ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2024 року м.Дніпро Справа № 908/1291/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання : Зелецький Р.Р.

представники сторін:

від скаржника: Ус М.В., представник ТОВ Євроазіатська пивна група;

прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури Карпенко О.І.

позивач у судове не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Євроазіатська пивна група на ухвалу господарського суду Запорізької області від 30.04.2024 року у справі №908/1291/24 (суддя Азізбекян Т.А.)

за заявою Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову у справі

за позовом: Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Д.Апухтіна, 29а, ) в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах:

позивач: Запорізька міська рада, (69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 206, код ЄДРПОУ 04053915)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Євроазіатська пивна група, (61024, м. Харків, вул. Лермонтовська, 7, код ЕДРПОУ 31797019)

про стягнення 5 984 999,57 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.04.2024 року у справі 908/1291/24 судом задоволено заяву Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 908/1291/24.

Накладено арешт на нежитлові будівлі літ. В-2, площею 186,4 кв.м літ. Б-3, площею 2941,1кв.м (реєстраційний номер майна 12775741), розташовані по вул.Лермонтовській, 7 в м. Харкові (номер запису: 444 в книзі: 1), які відповідно до відомостей, розміщених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належать на праві власності Приватному акціонерному товариству Євроазіатська пивна група (код ).

Накладено арешт на нежитлові будівлі, площею 1852,9 кв.м. (реєстраційний номер майна 1069946), розташовані по вул. Лермонтовській, 7 в м. Харкові (номер запису: 444 в книзі: 1), які відповідно до відомостей, розміщених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме манно,належать на праві власності Приватному акціонерному товариству Євроазіатська пивна група ().

Накладено арешт на нежитлові приміщення підвалу № XIV, XXI, XVIII, ХХа, ХХб, XX, XVII, XVI, XVIа в літ. А-5, загальною площею 188,3 кв.м, (реєстраційний номер майна 7061418), розташовані по вул. Данилевського, 17 в м. Харкові, (номер запису: 2332 в книзі: 1), які відповідно до відомостей, розміщених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належать на праві власності Приватному акціонерному товариству Євроазіатська пивна група ().

Накладено арешт на нежитлові приміщення 3-го поверху № 3-19-: -3-29, 3-35, 3-36, 3-38, 3-39, 3-41, 3-42 в літ. А-6, загальною площею 544,7 кв.м, (реєстраційний номер майна 35876498), розташовані по вул. Двадцять Третього Серпня, 31-Б в м. Харкові (номер запису: 1509 в книзі: 74956), які відповідно до відомостей, розміщених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належать на праві власності Приватному акціонерному товариству Євроазіатська пивна група ().

Накладено арешт на нежилий будинок (літ. К), загальною площею 509,6 кв.м (реєстраційний номер майна 37328926), розташований по вул. Жилянській, 47 в м. Києві (номер запису: 5214-П в книзі: 56п-211), який відповідно до відомостей, розміщених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належить на праві власності Приватному акціонерному товариству Євроазіатська пивна група ().

Ухвала мотивована тим, що судом встановлені реальні обставини, які вказують на ймовірну складність або неможливість у майбутньому виконати рішення суду про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 5 984 999,57 грн, оскільки вартість нерухомого майна, яке не перебуває під обтяженням інших осіб, складає лише 5 512 960,17 грн., що є меншим від суми позовних вимог.

Також суд зазначив, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач, як правонаступник ПрАТ Євроазіатська пивна група, зареєстрований 19.04.2024, має зареєстрований статутний капітал на рівні 4 000 000 грн., що менше суми заявлених до нього позовних вимог.

На підставі викладеного суд вважав, що застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вищевказане майно відповідача є співмірним із заявленими прокурором позовними вимогами, а необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена обґрунтованим припущенням, з врахуванням предмета спору, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог прокурора, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.

З наведених підстав суд дійшов висновку, що заява заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову у справі №908/1291/24 є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню

Не погодившись з ухвалою суду, відповідач оскаржив її до Центрального апеляційного господарського суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову від 30.04.2024 року вважає незаконною і необґрунтованою з наступних підстав.

При винесенні оскаржуваної ухвали мали місце:

1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. (невірне застосування норм ч.2.ст.136 ч.7.ст.140 ГПК України), що є відповідно до ч.1. ст.277 ГПК України підставами для скасування оскаржуваної ухвали, прийняття нового рішення про відмову в задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову.

Апелянт звертає увагу суду, що:

- позивачем не наведено жодних доказів того, що відповідач намагається вчинити дії, які можуть призвести до зменшення обсягу свого майна, або вчинити його відчуження;

- прокурором не надано доказів існування жодних ризиків з боку відповідача щодо неможливості виконання майбутнього рішення, що могло б давати підстави для забезпечення позову, а тому ухвала є безпідставною, бо відсутні обґрунтовані припущення, а мали місце безпідставні припущення про можливе порушення;

- наявність численних активів відповідача свідчить про те, що він стабільно здійснює свою господарську діяльність і не відчужує жодне своє нерухоме майно (що свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи (п.3.ч.1.ст.277 ГПК України));

- заява прокурора про забезпечення позову задоволена судом, хоча вона подана неуповноваженою особою, оскільки обласна прокуратура не є представником місцевої ради за законом, а місцева рада продовжувала погоджувати зміни до попереднього рішення місцевої ради, що свідчить про невірне застосування ч.7.ст. 140 ГПК України;

- забезпечення позову є неспіврозмірним; судом не прийнята до уваги ринкова вартість майна, та вартість майна під час укладення попередніх договорів іпотеки, що значно перебільшує суму позову в десятки разів. Експертна оцінка підтверджує неспіврозмірність. Дана обставина свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи (підстава скасування -п.3.ч.1.ст. 277 ГПК);

- відповідач здійснює діяльність по здаванню в оренду майна, а накладення арешту на майно зупиняє можливість розпорядження майном і подальшу господарську діяльність. Це свідчить про невідповідність висновків суду в частині зазначення, що накладення арешту не погіршить стан відповідача (підстава скасування - п.3.ч.1.ст. 277 ГПК);

- позивачем не доведено фактичне користування відповідачем земельною ділянкою в зазначених розмірах). Будівля в аварійному стані, не використовується, і територія є неогородженою, що дозволяє громаді її використовувати (підстава скасування - п.1.ч.1.ст. 277 ГПК);

- судом не прийнято до уваги, що сплата земельного податку добровільно свідчить про добросовісність відповідача та його сумлінність. (підстава скасування - п.2,3.ч.1.ст. 277 ГПК);

- відсутність зв`язку між заходом забезпечення позову та арештованим майном (порушення застосування ст. 137 ГПК, підстава скасування - п.4.ч.1.ст. 277 ГПК);

- судом застосовано норми процесуального права всупереч правових позицій Верховного Суду в подібних справах, суд у спотвореному вигляді застосував норми процесуального права, що дає підстави для забезпечення позову (відсутні докази загрози невиконання майбутнього рішення, відсутність боргів);

- прокуратура ввела в оману суд та приховала той факт, що відповідач чекав та чекає на зміну рішення про землевідвід, оскільки існуюча ставка орендної плати, виходячи з якої складена ціна позову, не відповідає стану об`єкту виду землекористування (нарахована орендна плата як при роботі пивовареного заводу з виробництвом підакцизного товару, яке відсутнє у приміщеннях відповідача, які перебувають у стані, непридатному для використання, а тому сума вимог значно завищена в кілька разів;

- ринкова оцінка, що додається, свідчить про ринкову вартість арештованого майна і що судом при накладенні арешту у багато разів перевищено суму позову, що свідчить про порушення принципу співмірності та пропорційності.

Скаржник просить суд скасувати оскаржувану ним ухвалу та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 908/1291/24.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Запорізької обласної прокуратури спростовує доводи відповідача, вважає оскаржувану ухвалу законною, обґрунтованою.

Зазначає, що наразі судом ухвалено рішення по справі, позов задоволено, що додатково підтверджує необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду залишити без змін.

У судовому засіданні 24.07.2024 року були присутні представник скаржника та прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури Карпенко О.І.

Позивач по справі відзив на апеляційну скаргу не надав, участь свого представника у судове засідання не забезпечив.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Як вбачається з матеріалів справи, до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Запорізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Євроазіатська пивна група про стягнення безпідставно збережених коштів, за період з 01.01.2020 по 30.11.2023 у розмірі 5 984 999 грн. 57коп.

Ухвалою суду від 30.04.2024 року прийнято позовну заяву прийнято до розгляду.

Разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просив суд :

1. Накласти арешт на нежитлові будівлі літ. В-2, площею 186,4 кв.м літ. Б-3, площею 2941,1кв.м (реєстраційний номер майна 12775741), розташовані по вул.Лермонтовській, 7 в м. Харкові (номер запису: 444 в книзі: 1), які відповідно до відомостей, розміщених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належать на праві власності Приватному акціонерному товариству Євроазіатська пивна група ().

2. Накласти арешт на нежитлові будівлі, площею 1852,9 кв.м. (реєстраційний номер майна 1069946), розташовані по вул. Лермонтовській, 7 в м. Харкові (номер запису: 444 в книзі: 1), які відповідно до відомостей, розміщених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме манно, належать на праві власності Приватному акціонерному товариству Євроазіатська пивна група ().

3. Накласти арешт на нежитлові приміщення підвалу № XIV, XXI, XVIII, ХХа, ХХб, XX, XVII, XVI, XVIа в літ. А-5, загальною площею 188,3 кв.м, (реєстраційний номер майна 7061418), розташовані по вул. Данилевського, 17 в м. Харкові, (номер запису: 2332 в книзі: 1), які відповідно до відомостей, розміщених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належать на праві власності Приватному акціонерному товариству Євроазіатська пивна група ().

4. Накласти арешт на нежитлові приміщення 3-го поверху № 3-19-: -3-29, 3-35, 3-36, 3-38, 3-39, 3-41, 3-42 в літ. А-6, загальною площею 544,7 кв.м, (реєстраційний номер майна 35876498), розташовані по вул. Двадцять Третього Серпня, 31-Б в м. Харкові (номер запису: 1509 в книзі: 74956), які відповідно до відомостей, розміщених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належать на праві власності Приватному акціонерному товариству Євроазіатська пивна група ().

5. Накласти арешт на нежилий будинок (літ. К), загальною площею 509,6 кв.м (реєстраційний номер майна 37328926), розташований по вул. Жилянській, 47 в м. Києві (номер запису: 5214-П в книзі: 56п-211), який відповідно до відомостей, розміщених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належить на праві власності Приватному акціонерному товариству Євроазіатська пивна група ().

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову прокурор вказує, що заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до господарського суду Запорізької області із позовною заявою в інтересах держави в особі Запорізької міської ради (далі - міська рада, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю Євроазіатська пивна група (далі - ТОВ Євроазіатська пивна група, товариство, відповідач) про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна в сумі 5 984 999,57 грн.

Позов мотивовано тим, що ПрАТ Євроазіатська пивна група з 26.12.2012 на підставі договору купівлі-продажу набуло у власність нерухоме майно, що розташовано на земельній ділянці комунальної власності площею 0,3067 га з кадастровим номером :05:006:0010 по вул. Правди (Леоніда Жаботинського), 46а в м. Запоріжжя.

Строк дії договору оренди зазначеної земельної ділянки, який укладено попереднім власником об`єктів нерухомості, закінчився 19.04.2016 та ПрАТ Євроазіатська пивна група у встановленому законом порядку не поновлювався.

Отже, ПрАТ Євроазіатська пивна група з 20.04.2016 використовує земельну ділянку з кадастровим номером :05:006:0010 без достатньої правової підстави.

Рішенням Запорізької міської ради від 30.10.2019 № 37/71 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Леоніда Жаботинського, 46а ПрАТ Євроазіатська пивна група та передано в оренду останньому земельну ділянку з кадастровим номером :05:006:0010 площею 0,3067 га для розташування ресторану з міні пивоварнею та офісними приміщеннями; зобов`язано Товариство у чотиримісячний термін після прийняття даного рішення укласти з Запорізькою міською радою договір оренди землі, подати його на державну реєстрацію.

На час звернення прокурора до суду договір оренди не укладено. При цьому ПрАТ Євроазіатська пивна група нараховує та сплачує за користування вказаної земельної ділянки лише земельний податок з юридичних осіб за земельну ділянку.

З урахуванням зазначених обставин, Запорізькою міською радою зроблено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ПрАТ Євроазіатська пивна група земельною ділянкою з кадастровим номером :05:006:0010, площею 0,3067 га, у вигляді орендної плати за землю за період з 01.01.2020 по 30.11.2023, зменшеної на суму сплаченого земельного податку за вказаний період.

Згідно з вказаним розрахунком загальний розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування), за вказаний період становить 5 984 999,57 грн.

Зазначене підтверджується відомостями, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, листами Головного управління ДПС у Запорізькій області від 22.01.2024 № 743/5/08-01-04-07, Запорізької міської ради від 18.04.2024 № 02-07/0674.

З урахуванням обставин спірних правовідносин, наявних доказів, а також недобросовісних дій з боку відповідача, що призвели до втрати відповідних надходжень місцевим бюджетом, заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову з метою запобігання можливим порушенням майнових прав територіальної громади м. Запоріжжя за допомогою чого у подальшому буде гарантуватись виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладання арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Тобто, законодавець дозволяє суду забезпечити існуючий або майбутній позов не тільки з мотивів неможливості чи ускладнення виконання рішення суду, але й у зв`язку з мотивів неможливості чи ускладненням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 2 ст. 137 ГПК України).

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка ефективності заходу забезпечення позову здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник і майнових наслідків заборони відповідачеві та/або іншими особам вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Так, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Судом у даному випадку повинні досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у справі Горнсбі проти Греції наголошує, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

В пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 Конституційний Суд України також наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність та обґрунтованість позовних вимог.

До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

На думку колегії суддів в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені у заяві обставини об`єктивно свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду у цій справі, що призведе до неефективного захисту порушених прав та інтересів територіальної громади міста Запоріжжя. При цьому судом враховано як розмір заявлених позовних вимог, так і майновий стан відповідача, належним чином досліджено наявність у нього майна і його правовий статус.

Так, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури зазначав, що до постановлення рішення у справі відповідачем можуть бути вчинені дії, спрямовані на відчуження або передачу у користування належного йому майна, що може ускладнити або взагалі унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог прокурора.

Апелянт в апеляційній скарзі вказував, що у справі відсутні докази наміру відповідача щодо відчуження майна, докази наявності ризиків неможливості виконання у подальшому судового рішення, натомість наявна неспіврозмірність забезпечення позову.

Щодо цих доводів колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на наступне:

У силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному ст. ст. 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20).

У ч. 1 ст. 137 ГПК України вказано, що позов забезпечується, зокрема шляхом накладання арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Тобто, законодавець дозволяє суду забезпечити існуючий або майбутній позов не тільки з мотивів неможливості чи ускладнення виконання рішення суду, але й у зв`язку з мотивів неможливості чи ускладненням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

У постановах від 11.12.2023 у справах № 922/3528/23 та № 904/1934/23, Верховний Суд зробив наступні висновки.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Аналогічна за змістом правова позиція також викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постанові Верховного Суду від 09.06.2023 у справі № 37з-23.

За таких обставин, у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи не співмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22.

Окрім цього, Верховний Суд у п.п. 41, 42 постанови від 11.12.2023 у справі № 922/3528/23 зазначає наступне:

41. Верховний Суд у постанові від 26.07.2022 у справі № 918/812/21 (на яку посилається скаржник) відхилив посилання скаржника на те, що арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору та вказав, що можливість накладення арешту на майно у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог; у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

42. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 не погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що накладення арешту на майно має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору та вказав, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, ст. 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

43. У випадку подання позову про стягнення грошових коштів, можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

44. У разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (постанови Верховного Суду від 09.06.2023 у справі № 37з-23, від 06.10.2022 у справі № 905/446/22, на які посилається скаржник).

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від. 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 суд дійшов висновку, що можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Зокрема, у вказаній постанові (справа за аналогічним позовом органів прокуратури Запорізької області) зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

З огляду на предмет спору, невжиття вказаних заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовних вимог поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Запорізької міської ради та вплинути на виконання цього рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2020 № 490/6312/19 та від 21.12.2020 № 487/5726/19.

Більш того, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач, як правонаступник ПрАТ Євроазіатська пивна група, зареєстрований 19.04.2024, має зареєстрований статутний капітал на рівні 4 000 000 грн., що менше суми заявлених до нього позовних вимог.

Відповідно до інформації, розміщеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за ПрАТ Євроазіатська пивна група на земельній ділянці з кадастровим номером :05:006:0010 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - центральний тепловий пункт літ. А, інв. номер 1927, площею 567,1 кв.м (РНОНМ ) та будівля котельної літ. А1, інв. номер 1000009, площею 327,2 кв.м (РНОНМ ), розташовані по вул. Правди (Леоніда Жаботинського), 46а в м. Запоріжжя.

Разом з тим, вказане майно на підставі договору іпотеки від 07.03.2013 серія та номер 377, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А., перебуває у заставі Дочірнього підприємства ХАРКІВПАБ () (номер запису про обтяження 302376). Строк виконання основного зобов`язання - 21.12.2014. Розмір основного зобов`язання 500000 грн.

Також за товариством зареєстровано право власності на об`єкти нерухомості, які перебувають на тимчасово окупованих територіях або у заставі на підставі договорів іпотеки із розміром зобов`язання понад 14 мли. доларів США.

При цьому, усі об`єкти нерухомості, щодо яких укладено договори іпотеки, перебувають у заставі суб`єктів господарювання, або за зобов`язаннями суб`єктів господарювання, засновниками яких є ПрАТ Євроазіатська пивна група (правонаступник ТОВ Євроазіатська пивна група) чи засновники останнього.

Приймаючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд врахував вищевикладені факти та дійшов обґрунтованого висновку про існування реальних обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість у майбутньому виконати рішення суду про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 5 984 999,57 грн., оскільки вартість нерухомого майна, яке не перебуває під обтяженням інших осіб, складає 5 512 960,17 грн., що є меншим від суми позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції враховано долучену прокурором інформацію з Реєстру речових прав на нерухоме майно, яка містила відомості стосовно вартості необтяжених іпотекою об`єктів нерухомості.

У свою чергу доводи відповідача стосовно відсутності доказів вчинення ним дій, які можуть призвести до зменшення обсягу свого майна, є необґрунтованими, оскільки дії, які ускладнять або унеможливлять виконання судового рішення у майбутньому, можуть полягати не лише у відчуженні об`єктів нерухомості, а й у передачі його в іпотеку пов`язаним юридичним особам.

З урахуванням вищевикладеного, матеріалами справи підтверджено існування реальної загрози ефективному захисту порушених інтересів держави у випадку незастосування заходів забезпечення позову. Такі заходи є достатніми та співмірними у відношенні до заявлених позовних вимог.

Обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Водночас, накладення арешту на грошові кошти відповідача, за їх наявності, в розмірі заявлених позовних вимог, може суттєво погіршити майновий стан останнього, у той час, як накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, щодо яких, станом на день звернення із заявою про забезпечення позову, відсутні обтяження, мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідача, не ускладнюючи його господарську діяльність.

Отже, обраний судом вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Зазначений захід забезпечення позову не буде мати наслідком припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості.

Вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду. Навпаки, невжиття зазначеного заходу забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог прокурора, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.

Забезпечення позову направлено на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача.

Щодо доводів апелянта з приводу неможливості здійснення відповідачем основного виду діяльності колегія суддів зауважує, що в апеляційній скарзі зазначено, що накладення арешту на об`єкти нерухомості зупиняє можливість розпорядження майном і подальшої господарської діяльності, оскільки основним видом діяльності відповідача є надання майна в оренду.

Наведені доводи не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються долученими до позову доказами.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (довідка міститься у матеріалах справи) основним видом економічної діяльності є виробництво пива.

Отже, накладення арешту на об`єкти нерухомості жодним чином не перешкоджає господарській діяльності відповідача.

Щодо доводів апелянта про недоведеність факту використання відповідачем земельної ділянки в цілому, доводів про систематичну сплату земельного податку та неукладення договору оренди, щодо доводів скарги про введення прокурором суду в оману, приховування доказів та сприяння рейдерському захопленню майна колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання забезпечення позову суд першої інстанції не має досліджувати обґрунтованість заявлених позовних вимог. Але саме до цього зводяться доводи апелянта, тому колегією суддів вони не приймаються як обґрунтовані.

Щодо доводів апелянта з приводу підписання заяви про забезпечення позову неуповноваженою особою, суд апеляційної інстанції зазначає, що питання про наявність/відсутність підстав для представництва прокурором інтересів Запорізької міської ради, дотримання вимог ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України Про прокуратуру, підлягає дослідженню на стадії розгляду справи по суті, а не під час вирішення заяви про забезпечення позову.

Ґрунтовно підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Запорізької міської ради викладені у позовній заяві.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Висновки ухвали під час апеляційного перегляду справи відповідачем не спростовано.

Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Запорізької області від 30.04.2024 року у справі 908/1291/24 слід залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 30.04.2024 року у справі №908/1291/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 29.07.2024 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков