УХВАЛА

м. Київ

15.07.2024Справа № 910/1/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О.. розглянувши матеріали справи

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до 1) ОСОБА_1 ; 2) ОСОБА_2 ; 3) ОСОБА_3 ; 4) ОСОБА_4 ; 5) ОСОБА_5 ; 6) ОСОБА_6 ; 7) ОСОБА_7 ; 8) ОСОБА_8 ; 9) ОСОБА_9 ; 10) ОСОБА_10

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, 1) ОСОБА_11 ; 2) Національний банк України; 3) товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестохіллс Веста»; 4) ОСОБА_12

про стягнення 145026973, 07 грн,

Представники:

від позивача Палажченко О.О. , Голік О.А.

від відповідача-1 Бойко Г.Є.

від відповідача-6 ОСОБА_6

від відповідача-8 ОСОБА_8

від Національного банку України Перевертун В.Г.

від інших учасників не прибули

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з позовом до ОСОБА_1 (відповідача-1), ОСОБА_2 (відповідача-2), ОСОБА_3 (відповідача-3), ОСОБА_4 (відповідача-4), ОСОБА_5 (відповідача-5), ОСОБА_6 (відповідача-6), ОСОБА_7 (відповідача-7), ОСОБА_8 (відповідача-8), ОСОБА_16 (відповідача-9), ОСОБА_10 (відповідача-10) про стягнення з них солідарно 145026973,07 грн.

За твердженням позивача, дії відповідачів, які є пов`язаними з публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» особами (голови банку, заступників голови правління банку, першого заступника голови правління банку, радника голови правління, начальника управління безпеки Служби управління справами банку та як членів Кредитного комітету), що полягали у невиправдано ризикових операціях з кредитування під забезпечення неліквідними цінними паперами, призвели до завдання збитків публічному акціонерному товариству «БАНК КАМБІО» у загальному розмірі 145026973,07 грн. Такими операціями є надання кредитів протягом 2012-2014 років, рішення щодо яких приймали відповідачі, позичальникам ТОВ «Вейв-Індастрі», ТОВ «Ваш фінансовий радник» та ПП «Мерідіан».

Суд своєю ухвалою від 17.06.2024 замінив ОСОБА_16 (відповідача-9), залучивши його спадкоємця ОСОБА_9 .

Відповідач ОСОБА_6 позов відхилила. Відповідач-6 вважає, що позивач помилково поширює дію норм законодавства, які встановлюють відповідальність, на правовідносини, що виникли до їх прийняття. Також на думку відповідач-6 позивачем не доведено наявність підстав для солідарного стягнення збитків та пропущено позовну давність.

Відхилив позов відповідач ОСОБА_8 . Заперечення відповідача-8 ґрунтуються на такому:

- відсутність доказів щодо його протиправної поведінки та вини;

- рішення кредитного комітету є чинними, приймались відповідно до компетенції;

- заявлені вимоги ґрунтуються на законодавстві, що було відсутнє на час прийняття рішень кредитним комітетом та укладення договорів кредиту;

- відсутні докази заподіяння шкоди;

- пропущена позовна давність.

Відповідач ОСОБА_2 просить у позові відмовити з підстав, що є схожими до доводів інших відповідачів, зокрема:

- відсутність доказів неправомірності рішень кредитного комітету;

- недоведеність доводів щодо незабезпеченості наданих кредитів;

- недоведеність ризиковості кредитних операцій та завданих збитків;

- відсутність підстав для застосування солідарної відповідальності;

- пропущення позовної давності.

ОСОБА_3 (відповідача-3) також позов відхилила, вважаючи що позивач застосовує законодавство, яке не діяло на час прийняття рішень правлінням та кредитним комітетом, та у зв`язку з пропуском позовної давності.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову (вх. 07-10/6602/24 від 04.07.2024, далі - Заява-1), в якій просить:

- накласти арешт на все майно (нерухоме, рухоме, в тому числі корпоративні права, акції, будь-які інші цінні папери) та грошові кошти, що належать на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_8 ), ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_9 ), ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_10 ) в межах суми стягнення, а саме - 145026973,07 грн.

- заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (нотаріусам (приватним та державним); громадянам України, які мають вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідають кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав - виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації; державними та/або приватними виконавцями - у разі накладення таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону) вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_8 ), ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_9 ), ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_10 ).

- заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації, в тому числі державним реєстраторам, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (нотаріусам (державним та приватним); особам, які перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації (Міністерство юстиції України та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації) вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань щодо внесення змін до відомостей щодо корпоративних прав, належних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_8 ), ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_9 ), ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_10 ), спрямовані на їх відчуження, зміну та/або припинення чи обтяження таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

- заборонити реєстраторам державного реєстру обтяжень рухомого майна, визначеним наказом Міністерства юстиції України № 57/5 від 07.07.2006 «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна» (державні, приватні нотаріуси та їх помічники, державні та приватні виконавці, податкові керуючі, а також адміністратор Державного реєстру обтяжень рухомого майна (державне підприємство «Національні інформаційні системи») та його філії) вчиняти дії щодо внесення записів про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження, яке належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_8 ), ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_9 ), ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_10 ).

Заявник зазначив, що поведінка відповідачів є недобросовісною та такою, що в подальшому може унеможливити виконання рішення суду, а тому існує реальна та об`єктивна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову. Така поведінка відповідачів, на думку позивача, проявляється в діях щодо активного відчуження після відкриття провадження у справі належного їм на праві власності нерухомого майна та корпоративних прав.

На підтвердження цих обставин заявник навів такі факти:

1. Відповідач-1 ОСОБА_1 :

- 17.10.2022 вийшла із складу учасників ТОВ «ОМІКС-ФАРМ», ідентифікаційний код юридичної особи: 24936999, де її частка складала 99,5%. Єдиним власником залишається ОСОБА_17 (син);

- 17.10.2022 вийшла із складу учасників ТОВ «ОМІКС-РЕНТ», ідентифікаційний код юридичної особи: 42482470, де її частка складала 80,0%. Єдиним власником залишається ОСОБА_17 (син).

2. Відповідач-3 - ОСОБА_3 :

- 29.06.2021 відчужила частку належного їй будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 29.06.2021 відчужила частку належної їй земельної ділянки (для індивідуального садівництва) кадастровий номер: :04:314:0011, площа 0,1097 га;

- 29.06.2021 відчужила частку належної їй земельної ділянки (для ведення особистого селянського господарства) кадастровий номер: :04:314:0076, площа 0,1045 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Відповідач-4 - ОСОБА_4 :

- 07.09.2021 відчужила належну їй земельну ділянку (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) кадастровий номер: :04:003:0075, площа 0,1001 га;

- 07.09.2021 відчужила частку належної їй квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 10.09.2021 відчужила належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

4. Відповідач-5 - ОСОБА_5 :

- 22.07.2021 відчужила належне їй парко місце АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- 22.07.2021 відчужила належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

5. Відповідач-6 - ОСОБА_6 :

- 13.09.2021 відчужила належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ;

- 23.11.2022 вийшла із складу учасників ТОВ «Українська об`єднана девелоперська компанія», ідентифікаційний код юридичної особи 35085397;

- 23.11.2022 вийшла із складу учасників ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «МІСТО», ідентифікаційний код юридичної особи 42482470;

- 18.10.2023 передала частку в статутному капіталі ТОВ «РУСКОНТРАНЗИТ УКРАЇНА», в обсязі 50%, ідентифікаційний код юридичної особи 38809638.

6. Відповідач-8 - ОСОБА_8 :

- 04.06.2021 відчужив належну йому земельну ділянку (для індивідуального садівництва), кадастровий номер :03:001:5257, площа 0,0452 га;

- 04.04.2021 відчужив належне йому машиномісце (гараж), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ;

- 04.04.2021 відчужив належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 .

7. Відповідач-10 - ОСОБА_10 :

- 24.12.2019 відчужила належну їй земельну ділянку (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) кадастровий номер :05:081:0047, площа 0,0017 га;

- 24.12.2019 відчужила належної їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 .

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що в таких діях відповідачів прослідковується ухилення від виконання зобов`язань, оскільки вони почали вчинятись після відкриття провадження у справі, що свідчить про їхню мету - приховати майно від звернення стягнення. Оскільки ціною позову є значна сума, доцільно накласти арешт на все майно відповідачів у її межах. При цьому заявник посилається на беззаперечну можливість відповідачів в будь-який момент розпрядись коштами та майном, що знаходиться у його власності.

Також Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав окрему заяву про вжиття заходів забезпечення позову (вх. 07-10/6685/24 від 05.07.2024, далі - Заява 2), в якій просить:

- накласти арешт на належну відповідачу - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Діамант-агро» (код 38575616), що відповідає 99% номінальної вартості 495000,00 грн з подальшою реєстрацією арешту частки у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна;

- заборонити відповідачу - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відчужувати її частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю Діамант-агро» (код 38575616), що відповідає 99% номінальної вартості 495000,00 грн у будь-який спосіб, а також вчиняти будь-які дії щодо частки, у тому числі, але не виключно, передавати у заставу, приймати рішення про зменшення або збільшення статутному капіталу, виходити із складу учасників товариства;

- заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені проводити реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити будь-які реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Діамант-агро» (код 38575616).

Заявник, обґрунтовує цю заяву тими ж самими діями ОСОБА_1 (вихід зі складу учасників ТОВ «ОМІКС-ФАРМ» та ТОВ «ОМІКС-РЕНТ») і наводить ті ж самі, що і наведені у Заяві-1. Фактично Заява-2 містить конкретизацію щодо корпоративних прав, накладення арешту на які є складовою вимог Заяви-1, а тому ці заяви судом розглядаються спільно.

ОСОБА_1 (відповідач-1), ОСОБА_6 (відповідач-6), ОСОБА_8 (відповідач-8) заперечили проти задоволення заяв.

ОСОБА_1 (відповідач-1) в основу своїх заперечень покладає відсутність ознак активних дій з відчуження майна, наведені операції стосуються періоду з 2019 по 2023 рік, пов`язані з реалізацією своїх прав та задоволення життєвих і майнових потреб, якими наділена фізична особа як людина. Така поведінка не є недобросовісною, не носить системного характеру, що давало б можливість кваліфікувати дії такими, що мають намір ухилення від майнової відповідальності. Заборона державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців, громадських формувань щодо внесення змін до відомостей щодо корпоративних прав, належних ОСОБА_1 суперечить приписам частини 10 статті 137 Господарського процесуального кодексу (далі -ГПК) України.

ОСОБА_6 (відповідач-6) вказала, що забезпечення позову носитиме характер втручання у право власності, є свавільним та порушуватиме справедливий баланс.

ОСОБА_8 (відповідач-8) зазначив, що окремі дії щодо продажу майна не свідчать про ухиляння від виконання зобов`язань у майбутньому. Він є власником майна і наміри відчуження у нього відсутні. Як і попередні відповідачі, відповідач-8 вважає, що запропоновані заходи забезпечення порушують справедливий баланс, є неспівмірними, носять характер подвійного забезпечення та не відповідають вимогам розумності, обґрунтованості та адекватності.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17 забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд зазначає, що згідно із статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже суд, як орган державної влади в Україні, що здійснює функцію судочинства, зобов`язаний діяти виключно у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Оцінюючи наведені заявником доводи на відповідність критерію ймовірного утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, суд зазначає, що заявником не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено в порядку приписів статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 сформований правовий висновок щодо стандарту доказування при вирішенні питання забезпечення позову щодо накладення арешту. Верховний Суд у цій постанові зазначив, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Водночас, жодним чином не заперечуючи ці правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що при застосуванні арешту всіх активів відповідачів та запровадження заборони щодо них повинен бути забезпечений баланс інтересів останніх та заявника, і цей баланс є наслідком таких передумов як розумність та адекватності. У цьому випадку критерій розумності та адекватності є нерозривно пов`язаний з фактором імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. Враховуючи те, що клопотання про вжиття заходів забезпечення позову подано більше як через три роки після відкриття провадження у справі, фактор утруднення або невиконання рішення слід визначати не тільки з можливості відповідачів розпорядитися майном, а й з їх поведінки після набуття ними процесуального статусу відповідачів. Сукупний розгляд цих обставини свідчитиме про співмірність заходів забезпечення позову (арешт майна та накладення заборон) заявленим позивачем вимогами. Такий підхід до вжиття заходів забезпечення позову легітимізований у частині 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

У розрізі наведеного суд відзначає, що вказані позивачем дії відповідачів не можуть бути оцінені як такі, що переслідують мету приховати майно від звернення стягнення.

Мета визначає стан в майбутньому, який можливо змінити відносно теперішнього стану і який особа бажає досягнути. Оскільки мета є бажаним кінцевим результатом дії людини, досягнення її останньою, як носія цивільних прав та обов`язків, є процесом її фізичного існування. А тому дії людини, як фізичної особи, в процесі набуття для себе цивільних прав і самостійного їх здійснення, є цілеспрямованими діями щодо досягнення нового стану, результату.

Результатом, який не переслідує задоволення потреб людини в процесі її фізичного існування, є результат, який формально хоч і відповідає її фізичним, соціальним чи економічним потребам, але в дійсності, при інших обставинах, дії щодо його досягнення не були б вчинені.

Аналіз подій і дій відповідачів не дають суду підстави вважати, що вони не були б вчинені за відсутності провадження у цій справі. Деякі з них (відчуження ОСОБА_10 майна) мали місце задовго до звернення позивача з позовом до суду (грудень 2019 року), або до відкриття провадження у справі (відчуження майна ОСОБА_8 у квітні 2021 року), решта хоч і були вчинені після відкриття провадження у справі, водночас активність їх вчинення, кількість (не носять масового характеру), хронологія (вчиняються протягом тривалого періоду, не одномоментні) дають підстави вважати, що метою цих дій є результат, який пов`язаний з людиною як носієм цивільних прав та обов`язків в процесі її фізичного існування.

У своїй сукупності суд не знаходить негативних наслідків незастосуванням заходів забезпечення позову на відміну від їх вжиття, оскільки, за відсутності передумов, таке втручання зі сторони суду у право на мирне володіння майном не забезпечить «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. В цьому випадку відсутнє існування обґрунтованого пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагне досягти позивач.

Окремо суд вважає за необхідне акцентувати увагу та те, що адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

З огляду на це при вирішенні питання співмірності арешту нерухомого майна, щодо якого не існує спору, суд повинен виходити з обставин, що тільки такий захід забезпечення є адекватним. Наведення цих обставин покладається на позивача. Сама по собі належність нерухомого майна відповідачу не є свідченням цих обставин.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що виокремлення речей у нерухоме майно обумовлено його фізичними особливостями (знаходиться на одному і тому ж місці, його переміщення у просторі або неможливе, або може призвести до його істотного знецінення), які, в свою чергу, обумовлюють особливості його правового статусу. Однією з таких особливостей є обов`язкова державна реєстрація речових прав на нерухоме майно як обов`язкової умови виникнення прав на нерухоме майно, правочини щодо відчуження якого підлягають нотаріальному посвідченню.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та нотаріальне посвідчення правочинів щодо відчуження такого майна є процедурними діями, порядок вчинення яких врегульовується окремими законодавчими актами (Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України «Про нотаріат»), що містять вимоги до порядку та документів, на підставі яких вони вчиняються.

А тому розпорядження нерухомим майно, яке, як правило, є вільно переміщуваним у цивільному обороті, здійснюється з дотримання обов`язкових процедур, що потребують часових вимірів. Вказане свідчить про те, що право розпорядження майном хоч і є нічим не обмеженим, водночас така процедура є формалізованою. Забезпечення позову пов`язане з реалізацією судом повноважень, які мають дискреційний характер. Водночас, оскільки така дискреція має наслідком обмеження певних прав іншої особи, вона не може носити абсолютний характер, її підґрунтям повинні бути об`єктивні дані, а не наявність у відповідача статусу власника майна, щодо якого відсутній спір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 136, 137, 140, 234 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у задоволенні заяв про забезпечення позову.

Ухвала набрала законної сили 15.07.2024.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складений 26.07.2024.

Суддя С. А. Ковтун