ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2024 р. м.Київ Справа№ 910/295/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

за участю секретаря судового засідання Зінченко А.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 11.07.2024:

від позивача: Онищук Д.С.

від відповідача: Кріль В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТОГРУП"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 29.05.2024 ( повний текст складено та підписано 04.06.2024)

у справі № 910/295/24 (суддя Ягічева Н.І)

за позовом Державного підприємства "Медичні закупівлі України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю " ОРТОГРУП"

про стягнення 737 938,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство "Медичні закупівлі України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТОГРУП" (далі - відповідач) про стягнення 737 938,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором про закупівлю №09/456-08/2023 від 22.08.2023 відповідач в обумовлений строк не здійснив вчасну поставку товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано 107 991,00 грн пені та 629 947,80 грн штрафу.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись, зокрема, на те, що Державне підприємство «Медичні закупівлі України» порушили умови п. 9.5 Договору, оскільки окремо виставленого рахунку для сплати суми пені/штрафу відповідач не отримував, доказів його направлення матеріали справи не містять , наявна виключно претензія. З боку відповідача умови Договору виконані в повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями. При цьому позивачем порушено строки поставки за умовами Договору. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРТОГРУП», в свою чергу, здійснило поставку товару в найкоротші строки після погодження Специфікації, продукцію прийнято без зауважень, що підтверджується видатковими накладними. Відповідач наголошував, що Державне підприємство «Медичні закупівлі України» здійснив 100% оплату за Договором при відсутності будь-яких претензій.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.05.2024 у справі № 910/295/24 позовні вимоги задоволено повністю, а саме: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТОГРУП" на користь Державного підприємства "Медичні закупівлі України 98 991 (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто одну) грн 80 коп пені, 629 947 (шістсот двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сорок сім) грн 80 коп. штрафу та 10 934 (десять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) грн 09 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

За розрахунком суду обгрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 98 991,80 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання з поставки товару за період з 01.07.2023 по 11.10.2023.

Судом першої інстанції перевірено розрахунок заявленого до стягнення з відповідача розміру штрафу, з урахуванням приписів чинного законодавства України та п. 9.2 договору, та встановлено, що сума нарахована вірно, відповідно до вимог законодавства та умов договору, а тому визнано обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 629 947,80 грн - штрафу у розмірі 7 % від вартості продукції.

Суд першої інстанції з огляду на матеріали справи, з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, наслідків порушення зобов`язання, дійшов до висновку про відсутність існування виняткових обставин для можливості застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру пені та штрафу, як і не надано належних доказів наявності скрутного фінансового стану. А тому клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу - відхилено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРТОГРУП" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду м. Києва від 29.05.2024 у справі № 910/295/24 - скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано наступних доводів:

- Специфікація до Договору від 22.08.2023 була укладена без деталізації та до відбору замовником переліку необхідних розмірів товарів в межах загальної кількості, 22.08.2023 укладено Додаткову угоду №1,05.10.2023 укладено Додаткову угоду №2, відповідно тільки з 05.10.2023 у відповідача з`явилась деталізація за результатами відбору продукції до поставки;

- отримавши асортимент та номенклатуру товару за одиницю товару та загальна вартість товару від Державного підприємства «Медичні закупівлі України» фактично визнало відсутність деталізованої інформації у Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТОГРУП" для виконання Договору та одночасно необхідність її деталізації, відповідно до цього у відповідача не було можливості поставити кінцевим набувачам 21 580 одиниць продукції;

- невиконання своєчасно Державним підприємством «Медичні закупівлі України» свої договірних зобов`язань, спричинило порушення строків поставки товару у визначений договором термін;

- судом першої інстанції не враховано те, що 06.10.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРТОГРУП" отримало кінцеву Специфікацію;

- постачальник спрямував усі засоби для найшвидшого виконання умов Договору та здійснення поставки.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

05.07.2024 через підсистему "Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи позивача у відзиві зводяться до того, що:

- постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим договором у строк до 30 вересня 2023 року включно. Оскільки постачальником, всупереч вимогам договору, було порушено своє зобов`язання, а саме затримано поставлення товару, замовник нарахував постачальнику неустойку, згідно пункту 9.2. Договору;

- згідно п.4 Заявки № 1 дата поставки товару за місцем поставки, визначеним п. 5 цієї Заявки на поставку: до 30 вересня 2023 року включно. Укладаючи вказаний Договір, відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі, погодився на його умови, відповідач розумів, що кінцевий термін поставки товару згідно Договору з урахуванням Додаткової угоди № 1 становить 30 вересня 2023 року та усвідомлював відповідальність за непоставку товару вчасно;

- також позивач звертав увагу , що від відповідача не надходило підтвердження готовності поставити товар або мотивованого звернення щодо зміни дати поставки товару протягом 2 (двох) календарних днів після отримання від замовника заявки № 1 на поставку товару, тому поданні заявки на поставку є підтвердженими;

- позивач просив врахувати , що саме відповідач був ініціатором внесення змін до Специфікації до договору та запропонував проект внесення таких змін та те, що відповідач звернувся з листом вже після прострочення поставки, при цьому пункт 4 в Заявці № 2 був залишений без змін, оскільки Додатковою угодою №2 зміни до дати поставки товару не вносились;

- постачальник не звертався до замовника з проханням перенесення терміну поставки товару.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2024, справу № 910/295/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю " ОРТОГРУП" на рішення Господарського суду м. Києва від 29.05.2024, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі : головуючий суддя Станік С.Р., судді: Яковлєв М.Л. Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/295/24 .

01.07.2024 до Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи №910/295/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №910/295/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю " ОРТОГРУП" на рішення Господарського суду м. Києва від 29.05.2024, розгляд якої призначено у судовому засіданні 11.07.2024 об 12 год 15 хв.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах запровадженого воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судовому засіданні 11.07.2024 представник скаржника (відповідача) підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивача судовому засіданні 11.07.2024, проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, 22.08.2023 між Державним підприємством «Медичні закупівлі України» (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ортогруп» (далі - постачальник, відповідач) укладено договір про закупівлю № 09/456-08/2023, умовами якого передбачено, що постачальник бере на себе зобов`язання у строки, в порядку та на умовах визначених цим договором, поставити замовнику Пластини для синтезу, ДК 021:2015:33140000-3 медичні матеріали, НК 024:2019:61573 - пластина накістна для фіксації переломів гвинтами, що не розсмоктуються, нестерильна на загальну суму 8 999 257,47 грн, а замовник прийняти такий товар та оплатити його в порядку та на умовах, визначених цим договором.

У п. 1.1. договору сторони також погодили, що протягом 7 (семи) календарних днів з дати набрання чинності цим договором постачальник надає замовнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, каталог товарів для здійснення замовником відбору переліку необхідних розмірів товарів в межах загальної кількості.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару, обсяг та кількість товару, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується в специфікації (додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору - п. 1.2. договору.

Відповідно до п.п. 2.1. - 2.3. договору, поставка товару здійснюється відповідно до Incoterms 2020. Поставка товару здійснюється на умовах DDP. Адреса (-и) пункту (-ів) поставки товару визначаються замовником в заявці на поставку товару, складеній замовником за формою, встановленою у додатку №2 до цього договору.

Згідно п. 2.4. договору, право власності на товар переходить від постачальника до замовника за умови відсутності будь-яких зауважень до товару з боку замовника та/або кінцевих набувачів, а також підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної та/або акту приймання товару, у порядку, передбаченому розділом 6 цього договору.

За умовами п. 3.1. договору, валютою цього договору є національна валюта України - гривня. Загальна ціна товару складає 8 999 257,47 грн, у тому числі ПДВ - 588 736,47 грн. Ціна за одиницю товару вказується у специфікації (додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Загальна ціна товару може бути зменшена за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до цього договору у порядку, передбаченому даним договором (п. 3.1.1. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору, оплата за партію поставленого товару за цим договором здійснюється протягом 30 робочих днів з моменту підписання відповідної видаткової накладної та/або акту приймання товару за умов відсутності будь-яких зауважень до товару з боку замовника та/або кінцевого набувача.

Згідно п. 4.1. договору, постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за цим договором у строк до 27.07.2023, але у будь-якому випадку в залежності від того, яка подія настане раніше: в строк, визначений замовником у заявці на поставку Товару, направленій замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором, або не пізніше, ніж через 10 (десять) календарних днів після направлення замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором, наказу Міністерства охорони здоров`я України про розподіл Товарів.

Вказані у пункті 4.1. цього Договору та/або заявках на поставку Товару строки поставки Товару можуть бути змінені за мотивованим зверненням Сторін за наявності обґрунтованих на те підстав, але у будь-якому випадку - за взаємною згодою Сторін (п. 4.1.1. договору).

Додатковою угодою № 1 від 22.08.2023 року до Договору Сторони дійшли згоди, що у пункті 4.1. Договору цифри та слова "27 липня 2023 року" змінити цифрами та словами "30 вересня 2023 року".

Таким чином, Постачальник зобов`язаний здійснити поставку Товару ним Договором у строк до 30 вересня 2023 року включно.

Замовником 14 вересня 2023 року №05/5520-09/2023 було направлено Постачальнику Уточнюючу заявку № 1 до Заявки на поставку № 1 до Договору про закупівлю № 09/456-08/2023 від 22 серпня 2023 року (далі - Заявка № 1).

Згідно п.4 Заявки № 1, дата поставки Товару за місцем поставки, визначеним п.5 цієї Заявки на поставку: до 30 вересня 2023 року включно.

02 жовтня 2023 року Відповідач звернувся до Позивача з Листом №02/10/2023 в якому просив внести зміни до Специфікації до Договору (Додаток №1 до Договору).

Додатковою угодою № 2 від 05.10.2023 року до Договору з урахуванням листа Постачальника №02/10/2023 від 02.10.2023 р., сторони дійшли згоди зменшити загальну ціну Договору до 8 999 254,26 грн. та внести зміни в пункт 2 Специфікації до Договору (Додаток №1 до Договору).

У зв`язку з внесенням змін до Договору та до Специфікації до Договору Додаток №1 до Договору) Замовником 05 жовтня 2023 року №05/5911- 10 2023 було направлено Постачальнику Уточнюючу заявку № 2 до Заявки на поставку № 1 до Договору про закупівлю № 09/456-08/2023 від 22 серпня 2023 року (далі - Заявка № 2), в якій пункт 2 був викладений у відповідності до Додаткової угоди №2 від 05.10.2023 року до Договору.

Відповідно до п. 4.2. договору, заявка на поставку Товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором. У разі неподання замовником постачальнику заявки на поставку Товару, постачальник має й надалі виконувати свої зобов`язання за цим Договором та інформувати замовника про відправку Товару у строк, визначений у пункті 5.1 цього Договору, та здійснити поставку Товару у строк, визначений у пункті 4.1 цього Договору.

Пунктом 4.3. договору визначено, що протягом 2 (двох) календарних днів після отримання заявки на поставку Товару постачальник зобов`язаний підтвердити замовнику свою готовність поставити Товар або надає мотивоване звернення щодо зміни дати поставки Товару, вказаної замовником у заявці на поставку Товару. Таке підтвердження або мотивоване звернення направляються замовнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором. Замовником може бути відмовлено в розгляді мотивованого звернення постачальника щодо зміни дати поставки Товару без надання будь-яких пояснень та обґрунтувань щодо такої відмови. У разі ненадання постачальником підтвердження готовності поставити Товар або мотивованого звернення щодо зміни дати поставки Товару протягом 2 (двох) календарних днів після отримання від замовника заявки на поставку Товару така заявка вважається підтвердженою постачальником.

У п. 4.4. договору сторони погодили, що датою поставки Товару за Договором вважається дата підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної та/або Акту приймання Товару, що підписуються після складання відповідальною(-ими) особою(-ами) кінцевого набувача акту контролю кількості, комплектності та якості Товару, за умови відсутності будь-яких зауважень до Товару з боку замовника та/або кінцевого набувача.

Відповідно до п. 9.2. договору, у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення із підстав, встановлених цим договором) товару понад 10 (десять) календарних днів, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни непереданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки товару понад 10 (десять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від вартості непоставленого (неприйнятого, непереданого) товару.

Згідно п. 9.5. договору, у разі застосування пені/штрафу постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу на підставі окремо виставленого у кожному випадку рахунку. Оплата рахунку проводиться постачальником протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати виставлення такого рахунку. Сплата пені/штрафів не звільняє постачальника від виконання умов цього договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами з моменту надання згоди уповноваженим органом управління на вчинення даного значного господарського зобов`язання (у разі, якщо надання такої згоди передбачено законодавством) та діє до 15.12.2023, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі в частині штрафних санкцій та поставки товару - до повного виконання (п. 11.1. договору).

Пунктом 11.3. договору передбачено, що всі зміни та доповнення до цього договору викладаються у письмовій формі і після їх підписання сторонами стають невід`ємними частинами цього договору.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, 22.08.2023 між сторонами підписано специфікацію, яка є додатком №1 до цього договору, та в якій погоджено обсяг партії товару та його ціну, що перевірено судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2023 відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 8 999 254,26 грн, що підтверджується видатковими накладними:

№ 365 від 12.10.2023, № 368 від 12.10.2023, № 371 від 12.10.2023, № 374 від 12.10.2023, № 377 від 12.10.2023, № 380 від 12.10.2023, № 383 від 12.10.2023, № 386 від 12.10.2023, № 366 від 12.10.2023, № 369 від 12.10.2023, № 372 від 12.10.2023, № 375 від 12.10.2023, № 378 від 12.10.2023, № 381 від 12.10.2023, № 384 від 12.10.2023, № 387 від 12.10.2023, № 367 від 12.10.2023, № 370 від 12.10.2023, № 373 від 12.10.2023, № 388 від 12.10.2023, № 376 від 12.10.2023, № 379 від 12.10.2023, № 382 від 12.10.2023, № 385 від 12.10.2023.

Вказані накладні підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 14.09.2023 позивачем було направлено відповідачу уточнюючу заявку на поставку №1 до договору про закупівлю № 09/456-08/2023 від 22.08.2023.

02.10.2023 відповідач звернувся до позивача з Листом №02/10/2023 в якому просив внести зміни до Специфікації до Договору (Додаток №1 до Договору).

Додатковою угодою № 2 від 05.10.2023 року до Договору з урахуванням листа Постачальника №02/10/2023 від 02.10.2023 р., Сторони дійшли згоди зменшити загальну ціну Договору до 8 999 254,26 грн. та внести зміни в пункт 2 Специфікації до Договору (Додаток №1 до Договору).

У зв`язку з внесенням змін до Договору та до Специфікації до Договору Додаток №1 до Договору) Замовником 05.10.2023 №05/5911-10 2023 було направлено постачальнику Уточнюючу заявку № 2 до Заявки на поставку № 1 до Договору про закупівлю № 09/456-08/2023 від 22 серпня 2023 року (далі - Заявка № 2), в якій пункт 2 був викладений у відповідності до Додаткової угоди №2 від 05.10.2023 року до Договору.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку товару до 30.09.2023 (включно), проте відповідачем було поставлено позивачу товар лише - 12.10.2023, тобто із порушенням строку, визначеного у заявці №1.

Так, позивач просив стягнути з відповідача 737 938,8 грн., з яких: 107 991,00 грн - пені за період з 01.10.2023 по 12.10.2023 та 629 947,80 грн - штрафу у розмірі 7 % від вартості товару поставленого із порушенням строку.

Відповідачем було подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення неустойки, в якому він просив зменшити розмір неустойки, що заявлена до стягнення на 90 % та визначити її на рівні 10 799,10 грн пені, 62 997,78 грн штрафу.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що відповідач не здійснив поставку товару у визначений договором строк, що суперечить взятим на себе зобов`язанням за договором про закупівлю №09/456-08/2023 від 22.08.2023, у зв`язку з чим позивачем нараховано 107 991,00 грн пені та 629 947,80 грн штрафу.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначав, що ним вчинялися всі дії, необхідні для виконання зобов`язань за договором.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору про закупівлю № 09/456-08/2023 від 22.08.2023 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції за наявними матеріалами справи, 02.10.2023 відповідач звернувся до позивача з Листом №02/10/2023 в якому просив внести зміни до Специфікації до Договору (Додаток №1 до Договору).

У зв`язку з внесенням змін до Договору та до Специфікації до Договору Додаток №1 до Договору) замовником 05.10.2023 №05/5911- 10 2023 було направлено постачальнику Уточнюючу заявку № 2 до Заявки на поставку № 1 до Договору про закупівлю № 09/456-08/2023 від 22 серпня 2023 року (далі - Заявка № 2), в якій пункт 2 був викладений у відповідності до Додаткової угоди №2 від 05.10.2023 року до Договору.

Отже, Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції за наявними матеріалами справи, постачальником здійснено поставку товару на суму 8 999 254,26 грн лише - 12.10.2023, тобто з порушенням строку визначеного у заявці та погодженого сторонами.

Згідно з положеннями статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У розумінні положень частини 2 статі 664 Цивільного кодексу України , товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Доводи відповідача про те, що саме підписуючи Додаткову угоду №2 до спірного договору, позивач фактично визнав відсутність деталізованої інформації у відповідача для виконання договору, - обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки саме відповідач був ініціатором внесення змін до специфікації. Крім того, у даному випадку, сторонами додатковою угодою було лише зменшено ціну за товар, тобто змінено ціну договору, а не строки поставки кожної партії товару визначеної у заявці № 1.

Посилання відповідача на п.9.1. договору, за яким сторони погоджуються, що відповідальність кожної сторони за цим договором буде обмежуватися прямими документально підтвердженими витратами, обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки штрафні санкції не відносяться до збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення.

Крім того, відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно ст. 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому укладаючи спірний договір із строком поставки партії товару до 30.09.2023 (включно) відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний договором строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/14628/17, від 13.06.2018 у справі № 910/17259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/496/18, від 15.08.2018 у справі № 910/21804/17, від 22.05.2019 у справі № 904/1782/19 та від 05.09.2019 у справі № 910/1338/19.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції за наявними у справі доказами, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку товару до 30.09.2023 (включно), проте відповідачем було поставлено позивачу товар лише - 12.10.2023, тобто із порушенням строку, визначеного у заявці №1.

Так, позивач просив стягнути з відповідача 737 938,8 грн., з яких: 107 991,00 грн - пені за період з 01.10.2023 по 12.10.2023 та 629 947,80 грн - штрафу у розмірі 7 % від вартості товару поставленого із порушенням строку.

Відповідач у апеляційній скарзі заперечував проти задоволення стягнення штрафних санкцій, обгрунтовуючи наступним.

Відповідач не заперечує щодо порушення строків поставки товару за Договором, при цьому просить врахувати поважність причин пропуску строків та звертав увагу суду апеляційної інстанції, що 06.10.2023 останнім було отримано Уточнюючу заявку №2 до Заявки на поставку№1 до Договору , у якому п.4 зазначено строк поставки до 30.09.2023.

Крім того, відповідач зазначав про підписання Додаткової угоди №2 до Договору про закупівлю під час якого, позивачем було виявлено відсутність деталізованої інформації та необхідність її деталізації. В свою чергу відповідач був позбавлений можливості до 06.10.2023 поставити кінцевим набувачем 21 580 одиниць продукції.

Суд апеляційної інстанції відхиляє вищенаведені доводи відповідача, з огляду на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач звернувся до позивача з листом від 02.10.2023, в якому просив внести зміни до Специфікації, що оскільки відповідач є імпортером продукції, яка зазначена в специфікації до Договору, товар надходить на митну територію України відповідно до Декларацій про відповідність та має відповідні (розміри, довжини, типорозміри) відповідно до заявки замовника на поставку № 1 до Договору та розподілу за розмірами, вже після спливу строку і при тому не зазначивши щодо зміни строку поставки, і відповідно, порушив умови Договору. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 107 991,00 грн, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 9.2. договору, у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення із підстав, встановлених цим договором) товару понад 10 (десять) календарних днів, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни непереданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки товару понад 10 (десять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від вартості непоставленого (неприйнятого, непереданого) товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України).

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарського кодексу України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України),

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 Цивільного кодексу України, є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Отже, сторонами у договорі погоджено, що у разі порушення строку поставки, не передачу (несвоєчасну передачу, повернення із підстав, встановлених цим договором) товару понад 10 (десять) календарних днів, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни непереданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 03.03.2020 у справі № 922/2220/19, від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19 та від 16.02.2021 у справі № 910/1972/20.

З огляду на викладене, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість вимоги позивача в частині стягнення пені, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 98 991,80 за період з 01.10.2023 по 11.10.2023 грн, з урахуванням того, що день поставки товару не включається у період прострочення. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, з урахуванням умов п. 9.2 договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обгрунтованість вимоги позивача в цій частині у повному обсязі, у зв?язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 629 947,80 грн штрафу у розмірі 7 % від вартості продукції. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З урахуванням наведеного, з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, наслідків порушення зобов`язання, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про відсутність існування виняткових обставин для можливості застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру пені та штрафу, як і не надано належних доказів наявності скрутного фінансового стану. А тому клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу обгрунтовано відхилено судом першої інстанції.

Отже, оцінивши наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 98 991,80 за період з 01.10.2023 по 11.10.2023 грн та 629 947,80 грн штрафу у розмірі 7 % від вартості продукції - є законними, обгрунтованими, і суд першої інстанції обгрунтовано присудив до стягнення спірні суми, а скаржником не було спростовано в апеляційній скарзі правомірних висновків суду першої інстанції.

Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору з урахуванням меж апеляційного оскарження, доводи скаржника є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено в оскаржуваній позивачем частині обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 98 991,80 за період з 01.10.2023 по 11.10.2023 грн та 629 947,80 грн штрафу у розмірі 7 % від вартості продукції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення (в частині оспорюваних скаржником сум), за наведених скаржником доводів апеляційної скарги та з урахуванням меж апеляційного оскарження.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладених в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2024 у справі № 910/295/24 за наведених скаржником доводів апеляційної скарги

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ортогруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2024 у справі № 910/295/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2024 у справі № 910/295/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/295/24 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано:12.07.2024.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв