23) (суддя Чеберяк П.П.),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональні ресурси»,

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Девелопмент»,

2. Товариства з обмеженою від повільністю «Гранд Ріелті Компані»,

арбітражний керуючий: Реверук Петро Костянтинович,

про усунення перешкод у користуванні майном,

в межах справи № 910/14968/22,

за участю представників:

від ТзОВ «Регіональні ресурси» - Острянко Б.І. (адвокат),

від ТзОВ «Укрбуд Девелопмент» - Теплюк В.С. (адвокат),

від ТзОВ «Гранд Ріелті Компані» - не з`явився, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 року у справі № 910/14968/22 (910/15368/23) в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Регіональні ресурси» до ТзОВ «Укрбуд Девелопмент» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ТзОВ «Регіональні ресурси» 09.04.2024 року звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 року у справі № 910/14968/22 (910/15368/23) та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема тим, що господарський суд першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, не врахував рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 року по справі № 910/5375/21, яким визнано недійсним Договір іпотеки, укладений 14.02.2020 року між ТзОВ «Регіональні ресурси» та ТзОВ «Укрбуд Девелопмент»; визнано протиправними та скасовані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо спірних об`єктів нерухомого майна; витребувано від ТзОВ «Кілментон» на користь ТзОВ «Регіональні ресурси» спірні об`єкти нерухомого майна.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2024 року, апеляційну скаргу ТзОВ «Регіональні ресурси» передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Поліщук В.Ю. (суддя-доповідач), судді: Пантелієнко В.О. та Доманська М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024 року витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14968/22 (910/15368/23) щодо рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 року у справі № 910/14968/22 (910/15368/23) за позовом ТзОВ «Регіональні ресурси» до ТзОВ «Укрбуд Девелопмент», ТзОВ «Гранд Ріелті Компані», про усунення перешкод у користуванні майном; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 року у справі № 910/14968/22 (910/15368/23) до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

Після надходження матеріалів справи № 910/14968/22 (910/15368/23) (у 1-му томі) до Північного апеляційного господарського суду, ухвалою апеляційного господарського суду від 30.04.2024 року, апеляційну скаргу ТзОВ «Регіональні ресурси» залишено без руху, у зв`язку неподанням доказів про сплату судового збору.

01.05.2024 року на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2024 року від ТзОВ «Регіональні ресурси» надійшла Заява про усунення недоліків, до якої додано Квитанцію до платіжної інструкції № 10026/0165 РМ-2363 від 01.05.2024 року про оплату 4587 грн 40 коп. - судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2024 року Клопотання ТзОВ «Регіональні ресурси» про поновлення попущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 року у справі № 910/14968/22 (910/15368/23) задоволено, поновлено ТзОВ «Регіональні ресурси» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 року у справі № 910/14968/22 (910/15368/23), відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ «Регіональні ресурси» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 року у справі № 910/14968/22 (910/15368/23), розгляд апеляційної скарги призначено на 28.05.2024 року.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2379/24 від 19.07.2024 року, у зв`язку з перебуванням судді Доманської М.Л. (яка входить до складу колегії суддів) у відпустці до 16.08.2024 року, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/14968/22 (910/15368/23).

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2024 року, апеляційну скаргу у справі № 910/9701/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Поліщука В.Ю. (суддя-доповідач), судді Пантелієнко В.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 року, апеляційну скаргу ТзОВ «Регіональні ресурси» було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді Поліщука В.Ю. (суддя-доповідач), судді Пантелієнко В.О., Буравльов С.І.

До Північного апеляційного господарського суду від представника ТзОВ «Укрбуд Девелопмент» надійшли:

- Відзив на апеляційну скаргу від 24.05.2024 року, в якому заявник просить господарський суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги ТзОВ «Регіональні ресурси» відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін;

- Додаткові пояснення у справі від 01.07.2024 року;

- Додаткові пояснення у справі від 12.07.2024 року.

15.07.2024 року до Північного апеляційного господарського суду від представника ТзОВ «Гранд Ріелті Компані» надійшов Відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить господарський суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги ТзОВ «Регіональні ресурси» відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 року розгляд апеляційної скарги ТзОВ «Регіональні ресурси» було відкладено на 11.06.2024 року.

11.06.2024 року розгляд апеляційної скарги було відкладено до 02.07.2024 року.

02.07.2024 року судове засідання не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, розгляд апеляційної скарги було призначено на 22.07.2024 року.

В судових засіданнях апеляційної інстанції представники ТзОВ «Регіональні ресурси», посилаючись на підстави, наведені в апеляційній скарзі, просили рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Представник ТзОВ «Укрбуд Девелопмент», під час розгляду апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін, посилаючись на доводи, наведені у Відзиві та Додаткових поясненнях у справі.

Інші учасники судового провадження явку уповноважених представників в судові засідання апеляційного господарського суду не забезпечили, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

ТзОВ «Регіональні ресурси», згідно Договорів купівлі-продажу у 2017 - 2018 роках набуло у власність наступні об`єкти нерухомого майна:

- нежитлову будівлю, загальною площею 106 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 4В, РНОНМ 391;

- нежитлову будівлю - флігель (адмін. будинок) 2-пов. (літ. Б), загальною площею 409 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, РНОНМ 000;

- нежитлове приміщення, група приміщень № 27 (в літері А), загальною площею 91 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, приміщення № 27, РНОНМ 000;

- нежитловий будинок (літера А), загальною площею 3041, 5 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 27, РНОНМ 00.

Відомості про право власності ТзОВ «Регіональні ресурси» на вказані об`єкти було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Договорами купівлі-продажу та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, арк. справи 88-101,166-169,172-175,178-194).

14.02.2020 року, щодо вказаного вище нерухомого майна між ТзОВ «Регіональні ресурси» (від імені якого діяв Корнієнко С.В. як керівник) та ТзОВ «Укрбуд Девелопмент», був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., (зареєстрований в реєстрі за № 14).

14.02.2020 року та 15.02.2020 року на підставі Договору іпотеки від 14.02.2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - про реєстрацію за ТзОВ «Укрбуд Девелопмент» права власності на предмет іпотеки.

19.02.2020 року нерухоме майно було передано ТзОВ «Укрбуд Девелопмент» як іпотекодавцем в іпотеку ТзОВ «Фінансова компанія «Арагон» згідно Договору іпотеки від 19.02.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотих О.О., про що цим нотаріусом внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як встановлено місцевим господарським судом з відомостей Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. 25.02.2020 року внесено записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно про обтяження - арешт нерухомого майна на підставі ухвал Печерського районного суду міста Києва від 13.02.2020 року, якими накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, належні позивачеві: по вул. Пушкінській, 25 (справа № 757/6773/20-к); по вул. Пушкінській, 27 (справа № 757/6723/20-к); по б-ру Шевченка, 4В (справа № 757/6725/20-к).

29.09.2020 між ТзОВ «Фінансова компанія «Арагон» та ТзОВ «Фінансова компанія «Віртуоз» укладено Договір відступлення прав вимоги № 29/09.20 від 29.09.2020 року, відповідно до п. 1.1 якого ТзОВ «Фінансова компанія «Арагон» відступила ТзОВ «Фінансова компанія «Віртуоз» права вимоги та права іпотекодержателя за Договором іпотеки від 19.02.2020 року.

29.09.2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Віртуоз» та ТзОВ «Кілментон» укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Віртуоз», діючи як іпотекодержатель продало ТзОВ «Кілментон» нерухоме майно.

Разом з цим, Наказом Міністерства юстиції України від 02.03.2020 року № 738/5 на підставі Висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів у сфері державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 25.02.2020 року задоволено скаргу ТзОВ «Регіональні ресурси», зокрема, скасовано реєстраційні дії щодо нерухомого майна, вчинені приватним нотаріусом Золотих О.О., а саме державну реєстрацію прав іпотеки та права власності на нерухоме майно за ТзОВ «Укрбуд Девелопмент».

Наказ Міністерства юстиції України від 02.03.2020 року № 738/5 був оскаржений ТзОВ «Укрбуд Девелопмент». Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2020 року по справі № 640/5313/20 адміністративний позов задоволено, однак вказане судове рішення не набрало законної сили, і постановою від 23.10.2020 року Шостий апеляційний адміністративний суд задовольнив скарги ТзОВ «Регіональні ресурси» та Міністерства юстиції України - скасовано рішення адміністративного суду першої інстанції, закрито провадження по справі щодо визнання недійсним вищевказаного Наказу.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 року у справі № 910/5375/21 позовні вимоги ТзОВ «Регіональні ресурси» задоволено частково; визнано недійсним Договір іпотеки, укладений 14.02.2020 року між ТзОВ «Регіональні ресурси» та ТзОВ «Укрбуд Девелопмент», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., зареєстрований в реєстрі за № 14; визнано протиправним та скасовано:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 51153436 від 15.02.2020 року о 00:55:25, приватний нотаріус Золотих Олександр Олександрович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ та внесений на його підставі запис про право власності № 35503156; дата, час державної реєстрації - 15.02.2020 00:51:12; державний реєстратор - приватний нотаріус Золотих Олександр Олександрович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; підстава виникнення права власності - договір іпотеки, серія та номер 14, виданий 14.02.2020 року, видавник - Золотих О.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі, загальною площею 106 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 4 В, РНОНМ 391;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51153434 від 15.02.2020 року о 00:22:06, приватний нотаріус Золотих Олександр Олександрович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ та внесений на його підставі запис про право власності номер 35503154; дата, час державної реєстрації - 15.02.2020 року о 00:13:03; державний реєстратор - приватний нотаріус Золотих Олександр Олександрович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; підстава виникнення права власності - договір іпотеки, серія та номер 14, виданий 14.02.2020 року, видавник - Золотих О.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі - флігеля (адмін. будинок) 2-пов. (літ. Б), загальною площею 409 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, РНОНМ 000;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51153435 від 15.02.2020 року о 00:39:04, приватний нотаріус Золотих Олександр Олександрович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ та внесений на його підставі запис про право власності № 35503155; дата, час державної реєстрації - 15.02.2020 року о 00:32:58; державний реєстратор - приватний нотаріус Золотих Олександр Олександрович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; підстава виникнення права власності - договір іпотеки, серія та номер: 14, виданий 14.02.2020 року, видавник Золотих О.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення, група приміщень № 27 (в літері А), загальною площею 91 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, приміщення № 27, РНОНМ 000;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51153433 від 14.02.2020 року о 23:46:03, приватний нотаріус Золотих Олександр Олександрович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ та внесений на його підставі запис про право власності № 35503153; Дата, час державної реєстрації - 14.02.2020 року о 23:40:37; державний реєстратор - приватний нотаріус Золотих Олександр Олександрович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; підстава виникнення права власності - договір іпотеки, серія та номер: 14, виданий 14.02.2020 року, видавник Золотих О.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлового будинку (літера А), загальною площею 3041, 5 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 27 РНОНМ 00;

витребувано від ТзОВ «Кілментон» на користь ТзОВ «Регіональні ресурси» об`єкти нерухомого майна:

- нежитлову будівлю, загальною площею 106 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 4В, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 391;

- нежитлову будівлю - флігель (адмін. будинок) 2-пов. (літ. Б), загальною площею 409 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- нежитлове приміщення, група приміщень № 27 (в літері А), загальною площею 91 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, приміщення № 27, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- нежитловий будинок (літера А), загальною площею 3041, 5 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 27, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

29.09.2023 року до Господарського суду міста Києва звернулось ТзОВ «Регіональні ресурси» з позовом до ТзОВ «Укрбуд Девелопмент» про усунення перешкод у користуванні майном.

Позивачем заявлено позовні вимоги про зобов`язання ТзОВ «Укрбуд Девелопмент» та ТзОВ «Гранд Ріелті Компані» усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном ТзОВ «Регіональні ресурси», приміщення якого розташовані в місті Києві за адресами:

бул. Тараса Шевченка, буд. 4В, (нежитлова будівля, загальною площею 106 кв. м., РНОНМ 391);

вул. Пушкінська, буд. 25 (нежитлова будівля - флігель (адмін. будинок) 2-пов. (літ. Б), загальною площею 409 кв. м., РНОНМ 000);

вул. Пушкінська, буд. 25 (нежитлове приміщення, група приміщень № 27 (в літері А), загальною площею 91 кв. м., РНОНМ 000);

вул. Пушкінська, буд. 27 (нежитловий будинок (літера А), загальною площею 3041.5 кв. м. РНОНМ 00),

шляхом виселення з вказаних приміщень.

Позовні вимоги мотивовано, зокрема тим, що ТзОВ «Регіональні ресурси» є власником цього нерухомого майна, посилаючись на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 року у справі № 910/5375/21, яким: визнано недійсним Договір іпотеки, укладений 14.02.2020 року між ТзОВ «Регіональні ресурси» та ТзОВ «Укрбуд Девелопмент»; визнано протиправними та скасовані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо:

об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі, загальною площею 106 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 4В, РНОНМ 391;

об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі - флігеля (адмін. будинок) 2-пов. (літ. Б), загальною площею 409 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, РНОНМ 000;

об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення, група приміщень № 27 (в літері А), загальною площею 91 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, приміщення № 27, РНОНМ 000;

об`єкта нерухомого майна - нежитлового будинку (літера А), загальною площею 3041, 5 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 27 РНОНМ 00;

витребувано від ТзОВ «Кілментон» на користь ТзОВ «Регіональні ресурси» зазначені об`єкти нерухомого майна.

При цьому, позивач зазначав, що заявлена позовна вимога про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення є ефективним способом захисту порушених прав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 року у справі № 910/14968/22 (910/15368/23) в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Регіональні ресурси» відмовлено повністю.

Вказане судове рішення мотивовано, зокрема тим, що позивач зазначав, що право власності на вказані 4 (чотири) об`єкти нерухомого майна виникло у ТзОВ «Регіональні ресурси» на підставі низки укладених у 2017-2018 роках договорів купівлі-продажу, однак, доказів вжиття відповідних заходів щодо державної реєстрації права власності на вказані 4 (чотири) об`єкти нерухомого майна на підставі цих договорів до матеріалів справи не додано. Таким чином, позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення може бути пред`явлений власником, який є фактичним володільцем майна, однак позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами фактичне володіння майном, яке є предметом цього спору.

Разом з цим, Господарський суд міста Києва зазначив, що у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, та враховуючи зміну позивачем предмета позову через залучення судом в якості співвідповідача ТзОВ «Гранд Ріелті Компані», одночасна зміна підстав позову у цій справі не допускається. Водночас, наведені обставини щодо укладення договорів купівлі-продажу не заявлялись позивачем за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі як підстава для подання позову, тому копії цих правочинів та обставини їх укладення не можуть бути враховані судом як підстави заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ТзОВ «Регіональні ресурси» 09.04.2024 року звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 року у справі № 910/14968/22 (910/15368/23) та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема тим, що господарський суд першої інстанції не врахував, що рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 року по справі № 910/5375/21 задоволено позов ТзОВ «Регіональні ресурси», яким визнано недійсним Договір іпотеки, укладений 14.02.2020 року між ТзОВ «Регіональні ресурси» та ТзОВ «Укрбуд Девелопмент»; визнано протиправними та скасовані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо: об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі, загальною площею 106 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 4 В, РНОНМ 391; об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі - флігеля (адмін. будинок) 2-пов. (літ. Б), загальною площею 409 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, РНОНМ 000; об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення, група приміщень № 27 (в літері А), загальною площею 91 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, приміщення № 27, РНОНМ 000; об`єкта нерухомого майна - нежитлового будинку (літера А), загальною площею 3041, 5 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 27 РНОНМ 00; витребувано від ТзОВ «Кілментон» на користь ТзОВ «Регіональні ресурси» зазначені об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, в судовому порядку підтверджено, що у 2020 році об`єкти нерухомого майна незаконно вибули від законного власника ТзОВ «Регіональні ресурси», таким чином, право власності останнього було незаконно перервано внесенням протиправних записів про право власності ТзОВ «Укрбуд Девелопмент» до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які були скасовані зазначеним судовим рішенням.

Скаржник у апеляційній скарзі зазначає, що позиція місцевого господарського суду про не підтвердження позивачем права власності спростовується копіями Договорів купівлі-продажу, рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 року по справі № 910/5375/21, Наказами Міністерства юстиції України № 738/5 від 02.03.2020 року, № 1251/5 від 06.04.2023 року. А отже, скаржник має повне право вимагати усунення перешкоду здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення ТзОВ «Укрбуд Девелопмент» з незаконно займаних ним приміщень, які належать на праві власності ТзОВ «Регіональні ресурси».

При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду виходила з наступного.

Право на звернення до господарського суду в установленому ГПК України порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч. 1 ст. 4 ГПК України).

З огляду на положення ст. 4 ГПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Відповідний порядок звернення до господарського суду встановлюють положення ГПК України, ч. 1 ст. 162 якого передбачено, що у позовній заяві позивач наводить свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

За змістом п.п. 4), 5) ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Тобто, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 3 ст. 45 ГПК України).

При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у Постановах Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 року у справі № 902/377/19).

Як вбачається зі змісту позовної заяви ТзОВ «Регіональні ресурси», позивач вже пред`являв віндикаційний позов, який був задоволений місцевим господарським судом та на підставі судового рішення було, зокрема, витребувано оспорювані об`єкти нерухомого майна на користь ТзОВ «Регіональні ресурси» та було скасовано Договір іпотеки від 14.02.2020 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 321 цього ж Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Водночас, за змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі ст. 391 ЦК України (негаторний позов).

Позовом про витребування майна (віндикаційним позовом) є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності індивідуально визначеного майна, до особи, яка ним заволоділа, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Схожі висновки наведені, зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 року у справі № 488/2807/17.

У розумінні положень наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутись з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем повинна бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Подібний правовий висновок наведено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 924/1220/17 та у Постановах Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 914/1623/17, від 26.05.2020 року у справі № 906/656/19 та від 03.06.2020 року у справі № 916/1666/18.

Питання щодо розмежування віндикаційного та негаторного позовів розглянуто в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц. Зокрема, у пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц частково відступила від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватись, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц і в подальшому впроваджені у практику Верховного Суду.

Разом з цим, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 48/340, від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17, від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19).

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто, суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому, державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Таким чином, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Тому, заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

З огляду на викладене, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому, заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на такий об`єкт нерухомості чи ні. Схожі правові висновки наведені у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.07.2022 року по справі № 910/18694/15.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі незаконного заволодіння майном власника іншою особою належним способом захисту є віндикаційний позов (ст. 387 ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. При цьому в тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Разом з цим, власник, з дотриманням вимог ст.ст. 387, 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, наведеному у Постанові від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

З огляду на наведене, у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Водночас, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

За приписом ст. 391 ЦК України можна зробити висновок, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої з правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України. У главі 29 ЦК України передбачено, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов) (Постанова Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі № 199/10104/21)

Разом з цим, слід врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені в Постанові від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц, про те, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Подібні правові висновки наведені у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 924/1220/17 та від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18.

Враховуючи наведене, позивачем за негаторним позовом може бути власник, у якого знаходиться майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися таким майном; підставою позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

Подання негаторного позову не вимагає, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпоряджання майном були результатом винних дій відповідача. Достатньо, щоб такі дії об`єктивно порушували права власника (не пов`язані з позбавленням права володіння) та були протиправними.

Таким чином, позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з негаторним позовом, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Подібні правові висновки наведено у Постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 910/91/20.

Розглядаючи спір та ухвалюючи рішення, суд вирішує питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, а також те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин та відповідно, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 237 ГПК України).

Відповідно до статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін та інші обставини, які мають значення для вирішення справи, на підставі доказів, до яких належать письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків (ст. 73 ГПК України).

За змістом ч. 1 ст. 73 та ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України), а суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Згідно зі ст. 77 ГПК України, допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Водночас законом не визначений вичерпний перелік доказів, якими особа може доводити обставини того, що іншою особою чиняться перешкоди у користуванні її майном. Тобто кожна зі сторін може доводити таку обставину або спростовувати її будь-якими доказами.

Ст. 75 ГПК України визначає підстави звільнення від доказування. Так, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Скаржник, обґрунтовуючи причини вчинення ТзОВ «Укрбуд Девелопмент» перешкод в реалізації скаржником повноважень розпорядження та (або) користування оспорюваними приміщеннями, посилався на Договір іпотеки, укладений між ТзОВ «Укрбуд Девелопмент» та ТзОВ «Фінансова компанія «Арагон».

Водночас, крім зазначеного Договору іпотеки, скаржником не надано будь-яких доказів, які підтверджують, що ТзОВ «Укрбуд Девелопмент» дійсно перешкоджає ТзОВ «Регіональні ресурси» у здійсненні його права користування чи розпорядження оспорюваними приміщеннями.

Подібна правова позиція щодо доведення перешкод в реалізації повноважень розпорядження та (або) користування майном наведена у Постанові Верховного Суду від 07.02.2024 року у справі № 904/4267/22.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Принцип змагальності (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 13 ГПК України) забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для господарського суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (Постанови Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41), Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (пункт 81), від 16.11.2021 року у справі № 904/2104/19 (пункт 9.58), від 14.12.2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 102)).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТзОВ «Регіональні ресурси» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 року у справі № 910/14968/22 (910/15368/23) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2024 року у справі № 910/14968/22 (910/15368/23) залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Справу № 910/14968/22 (910/15368/23) повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст складено та підписано 25.07.2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено

ст.ст. 287-289 ГПК України та ст. 9 КУзПБ.

Головуючий суддя В.Ю. Поліщук

Судді С.І. Буравльов

В.О. Пантелієнко