ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2024м. ХарківСправа № 922/1236/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібопродукт", село Глинське, Ізюмський район, Харківська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс", смт. Бабаї, Харківська область
про стягнення коштів 1 487 997,70 грн.
за участю представників:

позивача: Марина Курило (адвокат);

відповідача: Валентина Кравець (адвокат).

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібопродукт" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" в якій просить стягнути з відповідача на свою користь;

- за специфікацією №3 від 14.12.2021 грошові кошти в сумі 886 958,15 грн., що включає в себе 435 954,69 грн. пені , 191 880,00 грн. штрафу 30%, 217 287,33 грн. інфляційне збільшення, 41 836,13 грн. 3% річних;

- за специфікацією №4 від 13.12.2021 грошові кошти в сумі 592 588,09 грн., що включає в себе 295 690,45 грн. пені, 129 588,94 грн. штрафу 30%, 139 321,45 грн. інфляційне збільшення, 27 987,25 грн. 3% річних;

- за специфікацією №1 від 18.11.2021 грошові кошти в сумі 8 451,46 грн., що включає в себе 2 816,10 грн. інфляційне збільшення, 5 635,36 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в межах Договору поставки №15-С3 від 18.11.2021 у відповідача виникло прострочення зобов`язань з поставки товару та повернення передплати позивачу, з урахуванням чого останньому було нараховано відповідно до п.11.1.1 штраф 30% від суми боргу та 3% річних, інфляційні відповідно до ст.625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.04.2024 позовну заяву залишено без руху;надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду засвідчених відповідно до вимог чинного законодавства копій доданих до позовної заяви документів.

18.04.2024 позивачем разом з заявою (вх.№10374) усунено недоліки, які були зазначені в ухвалі суду від 15.04.2024.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2024 відкрито провадження у справі № 922/1236/24; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.05.2024 об 11:30.

07.05.2024 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (вх.№ 12011) за яким просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позивач не звертався до нього з вимогою щодо поставки товару за специфікацією №1 від 18.11.2021 р. до договору № 15-СЗ від 18.11.2021 р, проте як термін поставки у вказаній специфікації обумовлений як: за домовленістю сторін. Оскільки відсутні вимоги позивача щодо поставки товару за специфікацією №1 та відсутні будь-які іншої пропозиції з боку позивача узгодити термін поставки, строк поставки товару за специфікацією № 1 від 18.11.2021 р. до договору № 15-СЗ від 18.11.2021 р. відповідач вважає не погодженим та таким, що не наступив, а отже і відсутні правові підстави для нарахування за специфікацією № 1 3% річних та інфляційних. Щодо поставки товару за специфікацією №3 від 14.12.2021 та за специфікацією № 4 від 13.12.2021 до договору № 15-СЗ від 18.11.2021 р. відповідач наголошує, що в цій частині виконання зобов`язання стало неможливим не з його вини, а через форс-мажорні обставини, такі як широкомасштабна агресія Російської Федерації проти України та підвиищення цін на добрива. Також з посиланням на положення ст.551 ЦК України просить зменшити штрафні санкції до 0 грн у разі встановлення судом обґрунтованості позовних вимог.

10.05.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№ 12239), за змістом якої вказує, що заборгованість відповідача на суму 237462,04 грн за специфікацією №1 від 18.11.2021 р. до договору № 15-СЗ від 18.11.2021 р підтверджена постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 по справі № 922/2805/23. Поставку Товару на зазначену суму Позивач вимагав у Відповідача Вимогою від 16.03.2023 та від 13.06.2023. Оскільки в Специфікації №1 строк поставки не був погоджений, то вона мала бути погоджена і відбутися в строк дії Договору поставки № 15-СЗ від 18.11.2021, а саме до 31.12.2022. Вказує, що відповідачем належних та допустимих доказів, передбачених законодавством та договором поставки, впливу на Відповідача форс-мажорних обставин до матеріалів справи не надано. Пеня порахована, виходячи з дати виникнення можливості поставити Товар після деокупації територій Ізюмського регіону, де зареєстрований Позивач з 12.09.2022.

22.05.2024 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (вх.№ 13251), в яких наполягав на тому, що за специфікацією № 1 від 18.11.2021 р. до договору № 15-СЗ від 18.11.2021 строк поставки товару не був погоджений між сторонами та є таким, що не настав. Просив також поновити строк для подання до суду зазначених заперечень.

Протокольною ухвалою від 22.05.2024 на підставі ч.1 ст.119 ГПК України поновлено відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив (вх.13251); долучено до матеріалів справи відзив на позов (вх. №12011 від 07.05.24), заперечення на відповідь на відзив (вх. №13361 від 22.05.24), відповідь на відзив (вх. №12239 від 10.05.24); відкладено підготовче засідання на 12.06.2024 о 12:30.

28.05.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення (вх.№ 13731).

Протокольною ухвалою від 12.06.2024 відкладено підготовче засідання на 26.06.2024 о 09:30.

12.06.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання (вх.№15271) за змістом якого останній просив суд витребувати у позивача оригінал договору поставки № 15-СЗ від 18.11.2021.

Протокольною ухвалою від 26.06.2024 на підставі ч.2 п.5 ст.81 ГПК України відмолено відповідачу у клопотанні про витребування доказів (вх. №15271 від 12.06.24); закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.07.2024 о 12:30.

Пристуній у судовому засіданні 10.07.2024 представник позивача наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.07.2024 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених ним у заявах по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

Між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ХЛІБОПРОДУКТ" (надалі- покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю УКРАГРОРЕСУРС (надалі- постачальник, відповідач) укладено Договір поставки № 15-СЗ від 18.11.2021, за яким предметом поставки є насіннєвий матеріал та/або хімічні засоби захисту рослин та/або мінеральні добрива.

В межах укладеного договору було підписано Специфікацію №1 від 18.11.2021 на загальну вартість товару 244 359,36 грн, за якою визначено здійснення оплати на умовах 100% передоплати вартості Товару згідно рахунку №1523 від 18.11.2021 та передбачено, що поставка здійснюється на умовах DАP (згідно Інкотермс у редакції 2010 року) за адресою: Харківська область, Ізюмський район, село Глинське. Термін поставки - за домовленістю Сторін.

В межах укладеного договору було підписано Специфікацію № 3 від 14.12.2021 на загальну вартість товару 639 600,00 грн, за якою визначено оплату на умовах 100% передоплати вартості Товару згідно рахунку №1586 від 14.12.2021 та передбачено, що поставка здійснюється на умовах DDP на склад Покупця за адресою: Харківська область, Ізюмський район, село Глинське в строк до 31.12.2021.

23.12.2021 в межах укладеного договору було підписано Специфікацію № 4 на загальну вартість товару 2 683 000,80 грн., за якою оплата здійснюється на умовах 100% передоплати вартості Товару згідно рахунку №1653 від 24.12.2021; поставка здійснюється на умовах DDP на склад Покупця за адресою: Харківська область, Ізюмський район, село Глинське в строк до 31.01.2022.

Як вказує позивач у позовній заяві, на підставі виставлених відповідачем рахунків, позивачем за вищевказаними Специфікаціями до Договору поставки № 15-СЗ від 18.11.2021 було сплачено 100% передплату за товар, проте товар відповідачем не був поставлений у повному обсязі як і не повернуто сплачені за товар кошти. Зазначені обставини підтверджені відповідними судовими рішеннями по справі №922/2805/23.

Так, рішенням Господарського суду Харківської області від 23.10.2023 у справі №922/2805/23 задоволено позовні вимоги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛІБОПРОДУКТ", стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРОРЕСУРС» на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОПРОДУКТ» заборгованість в розмірі 1 309 025,17 грн та 19 635,38 грн судового збору.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 по справі №922/2805/23 рішення Господарського суду Харківської області від 23.10.2023 у справі №922/2805/23 залишено без змін.

З урахуванням того, що відповідачем у визначені договором строки товар не був поставлений та не повернено сплачену за товар передплату, позивачем у цій справі заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 635,36 грн. та інфляційні у розмірі 2 816,10 грн., Специфікацією №1 за період з 23.06.2023 по 06.04.2024 ; пені у розмірі 435 954,69 грн. за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 та з 12.09.2022 по 06.03.2024, штрафу у розмірі 191 880,00 грн., 3% річних у розмірі 41 836,13 грн. та інфляційні у розмірі 217 287,33 грн. за період з 01.01.2022 по 06.03.2024 нарахованих за Специфікацією №3; пені у розмірі 295 690,45 грн. за періоди з 01.02.2022 по 23.02.2022 та з 12.09.2022 по 06.04.2024, штрафу у розмірі 125 588,94 грн., 3% річних у розмірі 27 987,25 грн. та інфляційні 139 321,45 грн. за період з 01.02.2022 по 06.04.2024 нарахованих за Специфікацією №4 .

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів та заперечень, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (ст. рок) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.10.2023 у справі №922/2805/23, яке було залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРОРЕСУРС» на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОПРОДУКТ» заборгованість в розмірі 1 309 025,17 грн.

В рішенні Господарського суду Харківської області від 23.10.2023 у справі №922/2805/23 встановлено, що згідно Специфікації № 3 від 14 грудня 2021 СГ ТОВ «Хлібопродукт» на підставі Рахунку на оплату замовлення № 1586 від 14.12.2021 було здійснено 100% передплату за товар, що підтверджується Платіжним дорученням № 1210 від 17.12.2021 на суму 639 600,00 грн., згідно Специфікації № 4 від 23 грудня 2021 року на підставі Рахунку на оплату замовлення № 1653 від 23.12.2021 було здійснено 100% передплату за товар, що підтверджується Платіжним дорученням № 1241 від 29.12.2021 на суму 2 683 000,80 грн. ТОВ «Украгроресурс» не було поставлено повністю товар згідно Специфікації № 3 від 14 грудня 2021 року, на загальну суму 639 600,00 грн., в тому числі ПДВ та частково товар згідно Специфікації № 4 від 23 грудня 2021 року, на загальну суму 431 963,13 грн., в тому числі ПДВ. Доказів здійснення повної та своєчасної поставки відповідачем до суду не було надано.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 11.1.1 Договору встановлено, що за прострочення (порушення) термінів поставки товару Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни непоставленого товару за кожен день прострочення, а вразі якщо прострочення оплати триває більше 30 календарних днів, додатково крім пені сплачує штраф у розмірі 30% від суми боргу. Постачальник звільняється від відповідальності за прострочення поставки товару у разі прострочення Покупцем сплати авансових платежів (попередньої оплати) або якщо Покупець не отримав товар за своєю виною (зокрема, не з`явився у терміни, встановлені Договором).

При цьому у пункті 11.8 Договору сторони обумовили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором не обмежується шістьома місяцями, а здійснюється до моменту їх фактичного виконання, а строк позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій (неустойки) за такими зобов`язаннями Сторонами збільшуться до 3 (трьох) років.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Судом встановлено, що За Специфікацією №3 від 14.12.2021 до Договору строк поставки товару встановлений грудень 2021. Таким чином прострочення грошового зобов`язання відповідача з повернення грошових коштів передплати на суму 639 600,00 грн. виникло з 01.01.2022. За Специфікацією №4 від 23.12.2021 до Договору строк поставки товар встановлений січень 2022. У зв`язку із тим, що товар за вказаною специфікацією не поставлений на суму 431 963,13 грн., прострочення грошового зобов`язання з повернення грошових коштів передплати на суму недопоставленого товару 431 963,13 грн. виникло 01.02.2022.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 викладено висновок, відповідно до якого виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17).

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням встановлених судовими рішеннями у справі №922/2805/23 обставин стосовно непоставки відповідачем товару за Специфікацією №3 від 14.12.2021 та Специфікацією №4 від 23.12.2021 у повному об`ємі , фактичним закінченням строку поставки, які визначені у зазначених специфікаціях до Договору поставки №15-С3 від 18.11.2021, здійснивши перевірку розрахунку заявленої до стягнення за специфікацією №3 від 14.12.2021 та специфікацією №4 від 13.12.2021 пені, штрафу, 3% річних та інфляційних, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених вимог про стягнення 435 954,69 грн. пені , 191 880,00 грн. штрафу 30%, 217 287,33 грн. інфляційного збільшення, 41 836,13 грн. 3% річних за специфікацією №3 від 14.12.2021 та вимог про стягнення 295 690,45 грн. пені, 129 588,94 грн. штрафу 30%, 139 321,45 грн. інфляційного збільшення, 27 987,25 грн. 3% річних за специфікацією №4 від 13.12.2021.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційного збільшення у сумі 2 816,10 грн. та 3% річних у сумі 5 635,36 грн. за специфікацією №1 від 18.11.2021.

Як було вже зазначено вище, за Специфікацією №1 від 18.11.2021. Термін поставки - за домовленістю Сторін. У Специфікації №1 також зазначено, що Покупець здійснює 100% передплату Товару згідно рахунку №1523 від 18.11.2021, яка становить 244 359,36 грн.

У постанові Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 по справі № 922/2805/23 зазначено наступне: « … у наданих суду апеляційної інстанції письмових та усних поясненнях, відповідно до матеріалів справи, грошові кошти в сумі 244359,36 грн за платіжним документом №1088 від 22.11.2021 сплачені не помилково, а як прийнята/акцептована оферта згідно виставленого відповідачем рахунку щодо поставки засобу захисту рослин Аканто Плюс в обсязі 240 літрів на загальну суму 244359,36 грн. з посиланням на договір № 15-СЗ від 18.11.2021; на суму 237462,04 грн товар не був поставлений відповідачем до сьогоднішнього дня. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відмови в позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача 237462,04 грн заборгованості.»

СГ ТОВ «Хлібопродукт» 13 червня 2023 року на адресу місцезнаходження ТОВ «Украгроресурс»: 62403, Харківська обл., Харківський р-н, селище міського типу Бабаї, вулиця Островського, будинок 50, та на адресу: 61080, м. Харків, пр. Гагаріна, 201, офіс 303,311, що зазначена в Договорі, було направлено Вимогу вих. № 13/06-01 від 13.06.2023 про виконання обов`язків за Договором в повному обсязі, крім іншого наголошено про відсутність поставки оплаченого позивачем товару на суму 237 462,04 грн. та необхідність здійснення такої поставки не пізніше 22.06.2023.

Слід також зазначити,що пунктом 15.1 Договору поставки №15-С3 від 18.11.2021 встановлено, що Договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до «31» грудня 2022р., а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань до повного виконання.

Таким чином, суд вважає, що поставка товару за специфікацією №1 від 18.11.2021 у будь-якому разі мала б бути здійснена відповідачем до закінчення строку дії Договору, а саме до «31» грудня 2022р.

З огляду на вказане, суд відхиляє посилання відповідача на те, що термін поставки за специфікацією №1 від 18.11.2021 є таким, що не настав.

Отже, перевіривши доводи позивача у цій частині, суд дійшов висновку,що нараховані за період з 23.06.2023 по 06.04.2024 за специфікацією №1 від 18.11.2021 на суму сплаченого та непоставленого товару 237 462,04 грн. інфляційні та 3% річні підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи відповідача про те, що прострочення виконання зобов`язання виникло не з його вини, а через форс-мажорні обставини, суд до уваги не приймає, оскільки зобов`язання відповідача з поставки товару за Специфікацією №3 від 14.12.2021 та Специфікацією №4 від 23.12.2021 в межах Договору поставки №15-С3 від 18.11.2021 виникли ще до запровадження в Україні воєнного стану, при цьому відповідачем не надано та матеріали справи не містять доказів передбачених п. 12.3 Договору на підтвердження настання форс-мажорних.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахувань до 0 грн.

Обґрунтовуючи подане клопотання, відповідач посилається на широкомасштабну збройну агресію Росії проти України внаслідок якої Підприємство призупиняло свою роботу та зазнало збитків від знищення/руйнування майна.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Застосоване у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

У постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц міститься висновок, що тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 р. у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019 р. у справі № 922/2930/18, від 08.10.2019 р. у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 р. у справі №904/4083/18).

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Суд зазначає, що Сторони, укладаючи договір, погодили усі його істотні умови, відтак відповідач прийнявши на себе зобов`язання за спірним договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань та ризиками своєї господарської діяльності.

Cама по собі збройна агресія РФ проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Належних доказів на підтвердження форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання зобов`язань за договором надано не було, зобов`язання з поставки товару за Договором відповідачем не виконано, при цьому суд приймає до уваги, що відповідач майже 2 роки незаконно утримував у себе передплату, проте як позивач і відповідач є самостійними суб`єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики.

Щодо зменшення річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що положення ст. 233 ГК України передбачають зменшення саме штрафних санкцій. Водночас, відповідальність передбачена положеннями ст. 625 ЦК України у вигляді обов`язку боржника сплатити інфляційні та 3% річних не є штрафною санкцією, а є мірою відповідальності, що носить компенсаторний характер і пов`язаний особливою природою грошей, що мають властивість знецінюватись. На відміну від штрафних санкцій метою яких є збагачення кредитора, інфляційні та відсотки річних будучи акцесорними до основного зобов`язання у свої природі є особливого роду збиткам, (сателітні), що не вимагають доведення та існують в силу змісту грошового зобов`язання, завданням яких є відновлення майнових прав кредитора.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

З огляду на вказане, клопотання відповідача про зменшення нарахувань відхиляється судом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги у справі підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у сумі 22 319,97 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 120, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроресурс» (62403, Харківська обл., Харківський р-н, селище міського типу Бабаї, вулиця Островського, будинок 50, ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібопродукт" (64332, Харківська обл., Ізюмський р-н, село Глинське , ) за специфікацією №3 від 14.12.2021 грошові кошти в загальній сумі 886 958,15 грн., що включає в себе 435 954,69 грн. пені , 191 880,00 грн. штрафу 30%, 217 287,33 грн. інфляційного збільшення, 41 836,13 грн. 3% річних; за специфікацією №4 від 13.12.2021 грошові кошти в загальній сумі 592 588,09 грн., що включає в себе 295 690,45 грн. пені, 129 588,94 грн. штрафу 30%, 139 321,45 грн. інфляційного збільшення, 27 987,25 грн. 3% річних; за специфікацією №1 від 18.11.2021 грошові кошти в загальній сумі 8 451,46 грн., що включає в себе 2 816,10 грн. інфляційного збільшення, 5 635,36 грн. 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору 22 319,97 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "18" липня 2024 р.

Суддя С.Ч. Жельне