УХВАЛА

17 липня 2024 року

м. Київ

cправа № 903/1125/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Волковицької Н. О.,

секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Коваль Мар`яни Юріївни

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 (колегія суддів у складі: Мельник О. В. - головуючий, Олексюк Г. Є., Петухов М. Г.)

за позовом Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва «Вигурівщина-2»

до Коваль Мар`яни Юріївни

про визнання недійсним договору та стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Автогаражний кооператив по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва «Вигурівщина-2» звернувся із позовом до суду до Коваль Мар`яни Юріївни , у якому, просив:

- визнати недійсним договір № 27/12/2022 про надання консультаційних послуг у юридичній сфері від 27.12.2022, укладений фізичною особою - підприємцем Коваль Мар`яною Юріївною та позивачем в особі Кавки Тараса Івановича ;

- стягнути з фізичної особи - підприємця Коваль Мар`яни Юріївни на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 150 000, 00 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а одержанні відповідачем грошові кошти підлягають поверненню, так як фактично послуги за цим договором не були надані.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1 Рішенням Господарського суду Волинської області від 14.02.2024 (суддя Якушева І. О.) у задоволенні позову відмовлено.

2.2 Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів тих обставин з якими пов`язував свої вимоги.

2.3 Оскарженою постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2024, вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору № 27/12/2022 від 27.12.2022 змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції постанови, а в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 150 000,00 грн скасовано та прийнято нове рішення, яким позов в цій частині задоволено.

2.4 Свій висновок апеляційний суд мотивував тим, що спірний договір є неукладеним, що є підставою для зміни мотивувальної частини рішення суду. В частині задоволення позовної вимоги про стягнення грошових коштів, апеляційний суд вказав на відсутність договірних відносин між учасниками справи, у тому числі щодо надання консультаційних послуг у юридичній сфері на 150 000,00 грн, що свідчить про відсутність правової підстави набуття відповідачем цих коштів.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1 У касаційній скарзі відповідач просить скасувати повністю вищевказану постанову суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

3.2 На обґрунтування касаційної скарги відповідач посилався на те, що постанова апеляційного суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вважає, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 та у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 916/1813/16.

4. Мотивувальна частина

4.1 Апеляційний суд встановив, що рішенням виконкому Ватутінської районної ради від 10.02.1989 № 134 зареєстровано статут автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особисті власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2" (далі - кооператив), відповідно до якого останній був створений з метою надання послуг по організації будівництва та наступній експлуатації гаражів (автостоянок), зберіганню та обслуговуванню транспортних засобів, переважно членів кооперативу, за рахунок коштів замовника.

4.2 15.07.2020 загальними зборами уповноважених членів були внесені зміни до статуту позивача та викладено його в новій редакції, згідно з яким кооператив є добровільним об`єднанням громадян-власників транспортних засобів, що проживають в м. Києві; обрано правління кооперативу у складі 8 (вісім) членів.

4.3 Згідно з наказом № 16 від 01.03.2021 призначено т.в.о. голови правління кооперативу Голованова Руслана Миколайовича, про що здійснено реєстраційний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР).

4.4 09.01.2023 отримавши повний витяг з ЄДР по кооперативу, позивачу стало відомо, що невідомими особами на підставі підроблених документів здійснено реєстраційну дію з внесення змін до відомостей ЄДР про керівника кооперативу та представника, зокрема, вказано головою правління Кавку Тараса Івановича , та представником - Гомазкову Тамару Миколаївну .

4.5 При відновленні управлінських прав та обов`язків Голованова Р. М. як тимчасово виконуючого обов`язків голови правління кооперативу, останнім було отримано виписки з банку АТ «Райффайзен Банк» про рух коштів кооперативу та їх цільове призначення, згідно яких встановлено, що у період незаконно призначеного керівництва кооперативу було здійснено перерахування коштів ФОП Коваль М. Ю. в загальній сумі 150000,00 грн.

4.6 06.09.2023 Кооперативом надіслано ФОП Коваль М. Ю. адвокатський запит щодо надання інформації та копій документів, які підтверджували б виконання нею будь-яких послуг/робіт кооперативу згідно договору №27/12/2022 від 27.12.2022.

4.7 Також 06.09.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією, у якій вказував, що жодних документів, свідчень про надання ФОП Коваль М. Ю. будь-яких послуг/робіт кооперативу згідно вказаного договору не виявлено. Таким чином, кошти перераховані ФОП Коваль М. Ю. незаконно на загальну суму 150000,00 грн, знаходяться у неї без належних правових підстав. З огляду на неправомірне перерахування коштів на рахунок ФОП Коваль М. Ю., позивач просив в 7-денний строк з моменту отримання претензії повернути безпідставно отримані кошти на рахунок кооперативу.

4.8 Листом від 27.09.2023 ФОП Коваль М. Ю. повідомила, що загальна сума наданих нею консультаційних послуг у юридичній сфері кооперативу в розмірі 150000,00 грн повністю відповідає обсягу та якості цих послуг згідно укладеного між сторонами договору, а тому не може бути стягнута як безпідставно набуте майно. Вказувала, що зміна керівництва кооперативу та відповідно передача від попереднього до нинішнього голови правління тих чи інших документів є питанням внутрішнього корпоративного управління та не може впливати на відносини кооперативу з третіми особами.

4.9 Враховуючи невиконання ФОП Коваль М. Ю. претензії кооперативу щодо повернення безпідставно отриманих коштів, а також відсутність доказів в підтвердження укладення договору № 27/12/2022 від 27.12.2022 між сторонами та відповідно надання консультаційних послуг у юридичній сфері кооперативу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

4.10 Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.11 Змінюючи та скасовуючи рішення суду і приймаючи нове, апеляційний суд, свій висновок мотивував тим, що спірний договір є неукладеним, що є підставою для зміни мотивувальної частини рішення суду. В частині задоволення позовної вимоги про стягнення грошових коштів, апеляційний суд вказав на відсутність договірних відносин між учасниками справи, у тому числі щодо надання консультаційних послуг у юридичній сфері на 150 000,00 грн, що свідчить про відсутність правової підстави набуття відповідачем цих коштів.

4.12 У касаційній скарзі відповідач, як підставу для касаційного оскарження зазначає, що апеляційний суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду.

4.13 Задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала:

- висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32), від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38), від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16 (пункт 16), від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15, від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16, від 13.09.2017 у справі № 923/682/16 тощо);

- висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 373/1281/16-ц, від 16.05.2018 у справі № 760/21151/15-ц, від 29.05.2018 у справах № 305/1180/15-ц, № 369/238/15-ц, від 06.06.2018 у справах № 308/6914/16-ц, № 569/1651/16-ц та № 372/1387/13-ц, від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц, від 31.10.2018 у справі № 648/2419/13-ц, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц.

4.14 Здійснена Великою Палатою Верховного Суду конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

4.15 При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

4.16 Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

4.17 Так аналіз висновків, зроблених судом апеляційної інстанції у справі № 903/1125/23 не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду та у постанові Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, що розглядається, не є подібними, враховуючи відмінні фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та їх правове регулювання.

4.18 Як вбачається із постанови Великої палати Верховного суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, судами було встановлено, що сторони досягли домовленості щодо вартості виготовленого брусу, а також переліку робіт, що підтверджується планом, підписаним відповідачем та повноважним представником позивача. Відповідно до умов проекту договору оплата мала бути проведена у безготівковій формі. До початку виконання відповідачем робіт позивач мав сплатити йому аванс у розмірі 500 000 грн. Саме з оплатою авансу спірний договір пов`язував початок виконання робіт у строк, не пізніше ніж 120 календарних днів після його отримання. І 03.08.2016 позивач перерахував на рахунок відповідача 50 000 грн з призначенням платежу «оплата за будівельні матеріали». За вказаних обставин суди дійшли висновку, що договір підряду сторони уклали.

4.19 Крім того, у касаційній скарзі скаржник посилається на не врахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17, від 02.04.2019 у справі № 908/6214/14, від 12.06.2019 у справі № 922/2178/18, від 19.06.2019 у справі № 904/9795/16 що до того, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень у разі його наступного схвалення юридичною особою, яку він представляє, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. У цій частині касаційної скарги скаржник зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята в супереч правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 916/1813/16.

4.20 Однак у справі, що переглядається у касаційному порядку, судами не встановлено, що правочин взагалі було вчинено.

4.21 Отже, після відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, та на які посилався відповідач у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

4.22 За вказаних обставин касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

4.23 У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, 240, 296 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Коваль Мар`яни Юріївни на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 у справі № 903/1125/23, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Н. О. Волковицька