ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м.Дніпро Справа № 904/2631/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Ковзиков В.Ю.

Учасники процесу не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 (повний текст складено та підписано 29.09.2023 суддя Мельниченко І.Ф.) у справі №904/2631/23

за позовом Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління", м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Укрпромпостач", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про визнання частини пункту договору нікчемним, вважати загальну ціну договору поставки № 09/01/23-1 від 09.01.2023 в розмірі 679 166,67 грн. без ПДВ та стягнення коштів в сумі 135 833,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить:

- визнати нікчемною частину пункту 3.1. договору поставки № 09/01/23-1 від 09.01.2023;

- вважати загальну ціну договору поставки № 09/01/23-1 від 09.01.2023 в розмірі 679 166,67 грн. без ПДВ;

- стягнути з ТОВ "ТВК Укрпромпостач" 135 833,33 грн., що складають суму безпідставно нарахованого ПДВ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.01.2023 Комунальним підприємством "Адміністративно-технічне управління" (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТВК Укрпромпостач" (далі - відповідач, постачальник) укладено договір поставки № 09/01/23-1, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити генератор дизельний 8,5 квт 5 шт. (ДК 021:20-3 - генератори) (далі - товар), а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 у справі №904/2631/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Укрпромпостач" про визнання нікчемною частину пункту 3.1. договору поставки № 09/01/23-1 від 09.01.2023 та вважати загальну ціну договору поставки № 09/01/23-1 від 09.01.2023 в розмірі 679 166,67 грн. без ПДВ.

Закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Укрпромпостач" на користь Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" суми безпідставно нарахованого ПДВ в розмірі 135 833,33 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд, пославшись на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду щодо належного та ефективного способу захисту (зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18, зауваживши, що якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Крім того, такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину (або його частини) також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину та правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19 « 32. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. 33. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові» дійшов висновку, що при викладених обставинах, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання нікчемною частини пункту 3.1. договору поставки № 09/01/23-1 від 09.01.2023. Проаналізувавши приписи статей 16 Цивільного кодексу України та 20 Господарського кодексу України , встановивши, що ними не передбачено такого способу захисту права та інтересу як «вважати загальну ціну договору поставки № 09/01/23-1 від 09.01.2023 в розмірі 679 166,67 грн. без ПДВ» враховуючи положення частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені відповідної частини позовних вимог.

Товар, який був предметом поставки за договором № 09/01/23-1 від 09.01.2023 (Генератор дизельний 8,5 квт в кількості 5 шт. (ДК 021:20-3 - генератори), є таким, що включений до Переліку за кодом 8502 УКТЗЕД, і є таким товаром, який звільнений від оподаткування податком на додану вартість. Відповідач після звернення позивача до суду сплатив суму безпідставно нарахованого ПДВ в розмірі 135 833,33 грн., про що свідчить копія платіжної інструкції № 3255 від 08.06.2023, яка долучена до матеріалів справи. З огляду на приписи пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, факт погашення відповідачем суми безпідставно нарахованого ПДВ після звернення позивача з позовом до суду, є підставою для закриття провадження в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми безпідставно нарахованого ПДВ в розмірі 135 833,33 грн.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" подало апеляційну скаргу, в якій просить Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 у справі №904/2631/23 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання частини пункту 3.1 Договору поставки №09/01/23-1 від 09.01.2023 нікчемною, вважати загальну ціну Договору поставки №09/01/23-1 від 09.01.2023 в розмірі 679 166,67 грн. без ПДВ та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги Позивача. В іншій частині рішення скаржник просить залишити без змін.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт зазначає, що режим звільнення від оподаткування ПДВ, визначений п. 71 підрозділу 2 розділу XX ПКУ для операцій з постачання на митній території України товарів, що включені до Переліку №224, у тому числі. Постановами №1260 та №1340, застосовується, починаючи з дати, з якої виникли підстави для застосування вказаної пільги, та незалежно від періоду, коли такі товари було виготовлено/придбано на митній території України або ввезено на митну територію України, зокрема, до дати набрання чинності Постановами №1260 та № 1288, чи після такої дати.

Зазначена норма поширюється на товар, який був предметом закупівлі за договором поставки № 09/01/23-1 укладеним 09 січня 2023 року між КГ1 «Адміністративно-технічне управління» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕЗК Укрпромпостач». Ціна Договору складає 815 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 135 833,33 грн., п. 3 1 Договору.

Отже, всупереч Податковому кодексу України ТОВ «ТВК Укрпромпостач» безпідставно нарахував податок на додану вартість в розмірі 135 833,33 грн. за поставлений товар.

Оскільки пунктом 3.1 договору до ціни договору незаконно включено суму ПДВ, яка загалом становить 135 833,33 грн., за придбання позивачем генератора дизельного 8.5 квт в кількості 5 шт., що суперечить положенням Податкового кодексу України, то в даному випадку наявні підстави для визнання недійсними положень такого договору в частині включення до ціни правочину ПДВ.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що 12.01.2023 відповідач повністю виконав умови договору поставки, що підтверджується видатковою накладною № 3 від 12.01.2023, підписаною з боку позивача без жодних зауважень, в якій зазначена загальна сума 815 000 (вісімсот п`ятнадцять тисяч) грн у тому числі ПДВ 135 833 грн 33 коп. (загальна ціна договору поставки).

Уповноважена посадова особа позивача 09.01.2023 та 12.01.2023 підписала офіційні документи (договір поставки та видаткову накладну), в яких зазначена загальна сума 815 000 (вісімсот п`ятнадцять тисяч) грн у тому числі ПДВ 135 833 грн 33 коп. (загальна ціна договору поставки).

Отримуючи кошти за договором поставки відповідач реалізовував своє право своєчасно та в повному розмірі отримувати плату за поставлений товар (п.6.4.1 договору поставки). Реалізація права, передбаченого договором поставки не може мати ознак правопорушення у сфері господарювання.

Лише 07.06.2023 відповідач отримав від позивача проєкт додаткової угоди № 1 до договору поставки, в якому пропонувалось викласти п.3.1 договору поставки в новій редакції (без зазначення ПДВ). Цей проєкт додаткової угоди у двох примірниках був підписаний з боку відповідача і надісланий позивачу для підписання з його боку поштовим відправленням за № 8612 від 08.06.2023.

Просить апеляційну скаргу Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 у справі № 904/2631/23 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 у справі № 904/2631/23 залишити без змін.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2023 року у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.11.2023 року відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до над №904/2631/23. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/2631/23.

08.11.2023 року матеріали справи №904/2631/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 у справі №904/2631/23. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 13.02.2024 о 11:30 годин.

13.02.2024 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

09.01.2023 Комунальним підприємством "Адміністративно-технічне управління" (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТВК Укрпромпостач" (далі - відповідач, постачальник) укладено договір поставки № 09/01/23-1, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити генератор дизельний 8,5 квт 5 шт. (ДК 021:20-3 - генератори) (далі - товар), а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з пунктом 1.2. договору найменування, кількість, ціна та розміри товару вказані в специфікації (Додаток № 1 до договору).

Загальна ціна цього договору складає 815 000,00 грн., у тому числі ПДВ 135 833,33 грн. Вартість товару включає в себе всі податки, збори, транспортні витрати на доставку товару за адресою замовника (пункт 3.1. договору).

Відповідно до пункту 3.2. ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін без зміни кількості та якості товару.

Розрахунок за поставлений товар здійснюється замовником впродовж 14 календарних днів від дати підписання замовником відповідної видаткової накладної на товар (пункт 4.1. договору).

Згідно з пунктом 10.1. договір набирає чинності з момент його підписання та діє до закінчення воєнного стану.

Сторонами складено та підписано специфікацію до спірного договору, відповідно до якої визначено найменування товару - генератор дизельний 8,5 квт, одиницю виміру - шт., кількість - 5, ціну за одиницю, грн. з ПДВ - 163 000,00 грн. та загальну суму, грн. з ПДВ - 815 000,00 грн.

На виконання умов договору відповідач 12.01.2023 поставив позивачеві товар на загальну суму 815 000,000 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 3, копію якої залучено до матеріалів справи (а.с. 10).

Позивачем оплачено вартість товару в сумі 815 000,00 грн. відповідно до платіжної інструкції № 4275 від 13.01.2023, копію якої залучено до матеріалів справи (а.с. 32).

Як зазначає позивач у позовній заяві, 09.11.2022 Кабінет Міністрів України постановою № 1260 звільнив від оподаткування ПДВ і ввізним митом товари для енергетики та забезпечення тепла. Зміни внесли до переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість та які звільняються від сплати ввізного мита.

Таким чином, на думку позивача, оскільки генератори входять до вказаного переліку, фізичні та юридичні особи мають право ввозити їх на митну територію України без сплати митних платежів та без оподаткування ПДВ, відповідач безпідставно нарахував податок на додану вартість на підставі пункту 3.1. договору поставки № 09/01/23-1 від 09.01.2023 в розмірі 135 833,33 грн. за поставлений товар.

З огляду на викладені вище обставини, листом-вимогою № 2410-10-1475 від 11.05.2023 позивач просив відповідача перерахувати суму сплаченого ПДВ в розмірі 135 833,33 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, вказана вимога залишилась відповідачем без належного реагування, у зв`язку з чим КП "Адміністративно-технічне управління" звернувся до суду із вимогами про визнання нікчемною частину пункту 3.1. договору поставки № 09/01/23-1 від 09.01.2023; вважати загальну ціну договору поставки № 09/01/23-1 від 09.01.2023 679 166,67 грн. без ПДВ та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Укрпромпостач" 135 833,33 грн., що складають суму безпідставно нарахованого ПДВ.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що на виконання умов укладеного 09.01.2023р. між Комунальним підприємством "Адміністративно-технічне управління" (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТВК Укрпромпостач" (далі - відповідач, постачальник) договору поставки № 09/01/23-1, відповідач 12.01.2023 поставив позивачеві товар на загальну суму 815 000,000 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 3, копію якої залучено до матеріалів справи (а.с. 10). В свою чергу, позивачем оплачено вартість товару в сумі 815 000,00 грн. відповідно до платіжної інструкції № 4275 від 13.01.2023, копію якої залучено до матеріалів справи.

Предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання частини пункту 3.1 Договору поставки №09/01/23-1 від 09.01.2023 нікчемною, вважати загальну ціну Договору поставки №09/01/23-1 від 09.01.2023 в розмірі 679 166,67 грн. без ПДВ .

В постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 923/236/19, викладено наступний правовий висновок:

« Верховний Суд зауважує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову».

Обгрнутовуючи свої позовні вимоги в частині визнання нікчемною частину пункту 3.1. договору поставки № 09/01/23-1 від 09.01.2023, а саме в частині суми ПДВ : в т.ч. ПДВ 135 833,33 грн, Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" посилалося на наступне: «…Відповідно до ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно- правовими актами щодо окремих видів договорів.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських є вчиненення ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Нарахування Відповідачем податку на додану вартість у п.3.1 Договору є неправомірним та не відповідає вимогам чинного законодавства. ТОВ «ТВК Украпостач» безпідставно заволоділи коштами КП «Адміністративно-технічне управління» в розмір 135 833,33 грн., що не відповідає вимогам закону, і вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Згідно з частиною першою ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками -осподарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенцій спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками -осподарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої гторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між .часниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з рахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину -равочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Відповідно ч. 1 ст. 217 ЦК України, встановлює, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності нших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Тому, враховуючи вищенаведене, вважаємо, що частина пункту 3.1 Договору є нікчемною, а саме в частині суми ПДВ: «(в т.ч. ПДВ 135 833,33 грн.)…».

Колегія суддів констатує, що наведені в якості обгрунтувань заявлених позовних вимог твердження апелянта про «Нарахування», «безпідставно заволоділи коштами КП «Адміністративно-технічне управління» в розмірі 135 833,33 грн.» «вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави» суперечать викладеним ним же в порядку пунтку 5 частини 3 статті 161 Господарського процесуального кодексу України в тексті позовної заяви обставинам обставинам справи про те, що « … 09 січня 2023р. між КП «Адміністративно-технічне управління» (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТВК Укрпромпостач» (надалі - Відповідач) було укладено договір поставки № 09/01/23-1 (надалі - Договір) за результатами проведення тендерної процедури…».

Колегія суддів зауважує, що підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги, а саме факти, які мають значення для судового захисту суб`єктивного цивільного права.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, що підтверджують позов. Підстави позову, які підтверджують, що спірне право належить позивачу, а на відповідача покладено певні обов`язки, становлять активну підставу. До їх складу входять також факти, які обґрунтовують належність доказів до справи, те, що позивач і відповідач є суб`єктами прав та обов`язків спірних правовідносин. Пасивну підставу позову становлять факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на заперечення права позивача або утвердження за собою права, яке йому не належить. Ці факти обґрунтовують потребу подання позову та захисту прав чи інтересів позивача. Вони свідчать, що право позивача порушене, оспорене чи невизнане, є загроза його порушення чи потреба у зміні існуючих між сторонами правовідносин.

Не вдаючись до теоретичних дискусій з надмірно ускладненою проблемою поняття про підставу позову, колегія суддів зауважу, що для потреб практичної діяльності, позивачу досить усвідомлювати, що на підтвердження своїх вимог потрібно подати фактичні дані (відомості про факти), тобто те, що можна назвати матеріально-правовою складовою підстави позову. Але при цьому такі дані мають встановлюватись передбаченими та дозволеними процесуальним законом засобами, вичерпний перелік яких вміщено в Главі 5. «Докази та доказування» Господарського процесуального кодексу України.

Вищенаведене дає колегії суддів підстави відхилити, як не підтверджені належними і допустимими в розумінні статтей 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказами твердження позивача про безпідставне заволодіння відповідачем коштами КП «Адміністративно-технічне управління» в розмірі 135 833,33 грн, яке було вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Щодо суті обраного способу захисту колегія суддів звертається до практики Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Крім того, такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину (або його частини) також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Оскільки предметом позовних вимог є саме визнання нікчемною частини пункту 3.1 щодо суми ПДВ 135 833,33грн, посилання апелянта на правові висновки, викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20, в постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі № 922/2439/20 щодо можливості визнання недійсним частини договору стосовно визначення ПДВ, відхиляються як такі, що ухвалені у неподібних даній справі правовідносинах.

Інші доводи апеляційної скарги відхиляються як такі, що зводяться до цитування змісту норм права і фактичних обставин справи, щодо змісту яких відсутній спір.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без

задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин справи, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 у справі №904/2631/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 у справі №904/2631/23 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 8052,00 грн покласти на Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.07.2024.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус