РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2024Справа № 910/4519/24

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/4519/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс"

до Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України"

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

12 квітня 2024 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" (позивач) надійшла позовна заява б/н б/д до Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 269-К-23 від 15.11.2023 року в розмірі 83 814,00 грн. (вісімдесят три тисячі вісімсот чотирнадцять гривень).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 269-К-23 від 15.11.2023 року в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/4519/24 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

19.04.2024 року через систему «Електронний суд» від Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що за умовами договору позивач зобов`язався здійснити поставку товару в повному обсязі включно до 10.12.2023 року та забезпечити вчасне надання рахунків-фактур продавця, належним чином оформлених накладних, актів приймання. Однак, зазначені зобов`язання позивачем були виконані неналежним чином, а передбачені пунктом 4.1. договору документи були отримані відповідачем лише у січні 2024 року, тоді як у зв`язку зі спливом строку дії договору після 31.12.2023 року та закінченням бюджетного року надані позивачем первинні документи не можуть бути зареєстрованими в Державній казначейській службі України, а відтак оплата товару за договором відповідачем здійснена бути не може.

24.04.2024 року через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач проти доводів відповідача заперечив, посилаючись на те, що відсутність бюджетного фінансування коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення перед позивачем зобов`язання зі сплати заборгованості за договором.

29.04.2024 року через систему «Електронний суд» від Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що позивач у відповіді на відзив не навів достатніх аргументів, які б спростовували заперечення викладені у відзиві на позовну заяву.

01.05.2024 року через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" надійшли пояснення, в яких позивач зазначає, що відповідач не надав доказів на підтвердження обставин того, що поставка товару на суму 83 814,00 грн. супроводжувалася без оригіналів первинних бухгалтерських документів.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" (надалі - позивач, продавець) та Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (надалі - відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу № 269-К-23 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується продати і відвантажити ДК 021:2015:15830000-5 Цукор і супутня продукція (цукор білий кристалічний першої категорії) (товар) в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників покупця та у терміни (строки), визначені у рознарядці (додаток 1 до цього договору), а покупець - забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з умовами цього договору.

Обсяг закупівлі товару може бути зменшений залежно від фінансування бюджетних видатків (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 2.1. договору (з урахуванням додаткової угоди від 28.11.2023 року № 1) продавець повинен поставити покупцю товар, що є харчовим продуктом, безпечність та якість якого відповідає вимогам законодавства про безпечність та якість харчових продуктів, а також ДСТУ 4623:2006 або ДСТУ 4623:2023 (для цукру білого кристалічного першої категорії), умовам цього договору і підтверджена документом, що підтверджує безпечність та якість товару (оригінал або копія, завірена печаткою продавця), відповідно до чинного законодавства (роз`яснення щодо документів, які підтверджують безпечність та якість товару, визначені у додатку № 2 до цього договору).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що його ціна становить 1 518 270,00 грн., у тому числі обов`язкові податки та збори. Ціна договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки на умовах договору, передачі, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.

Згідно з п. 4.1. договору розрахунок за цим договором проводиться шляхом оплати товару покупцем за фактом поставки товару протягом 20 банківських днів з дати отримання товару на склад Територіального уповноваженого представника покупця в міру надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур продавця, належним чином оформлених накладних, актів приймання. У разі затримки бюджетного фінансування покупця та/або затримки з боку органів Державної казначейської служби України у здійсненні розрахунково-касового обслуговування, розрахунки за фактом поставки товару здійснюються протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати надходження асигнувань на реєстраційні рахунки покупця, та/або з моменту можливості органів Державної казначейської служби України здійснювати розрахунково-касове обслуговування. Сторони домовилися, що будь-які штрафні санкції до покупця в такому випадку не застосовуються.

В разі затримки продавцем у наданні зазначених у пункті 4.1. договору документів покупець не несе відповідальність за невчасну оплату товару (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 4.3. договору датою отримання товару є дата, зазначена в накладній.

За умовами п. 5.1. договору поставка товару здійснюється окремими партіями в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників покупця та у терміни (строки), визначені у рознарядці (додаток № 1 до договору), продавець повинен здійснити поставку товару в повному обсязі включно до 10 грудня 2023 року.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що Територіальні уповноважені представники покупця здійснюють прийом товару після надання усього комплекту документів, зазначених в пунктах 2.1 та 4.1 цього договору, з урахуванням положень пункту 2.3 цього договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 року (п. 10.1. договору).

У додатку № 1 до договору (рознарядці) сторони погодили кількість товару, а також найменування та адреси відповідних Територіальних уповноважених представників покупця (фактичних отримувачів товару).

На виконання умов договору купівлі-продажу № 269-К-23 від 15.11.2023 року позивач поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 1 518 270,00 грн., на підтвердження чого позивач до матеріалів справи надав ряд видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, актів приймання, довіреностей на отримання товару та рахунків на оплату.

Проте, всупереч умовам договору відповідач оплату вартості поставленого за цим договором товару здійснив лише частково, заборгувавши позивачу 83 814,00 грн.

Зі змісту позовної заяви слідує, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за видатковою накладною № 3521 від 27.12.2023 року, актом приймання № 51 від 27.12.2023 року на суму 83 814,00 грн. та товарно-транспортною накладною № 3521 від 27.12.2023 року. Товар за якістю та кількістю прийнятий відповідачем без заперечень, про що свідчать підписи сторін на видатковій накладній та акті приймання.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем, на думку позивача, грошового зобов`язання з оплати поставленого за договором купівлі-продажу № 269-К-23 від 15.11.2023 року товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості у розмірі 83 814,00 грн.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як вже було встановлено судом вище, на виконання умов договору купівлі-продажу № 269-К-23 від 15.11.2023 року позивач поставив, а відповідач отримав товар на суму 83 814,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 3521 від 27.12.2023 року, актом приймання № 51 від 27.12.2023 року на суму 83 814,00 грн. та товарно-транспортною накладною № 3521 від 27.12.2023 року. Товар за якістю та кількістю прийнятий відповідачем без заперечень, про що свідчать підписи сторін на видатковій накладній та акті приймання.

Зазначені видаткова накладні та акт приймання містять найменування юридичних осіб, підписи сторін, найменування товару, його кількість, вартість та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам законодавства та є у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинними бухгалтерськими документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Видаткові накладні та акт приймання зі сторони відповідача підписані без жодних зауважень щодо асортименту, комплектності, кількості і якості поставленого товару.

Станом на момент звернення до суду з даним позовом за отриманий товар відповідач не розрахувався, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 83 814,00 грн.

Наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 83 814,00 грн. не були спростовані відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

При цьому, посилання відповідача на ч. 12 ст. 23 Бюджетного кодексу України відповідно до якої усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, суд відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з вимогами частини 1 статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За приписами частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 статті 617 Цивільного кодексу України унормовано, що не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено винятків або будь-яких особливих вимог для укладання договорів з бюджетними установами, виконання цих договорів також повинно здійснюватися на загальних підставах.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.10.2005 року в справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 року в справі "Бакалов проти України" зазначив, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Тобто, з наведеного випливає, що відсутність надходжень бюджетних коштів не нівелює обов`язку з оплати товарів, робіт, послуг за відповідним правочином.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 року у справі № 923/1292/16, від 23.03.2018 року у справі № 904/6252/17, від 28.01.2019 року у справі № 917/611/18.

Крім того, суд зазначає, що Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, а також питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства (стаття 1 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до пункту 7 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетне зобов`язання - це будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

В той же час, спірні правовідносини між сторонами у даній справі є не бюджетними, а господарськими (цивільними), які відповідно до частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, що регулюються актами цивільного законодавства України, а відтак вищенаведені посилання відповідача є безпідставними, не спростовують наявності зобов`язань Дирекції з оплати поставленого позивачем товару та не свідчить про наявність підстав для звільнення покупця від обов`язку оплатити відповідний прийнятий ним без зауважень та заперечень товар.

Твердження відповідача про отримання ним від позивача передбачених пунктом 4.1. договору документів лише у січні 2024 року також не свідчать про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки факт отримання покупцем товару, в тому числі на спірну в даній справі суму, разом з документами, що підтверджують безпечність та якість товару, підтверджується наявними у матеріалах справи видатковою накладною та товарно-транспортною накладною, а також актом приймання, які оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, та є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Враховуючи вищенаведені умови договору, зокрема пункту 4.1. договору, а також беручи до уваги встановлені під час розгляду справи її фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що строк виконання відповідачем обов`язку з оплати вартості отриманого товару на загальну суму 83 814,00 грн. на час звернення позивача до суду з даним позовом та розгляду справи є таким, що настав.

Оскільки сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором у розмірі 83 814,00 грн. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач не надав документів, які свідчать про необґрунтованість чи фактичну відсутність наведеної заборгованості перед позивачем, яка існує на момент розгляду справи, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми боргу.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (ідентифікаційний код 41220556, адреса: 03115, м. Київ, вул. Святошинська, 27) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" (ідентифікаційний код 33667686, адреса: 49081, м. Дніпро, вул. Артільна, 2) грошові кошти: основного боргу - 83 814,00 грн. (вісімдесят три тисячі вісімсот чотирнадцять гривень) та судовий збір - 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 29.07.2024р.

Суддя О.В. Котков