ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року Справа № 903/511/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Миханюк М.В. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з`явився

відповідача 1: представник Дячук В.М.

відповідача 2: представник не з`явився

відповідача 3: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області (вх. 2762/24 від 06.06.2024) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Авто" (вх2847/24 від 11.06.2024) на ухвалу Господарського суду Волинської області від 29.05.2024 (про забезпечення позову) у справі № 903/511/24 , постановлену суддею Слободян О. Г. у м.Луцьку, повний текст складено 29.05.24р. у справі № 903/511/24

за позовом Державного підприємства "Волиньвугілля"

до відповідачів:

- Головного управління ДПС у Волинській області

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Авто"

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська універсальна біржа"

про визнання протиправним проведення аукціону, визнання недійсним та скасування результатів проведення аукціону, визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є ухвала Господарського суду Волинської області у справі №903/511/24 від 29.05.2024.

1.2. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 29.05.2024 у справі №903/511/24 частково задоволено заяву Державного підприємства "Волиньвугілля" про забезпечення позову.

1.3. Накладено арешт на нерухоме майно: цілісний майновий комплекс відокремленого підрозділу "Санаторій "Шахтар" Державного підприємства "Волиньвугілля", реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 11, розташований за адресою: Волинська область, Іваничівський район, с.Павлівка, вул.Незалежності, 2а, а саме:

1. Основний (лікувальний) корпус, загальною площею 1115,6 кв.м.;

2. Будівля конференц-залу, загальною площею 97,4 кв.м.;

3. Будівля насосної станції з очисними спорудами, загальною площею 91,0 кв.м.;

4. Оздоровчий комплекс, загальною площею 277,7 кв.м.;

5. Спальний комплекс №3, загальною площею 417,4 кв.м.;

6. Адміністративний корпус, загальною площею 139,5 кв.м.;

7. Насосна з водонапірною башнею, загальною площею 7,8 кв.м.;

8. Будівля майстерні з гаражем, загальною площею 127,2 кв.м.;

9. Будівля їдальні загальною площею 361,7 кв.м.;

10. Овощесховище, загальною площею 103,4 кв.м.;

11. Прохідна загальною площею 16,8 кв.м.;

12. Будівля протипожежної станції з свердловиною загальною площею 17,3 кв.м.;

13. Закрита трансформаторна підстанція, загальною площею 22,8 кв.м.;

14. Спальний корпус №2, загальною площею 444,8 кв.м.;

15. Котельня на три котли з тепломережею, загальною площею 147,9 кв.м.;

1.4. Заборонено Головному управлінню ДПС у Волинській області (керівнику, його заступникам або уповноваженим особам), а також Державному підприємству "Волиньвугілля" (), здійснювати передачу вищезазначеного нерухомого майна Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіті Авто" та підписувати відповідний акт приймання-передачі нерухомого майна.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

2.1. Ухвала суду першої інстанції, мотивована тим, що предметом спору у даній справі є визнання протиправним проведення аукціону, визнання недійсним та скасування результатів проведення аукціону, визнання недійсним договору з продажу майна ДП "Волиньвугілля", що перебуває в податковій заставі Головного управління ДПС у Волинській області.

2.2. За результатами проведеного аукціону укладено договір купівлі-продажу №20240411-ДПА від 07.05.2024, згідно якого Головне управління ДПС у Волинській області в особі ТОВ «Волинський регіональний центр» продав, а ТОВ «СІТІАВТО» купив цілісний майновий комплекс, який належить ДП «Волиньвугілля», описане у податкову заставу.

2.3. Договір підписаний продавцем - ТОВ «Волинський регіональний центр» та покупцем - ТОВ «СІТІАВТО».

2.4. Відповідно до вимог пп. 95.7.14 п.95.7 ст.95 Податкового кодексу України, п.6 Розділу V Порядку №518 договір купівлі-продажу майна, що укладається за результатами проведених торгів, обов`язково має бути підписаний платником податків - боржником, майно якого було продано на торгах.

2.5. Проте, у разі відмови боржника від підписання договору купівлі-продажу такий договір підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих.

2.6. Отже, зазначений Договір купівлі-продажу №20240411-ДПА від 07.05.2024 може бути підписаний поза волею ДП «Волиньвугілля» керівником (заступником, представником) ГУ ДПС у Волинській області.

2.7. Крім того, відповідно до п.7 Договору купівлі-продажу №20240411-ДПА від 07.05.2024 Боржник-платник податків зобов`язується передати, а Покупець прийняти дане майно протягом 3-х календарних днів з моменту повної оплати Покупцем, із складанням Акту прийому-передачі майна. Майно передається Боржником Покупцю за місцем знаходження майна.

2.8. Зі змісту акта приймання-передачі нерухомого майна, підписаному ТОВ "СІТІАВТО", проте не підписаному ДП "Волиньвугілля", вбачається, що у разі відмови боржника від підписання акту прийому-передачі нерухомого майна такий акт підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих".

2.9. Таким чином, суди обох юрисдикцій прийшли до висновку, що в даному випадку існує загроза передання нерухомого майна, що належить ДП «Волиньвугілля», без його участі та поза його волею - ТОВ «СІТІАВТО».

2.10. З урахуванням документально підтверджених доводів заявника, місцевий господарський суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, застосувати які просить ДП «Волиньвугілля» може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав позивача, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

2.11. Вжиття наведених заходів забезпечення позову спрямоване виключно на збереження існуючого становища до прийняття рішення у цій справі та на ефективний захист порушених прав та інтересів позивача у випадку задоволення позову.

2.12. Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Тому, на переконання суду, заявлені заходи щодо забезпечення позову відповідають меті їх застосування та перебувають у безпосередньому зв`язку з предметом позову.

2.13. Також, суд першої інстанції врахував, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

2.14. Водночас, невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

3. Доводи осіб, які подали апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційних скарг.

3.1. Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Волинській області, 06.06.2024 через систему "Електронний суд" звернулося до апеляційного суду з апеляційною скаргою (вх2762/24 від 06.06.2024), в якій просить: скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 29.05.2024 у справі №903/511/24; ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви Державного підприємства "Волиньвугілля" про забезпечення позову відмовити; справу розглянути за участю представника ГУ ДПС у Волинській області.

3.1.1. Скаржник оскаржувану ухвалу вважає незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

3.1.2. У заяві про забезпечення позову Позивач вказав, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам позивача на користування майном та суперечить інтересам держави, крім того існує загроза передання нерухомого майна без участі та поза волею Позивача Відповідачем-1 Відповідачу-2.

3.1.3. Отже, на думку позивача існує небезпека вчинення відповідачами таких дій та настання таких обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

3.1.4. Поряд з цим, відсутні належні та допустимі підстави, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

3.1.5. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що фактичні обставини справи судом першої інстанції досліджено не було.

3.1.6. Так, судом першої інстанції не було надано можливість ГУ ДПС у Волинській області надати свої пояснення з приводу заяви про забезпечення позову.

3.1.7. Зважаючи на не залучення ГУ ДПС у Волинській області, та однобічний розгляд заяви про забезпечення позову, судом не встановлено той факт, що Позивач (ДП «Волиньвугілля») листом від 15.06.2021 №593/7.1/10-39 (отримано ГУ ДПС у Волинській області 17.06.2021) звертався до ГУ ДПС з проханням про реалізацію майна, яке є предметом ухвали про забезпечення позову (копія листа додається).

3.1.8. Крім того, Акт опису майна від 23.01.2020 № 10 підписано посадовою особою Позивача (копія Акту додається).

3.1.9. Разом з тим, Позивач у позовній заяві стверджує, що «існує загроза передання нерухомого майна без участі та поза волею Позивача».

3.1.10. Даним твердженням Позивач свідомо вводить суд в оману, оскільки, як викладено вище, Позивач сам звертався з проханням про реалізацію зазначеного майна.

3.1.11. Ще одним аргументом необґрунтованості оскаржуваної ухвали апелянт вважає те, що при її прийнятті, судом взято до уваги посилання Позивача на Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», без належної оцінки можливості застосування норм цього Закону до правовідносин, що є предметом розгляду даної справи.

3.1.12. Так, ГУ ДПС у Волинській області звертає увагу суду на те, що відповідно до вимог цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами.

3.1.13. Разом з тим Позивачем не надано суду доказів та обгрунтуваня як саме об`єкти нерухомості, які були реалізовані, забезпечують ведення виробничої діяльності ДП «Волиньвугілля».

3.1.14. Основним видом діяльності Позивача є добування кам`яного вугілля, при цьому яким чином об`єкти нерухомості, які були предметом договору купівлі-продажу забезпечують добування кам`яного вугілля Позивачем, суду не надано.

3.1.15. Крім того, ГУ ДПС у Волинській області, звертає увагу суду, що абз 1 ч.3 ст.4 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» у разі якщо майно органів державної влади та органів місцевого самоврядування, майно державних підприємств, що належать до сфери управління органів державної влади та органів місцевого самоврядування, Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Сил цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної кримінально виконавчої служби України, правоохоронних органів та податкових органів, митних органів безпосередньо не забезпечує виконання зазначеними органами встановлених законодавством завдань, таке майно є об`єктами, що підлягають приватизації.

3.1.16. Тобто наведене вище свідчить, що законодавством допускається реалізація майна, в т.ч. цілісного майнового комплексу державних підприємств.

3.1.17. При цьому судом першої інстанції прийнято доводи Позивача без належної їх перевірки та надання їм належної оцінки, а також не заслухано інші сторони, які визначені як Відповідачі по справі, що призвело до прийняття оскаржуваної ухвали.

3.1.18. Окрім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції обмежився лише висновками, що не накладення арешту на майно призведе до порушення прав Позивача, проте не врахував які наслідки будуть для відповідача-2 ТОВ «Сіті Авто», який є добросовісним набувачем, та яким було сплачено до бюджету всі належні платежі, за результатом угоди купівлі-продажу.

3.1.19. Також, серед іншого, в ухвалі не вказано в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, складність вчинення цих дій, не встановлено, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними. Це свідчить про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

3.1.20. На цих підставах, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі не можна визнати обґрунтованими.

3.1.21. Згідно з ч. 1, 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України, місцевий господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

3.1.22. Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов може бути забезпечено, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

3.1.23. Отже, насамперед, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь Позивача.

3.1.24. Скаржник зазначає, що за своєю суттю інститут забезпечення позову є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

3.1.25. При цьому, статтею 139 ГПК України визначено, що у заяві мають бути наведені та обґрунтовані підстави і необхідність забезпечення позову. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

3.1.26. При цьому, небезпека істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, з захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

3.2. Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "СІТІАВТО" 07.06.2024 поштовим зв`язком звернулося до апеляційного суду з апеляційною скаргою (вх2847/24 від 11.06.2024), в якій в якій просить: прийняти апеляційну скаргу до провадження; скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 29.05.2024 у справі №903/511/24 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви Державного підприємства "Волиньвугілля" про забезпечення позову відмовити.

3.2.1. ТОВ «СІТІАВТО» вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

3.2.2. Як вбачається із п.2 Договору купівлі-продажу від 07.05.2024, майно, яке було предметом купівлі-продажу, перебувало в податковій заставі та підлягало реалізації в рахунок погашення податкового боргу. Тобто, Покупець, ТОВ «СІТІАВТО» придбало майно, заставу на яке було зареєстровано ГУ ДПС у Волинській області, будь-яких інших обтяжень на це майно зареєстровано не було. Крім того законодавець не зобов`язує Покупця перевіряти будь-які інші обставини при укладення Договору купівлі-продажу.

3.2.3. Ще однією підставою неправомірності ухвали від 29.05.2024 є те, що як вбачається із заяви ДП «Волиньвугілля» про забезпечення Позову, у ній взагалі не вказується які саме дії або бездіяльність ТОВ «СІТІАВТО» мало місце при вчиненні угоди купівлі-продажу. Так само, в Ухвалі Господарського суду Волинської області від 29.05.24 не встановлено, які саме порушення з боку ТОВ «СІТІАВТО» встановлено судом. Незважаючи на це, судом, в оскаржуваній ухвалі, ТОВ «СІТІАВТО» присвоєно статус «Боржник».

3.2.4. Відповідно до ст. 15 Закону «Про виконавче провадження» Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Разом з тим, на підставі чого у ТОВ «СІТІАВТО» виник такий обов`язок, в ухвалі Господарського суду від 29.05.2024 судом не зазначено.

3.2.5. В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу, що за результатами аукціону провів оплату у сумі 2893858,68 грн.

3.2.6. Додатково у скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було надано можливість ТОВ «СІТІАВТО» надати свої пояснення з приводу заяви про забезпечення позову.

4. Відзиви на апеляційні скарги, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Позивач відзиву на апеляційні скарги не подав.

4.2. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.07.2024 апеляційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області (вх. 2762/24 від 06.06.2024) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Авто" (вх2847/24 від 11.06.2024) на ухвалу Господарського суду Волинської області від 29.05.2024 (про забезпечення позову) у справі № 903/511/24 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Миханюк М.В., суддя Крейбух О.Г. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи №902/1355/23 між суддями від 24.07.2024).

4.3. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційних скарг.

6.1. Під час розгляду апеляційних скарг Головного управління ДПС у Волинській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Авто" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 29.05.2024 (про забезпечення позову) у справі № 903/511/24 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував норми матеріального та процесуального права, висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

6.1.1. Норми матеріального права:

Конституція України;

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї;

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційних скарг по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2024 ДП «Волиньвугілля» (позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, ТОВ «СІТІАВТО» та ТОВ «Українська універсальна біржа», в якому просить:

- визнати протиправним проведення цільового аукціону №20240411-ДПА від 07.05.2024 р. з продажу майна ДП "Волиньвугілля";

- визнати недійсними та скасувати результати проведення аукціону з продажу майна, що оформлені Протоколом про проведення цільового аукціону №20240411-ДПА від 07.05.2024;

- визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу №20240411-ДПА від 07.05.2024.

7.3. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.05.2024 ТОВ "Українська універсальна біржа" (відповідач-3) за дорученням Головного управління ДПС у Волинській області (відповідача-1) проведено цільовий аукціон №20240411-ДПА з продажу майна, яке перебуває в податковій заставі Головного управління ДПС у Волинській області та належить ДП "Волиньвугілля", що описане у податкову заставу згідно з актом опису майна від 23.01.2020 року №10 та з актом опису майна від 01.08.2023 року №34. За результатами цільового аукціону, оформленими Протоколом про проведення цільового аукціону №20240411-ДПА від 07.05.2024 р., переможцем (покупцем) визначено ТОВ "СІТІАВТО" (Відповідач-2), ціна продажу майна складає 3 205 026,28 грн. За наслідками зазначеного аукціону між Головним управлінням ДПС у Волинській області (Продавцем) в особі повіреного ТОВ "Волинський регіональний центр" та ТОВ "СІТІАВТО" (Покупцем) укладено Договір купівлі-продажу №20240411-ДПА від 07.05.2024.

7.4. Позивач у позові вважає, що проведення цільового аукціону з продажу майна платника податків - ДП "Волиньвугілля" було проведено з істотними порушеннями вимог Податкового кодексу України, з порушеннями Порядку зміни початкової ціни продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, в рахунок погашення його податкового боргу та оприлюднення інформації про час та умови проведення відповідних торгів, затвердженого Постановою КМУ від 29.12.2010 р. №1244, з порушенням Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №518 від 22.05.2017 р., а також з порушенням спеціальних норм законодавства, що в свою чергу порушує права позивача на користування майном та суперечить інтересам держави, оскільки майно вибуло з державної власності поза волею Держави в особі Міністерства енергетики України та всупереч законодавчим обмеженням.

7.5. Ухвалою суду від 29.05.2024 постановлено відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено 18.06.2024.

7.6. Також, до позовної заяви була додана заява про забезпечення позову, в якій представник позивача ДП «Волиньвугілля» просить суд:

- застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: цілісний майновий комплекс відокремленого підрозділу "Санаторій "Шахтар" Державного підприємства "Волиньвугілля", реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 11, розташований за адресою: Волинська область, Іваничівський район, с.Павлівка, вул.Незалежності, 2а, а саме:

1. Основний (лікувальний) корпус, загальною площею 1115,6 кв.м.;

2. Будівля конференц-залу, загальною площею 97,4 кв.м.;

3. Будівля насосної станції з очисними спорудами, загальною площею 91,0 кв.м.;

4. Оздоровчий комплекс, загальною площею 277,7 кв.м.;

5. Спальний комплекс №3, загальною площею 417,4 кв.м.;

6. Адміністративний корпус, загальною площею 139,5 кв.м.;

7. Насосна з водонапірною башнею, загальною площею 7,8 кв.м.;

8. Будівля майстерні з гаражем, загальною площею 127,2 кв.м.;

9. Будівля їдальні загальною площею 361,7 кв.м.;

10. Овощесховище, загальною площею 103,4 кв.м.;

11. Прохідна загальною площею 16,8 кв.м..;

12. Будівля протипожежної станції з свердловиною загальною площею 17,3 кв.м.;

13. Закрита трансформаторна підстанція, загальною площею 22,8 кв.м.;

14. Спальний корпус №2, загальною площею 444,8 кв.м.;

15. Котельня на три котли з тепломережею, загальною площею 147,9 кв.м.;

- заборонити Головному управлінню ДПС у Волинській області, код ЄДРПОУ 44106679 (керівнику, його заступникам або уповноваженим особам), а також ДП "Волиньвугілля", , до вирішення позову по суті здійснювати передачу вищеозначеного нерухомого майна відповідачу-2 ТОВ "СІТІАВТО" () та підписувати відповідний акт приймання-передачі нерухомого майна.

7.7. Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач зазначає, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно цілісний майновий комплекс відокремленого підрозділу "Санаторій "Шахтар" ДП "Волиньвугілля" зареєстрований як об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.10.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11. При цьому власником цього майна є Держава Україна в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості, форма власності державна. 07.05.2024 ТОВ "Українська універсальна біржа" за дорученням Головного управління ДПС у Волинській області проведено цільовий аукціон №20240411-ДПА з продажу майна, яке перебуває в податковій заставі Головного управління ДПС у Волинській області та належить ДП "Волиньвугілля". За результатами цільового аукціону, оформленими Протоколом про проведення цільового аукціону №20240411-ДПА від 07.05.2024, переможцем (покупцем) визначено ТОВ "СІТІАВТО".

7.8. За наслідками зазначеного аукціону між Головним управлінням ДПС у Волинській області (Продавцем) в особі повіреного ТОВ "Волинський регіональний центр" та ТОВ "СІТІАВТО" (Покупцем) укладено Договір купівлі-продажу №20240411-ДПА від 07.05.2024.

7.9. Позивач має побоювання, що у разі передачі майна, яке було предметом аукціону, а також щодо якого існує спір, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

7.10. За результатами розгляду заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції постановлено ухвалу про задоволення заяви (п.1.1.-1.3. постанови) з підстав, наведених у розділі 2 цієї постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарг, відхилення доводів апелянтів.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційних скарг, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, а також заслухавши пояснення представника податкового органу у справі, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а ухвали суду першої інстанції у даній справі від 29.05.2024 без змін, виходячи з наступного.

8.2. Обставини звернення до суду за захистом порушеного права та необхідності забезпечення позову.

8.2.1. Відповідно до вимог пп. 95.7.14 п.95.7 ст.95 Податкового кодексу України, п.6 Розділу V Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №518 від 22.05.2017, договір купівлі-продажу майна, що укладається за результатами проведених торгів, обов`язково має бути підписаний платником податків - боржником, майно якого було продано на торгах.

8.2.2. В той же час у разі відмови боржника від підписання договору купівлі-продажу такий договір підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих.

8.2.3. Позивач доводить, що Договір купівлі-продажу №20240411-ДПА від 07.05.2024 р. відповідно до норм ПК України може бути підписаний поза його волею керівником (заступником, представником) ГУ ДПС у Волинській області.

8.2.4. Також, відповідно до п.7 Розділу V Порядку №518 передача майна покупцеві здійснюється у строк та на умовах, передбачених договором.

8.2.5. Відповідно до п.7 Договору купівлі-продажу №20240411-ДПА від 07.05.2024 Боржник-платник податків зобов`язується передати, а Покупець прийняти дане майно протягом 3-х календарних днів з моменту повної оплати Покупцем, із складанням Акту прийому-передачі майна. Майно передається Боржником Покупцю за місцем знаходження майна.

8.2.6. У Акті прийому-передачі нерухомого майна, підписаному з боку ТОВ "СІТІАВТО", але на час звернення з позовом не підписаному з боку ДП "Волиньвугілля", міститься застереження наступного змісту: "У разі відмови боржника від підписання акту прийому-передачі нерухомого майна такий акт підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих". Також міститься графа "В.о. начальника Головного управління ДПС у Волинській області Лисеюк С.М." та дві графи "Інші залучені особи, поняті: ПІБ, підпис".

8.2.7. Таким чином позивач вважає, що існує загроза передання нерухомого майна без участі та поза волею позивача відповідачем-1 відповідачу-2 та остаточне позбавлення держави права власності на спірне майно та позбавлення держави правом користування цим майном. Після отримання права власності на спірне майно відповідач-2 отримає можливість розпорядитися ним на власний розсуд, в тому числі здійснити його подальше відчуження на користь третіх осіб, в тому числі добросовісних набувачів, від яких в подальшому згідно з законом неможливо буде витребувати це майно.

8.2.8. На думку позивача, зазначене свідчить про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки існує небезпека вчинення відповідачами таких дій та настання таких обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

8.3. Способи захисту порушеного права.

8.3.1. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

8.3.2. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

8.3.3. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

8.3.4. З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів.

8.4. Вжиття заходів забезпечення позову у межах справи №903/511/24.

8.4.1. За змістом статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

8.4.2. За змістом частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

8.4.3. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. ЄСПЛ у рішенні від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

8.4.4. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

8.4.5. У рішенні ЄСПЛ від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Конвенцією, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

8.4.6. Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці ЄСПЛ.

8.4.7. Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

8.4.8. Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

8.4.9. Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

8.4.10. Згідно ч. 3 ст. 137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

8.4.11. Одним із найбільш поширених способів забезпечення позову є накладення арешту на майно відповідача. Арешт як спосіб забезпечення позову полягає в проведенні опису майна і забороні розпоряджатися ним до набранням судовим рішенням законної сили або до зняття заборони, а в разі потреби в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам.

8.4.12. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

8.4.13. За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

8.4.14. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

8.4.15. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник податкового органу намагався переконати колегію суддів, що як підстави так і предмет позову є необґрунтованими, а відтак відсутні і підстави забезпечення позову.

8.4.16. Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом першої інстанції під час розгляду спору по суті.

8.4.17. Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

8.4.18. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

8.4.19. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі N 753/22860/17).

8.4.20. Суд зазначає, що для забезпечення позову має бути підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.09.2023 у справі N 917/453/23, від 26.09.2023 у справі N 911/1518/22, від 18.10.2023 у справі N 922/1864/23, від 11.01.2024 у справі N 916/3599/23 від 12.01.2024 № 910/3268/22).

8.4.21. Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення (такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15.09.2023 у справі N 910/6804/23, від 18.10.2023 у справі N 922/1864/23).

8.4.22. Разом з тим особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з останньою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.09.2023 у справі N 917/453/23, від 26.09.2023 у справі N 911/1518/22).

8.4.23. Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

8.4.24. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

8.4.25. Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення.

8.5. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання протиправним проведення аукціону, визнання недійсним та скасування результатів проведення аукціону, визнання недійсним договору з продажу майна ДП "Волиньвугілля", що перебуває в податковій заставі Головного управління ДПС у Волинській області.

8.6. За результатами проведеного аукціону укладено договір купівлі-продажу №20240411-ДПА від 07.05.2024, згідно якого Головне управління ДПС у Волинській області в особі ТОВ «Волинський регіональний центр» продав, а ТОВ «Сітіавто» купив цілісний майновий комплекс, який належить ДП «Волиньвугілля», описане у податкову заставу.

8.7. Договір підписаний продавцем - ТОВ «Волинський регіональний центр» та покупцем - ТОВ «Сітіавто».

8.8. Відповідно до вимог пп. 95.7.14 п.95.7 ст.95 Податкового кодексу України, п.6 Розділу V Порядку №518 договір купівлі-продажу майна, що укладається за результатами проведених торгів, обов`язково має бути підписаний платником податків - боржником, майно якого було продано на торгах.

8.9. Проте, у разі відмови боржника від підписання договору купівлі-продажу такий договір підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих.

8.10. Отже, зазначений Договір купівлі-продажу №20240411-ДПА від 07.05.2024 може бути підписаний поза волею ДП «Волиньвугілля» керівником (заступником, представником) ГУ ДПС у Волинській області.

8.11. Крім того, відповідно до п.7 Договору купівлі-продажу №20240411-ДПА від 07.05.2024 Боржник-платник податків зобов`язується передати, а Покупець прийняти дане майно протягом 3-х календарних днів з моменту повної оплати Покупцем, із складанням Акту прийому-передачі майна. Майно передається Боржником Покупцю за місцем знаходження майна.

8.12. Зі змісту акта приймання-передачі нерухомого майна, підписаному ТОВ "СІТІАВТО", проте не підписаному ДП "Волиньвугілля", вбачається, що у разі відмови боржника від підписання акту прийому-передачі нерухомого майна такий акт підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих".

8.13. Таким чином, суди обох юрисдикцій прийшли до висновку, що в даному випадку існує загроза передання нерухомого майна, що належить ДП «Волиньвугілля», без його участі та поза його волею - ТОВ «СІТІАВТО».

8.14. З урахуванням документально підтверджених доводів заявника, господарські суди вважають, що невжиття заходів забезпечення позову, застосувати які просить ДП «Волиньвугілля» може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав позивача, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

8.15. Вжиття наведених заходів забезпечення позову спрямоване виключно на збереження існуючого становища до прийняття рішення у цій справі та на ефективний захист порушених прав та інтересів позивача у випадку задоволення позову.

8.16. Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Тому, на переконання суду, заявлені заходи щодо забезпечення позову відповідають меті їх застосування та перебувають у безпосередньому зв`язку з предметом позову.

8.17. Також, суд враховує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

8.18. Водночас, невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

8.19. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та наявність підстав для її задоволення.

8.20. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку суду першої інстанції при постановленні оспорюваної ухвали та не можуть бути підставою для її скасування або зміни.

8.21. За таких обставин апеляційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІАВТО" слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 29 травня 2024 року у справі №903/511/24 - залишити без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтами у апеляційних скаргах є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, апелянти за подання апеляційних скарг до Північно-західного апеляційного господарського суду на ухвалу Господарського суду Волинської області від 29 травня 2024 року у справі №903/511/24 кожний окремо сплатили платіжними інструкціями № 2488 від 11.06.2024; №2852 від 01.072024 (податковий орган) та №140 від03.07.2024 (ТОВ "СІТІАВТО") судовий збір у розмірі 3028 гривень.

10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Оскільки апелянтам відмовлено у задоволенні апеляційних скарг, в силу приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладається на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області (вх. 2762/24 від 06.06.2024) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Авто" (вх2847/24 від 11.06.2024) залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Волинської області від 29 травня 2024 року у справі №903/511/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/511/24 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "28" липня 2024 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Крейбух О.Г.