ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"23" липня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1272/24

За позовом фізичної особи-підприємця Єросова Олеся Юрійовича

до фізичної особи-підприємця Скіби Ігоря Олександровича

про захист порушеного права інтелектуальної власності

Суддя Антонова В.М.

Секретар судових засідань Бойченко С.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Брожко Н.І, Єросов О.Ю.;

від відповідача: Чернобай О.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Єросов Олесь Юрійович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Скіби Ігоря Олександровича (далі відповідач) у якому просить суд:

- зобов`язати фізичну особу-підприємця Скібу Ігора Олександровича припинити порушення прав на корисну модель за патентом України №144357, шляхом заборони використання корисної моделі за патентом України №144357 або заборони виготовляти продукти із застосуванням запатентованої корисної моделі, пропонувати такі продукти для продажу, в тому числі через мережу Інтернет, продажу будь-якого товару, виготовленого із застосуванням запатентованої корисної моделі, імпорту (ввезення) та іншого введення таких товарів в цивільний оборот або зберігання таких товарів в зазначених цілях.

- зобов`язати фізичну особу-підприємця Скібу Ігора Олександровича вилучити з цивільного обігу та знищити медичні вироби «масажери пружинні універсальні», виробником яких є фізична особа підприємець Скіба Ігор Олександрович, та які знаходяться на балансі у останнього, які містять у собі один незалежний пункт та вісім залежних пунктів патенту України на корисну модель №144357:

- масажний пристрій, що має основу у вигляді вигнутого дугою стрижня з розміщенням на ній масажним елементом і опорну рукоятку, який відрізняється тим, що дугоподібний стрижень основи з`єднаний з другою опорною рукояткою, опорні рукоятки виконано знімними, а масажний елемент виконаний у вигляді вставленого з можливістю обертання рельєфного спірального валика, який у перерізі має форму багатокутника;

- масажний пристрій за п.1, який відрізняється тим, що масажний елемент виконано гнучким;

- масажний пристрій за п.1, який відрізняється тим, що зовнішній діаметр масажного елемента менший за зовнішній діаметр опорних рукояток;

- масажний пристрій за п.1, який відрізняється тим, що опорні рукоятки виконано із полімерного матеріалу і закріплено на стрижні за допомогою кріплення з затискним елементом типу гуджон;

- масажний пристрій за п.1, який відрізняється тим, що матеріалом дугоподібного стрижня є пружинна сталь;

- масажний пристрій за п.1, який відрізняється тим, що матеріалом рельєфного спірального валика є пружинна сталь з мідним покриттям;

- масажний пристрій за п.1, який відрізняється тим, що матеріалом рельєфного спірального валика є пружинна сталь з покриттям з нікелю;

- масажний пристрій за п.1, який відрізняється тим, що матеріалом рельєфного спірального валика є титан;

- масажний пристрій за п.1, який відрізняється тим, що матеріалом рельєфного спірального валика є цирконій;

як такі, що виготовлені та введені в цивільний обіг з порушенням прав інтелектуальної власності на корисну модель, яка охороняється патентом України на корисну модель №144357.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.05.2024 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

10.06.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №911/1272/24, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 09.07.2024.

У підготовче засідання 09.07.2024 з`явилися позивач та його представник, відповідач у засідання не з`явився, в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи. В засіданні суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 23.07.2024.

17.07.2024 від відповідача надійшли клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, клопотання про закриття провадження в справі, в зв`язку з тим, що дана справа не віднесене до юрисдикції господарських судів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.07.2024 задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

22.07.2024 від відповідача надійшов відзив, у якому останній просить поновити строк на його подання.

23.07.2024 від позивача надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження в справі, в обґрунтування свої заперечень позивач посилається на те, що отримання патенту на корисну модель фізичною особою не виключає можливості її використання, такою особою, в підприємницькій діяльності.

У підготовче засідання 23.07.2024 з`явилися сторони. В засіданні суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, в зв`язку з тим, що строк на подання відзиву не пропущено та прийняв поданий відповідачем відзив до розгляду.

Також у засіданні представником позивача заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів у справі, в зв`язку із заявленим відповідачем клопотанням про закриття провадження в справі.

Розглянувши усне клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд відмовляє в його задоволенні, з огляду на таке.

Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Так, відповідно до ч.2 ст.80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Крім цього, згідно ч.2 ст.183 суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Частиною другою статті 202 Господарського процесуального кодексу встановлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Так, при розгляді клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи судом враховано наступне:

по-перше позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви;

по-друге позивачем письмово не повідомлено суд який доказ не може бути поданий у встановлений законом строк, також не зазначено: доказ, який не може бути подано; причини, з яких цей доказ не може бути подано в зазначений строк; та не надано доказів, які підтверджують, що позивачем здійснено всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу;

по-третє позивач ознайомився зі змістом клопотання відповідача про закриття провадження в справі та реалізував своє право на висловлення своєї позиції щодо вказаного клопотання шляхом надання своїх заперечень на вказане клопотання відповідача;

по-четверте позивач мав можливість надати всі необхідні документи та пояснення на підтвердження своєї правової позиції в справі ще з 16.05.2024 (дата подання позову до відділення поштового зв`язку).

Згідно статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (п.10. ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України).

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч.2 ст.114 Господарського процесуального кодексу України ).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для відкладення підготовчого засідання, в зв`язку з чим відмовляє в задоволенні усного клопотання позивача про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути клопотання відповідача про закриття провадження в даній справі.

Суд, вислухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, приходить висновку про таке.

Підстави закриття провадження у справі визначені ст.231 Господарського процесуального кодексу України, згідно з п.1, ч.1 якої господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Застосування наведеної вище норми пов`язано з необхідністю вилучати з процесу господарського судочинства справи, відкриті за позовами, що подані внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, чи право або інтерес не підлягають судовому захисту.

Відповідно до ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 №2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 №9-зп не є порушенням права на судовий захист відмова суду в прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема:

1) справи у спорах щодо прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, торговельну марку (знак для товарів і послуг), комерційне найменування та інших прав інтелектуальної власності, в тому числі щодо права попереднього користування;

2) справи у спорах щодо реєстрації, обліку прав інтелектуальної власності, визнання недійсними, продовження дії, дострокового припинення патентів, свідоцтв, інших актів, що посвідчують або на підставі яких виникають такі права, або які порушують такі права чи повязані з ними законні інтереси;

3) справи про визнання торговельної марки добре відомою;

4) справи у спорах щодо прав автора та суміжних прав, в тому числі спорах щодо колективного управління майновими правами автора та суміжними правами;

5) справи у спорах щодо укладання, зміни, розірвання і виконання договору щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності, комерційної концесії;

6) справи у спорах, які виникають із відносин, повязаних із захистом від недобросовісної конкуренції, щодо: неправомірного використання позначень або товару іншого виробника; копіювання зовнішнього вигляду виробу; збирання, розголошення та використання комерційної таємниці; оскарження рішень Антимонопольного комітету України із визначених цим пунктом питань.

Відповідно пп.15, 16 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, Вищий суд з питань інтелектуальної власності починає свою роботу з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності в газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності; до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З наведених правових норм вбачається, що за загальним правилом господарські суди розглядають справи в спорах за участю юридичних осіб та громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Участь фізичних осіб, які не є суб`єктами підприємницької діяльності допускається лише у випадках, передбачених законодавчими актами України. Такий випадок був передбачений, зокрема, ст.12 Господарського процесуального кодексу України, яка відносить до підвідомчості господарських судів справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником, у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками господарських товариств, що пов`язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Згідно із ч. 1 ст.420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці.

Частиною 1 статті 423 ЦК України визначено, що особистими немайновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на визнання людини творцем (автором, виконавцем, винахідником тощо) об`єкта права інтелектуальної власності; 2) право перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатному завдати шкоди честі чи репутації творця об`єкта права інтелектуальної власності; 3) інші особисті немайнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст.424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як вбачається із матеріалів справи, в даному випадку позивач звертається до господарського суду як фізична особа-підприємець з метою захисту свого майнового права, що стосується охорони права інтелектуальної власності останнього та предметом спору є вимоги про зобов`язання відповідача припинити порушення прав позивача на корисну модель за патентом України №144357 і про зобов`язання відповідача вилучити з цивільного обігу та знищити медичні вироби, які містять у собі один незалежний пункт та вісім залежних пунктів патенту України на корисну модель №144357, тобто безпосередньо стосується охорони права інтелектуальної власності позивача як фізичної особи, оскільки патент видано саме позивачу як фізичній особі.

Отже, спір у даній справі стосується приватних інтересів фізичної особи - позивача, який є власником спірного патенту на корисну модель.

Суд звертає увагу, що права інтелектуальної власності за патентом на корисну модель №144357 отриманого позивачем як фізичною особою є чинними з 26.09.2020.

Відповідно до частини першої статті 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 Цивільного кодексу України).

Як убачається з вказаного патенту назва корисної моделі масажний пристрій. Масажний пристрій, винахідником якого є позивач, має основу у вигляді вигнутого дугою стрижня з розміщеним на ній масажним елементом і опорну рукоятку. Дугоподібний стрижень основи з`єднаний з другою опорною рукояткою. Опорні рукоятки виконано змінними. Масажний елемент виконаний у вигляді встановленого з можливістю обертання рельєфного спірального валика, який у перерізі має форму багатокутника. Масажний елемент виконано гнучким. Матеріалом дугоподібного стрижня є пружинна сталь. Матеріалом рельєфного спірального валика є пружинна сталь з мідним покриттям. Матеріалом дугоподібного стрижня є пружинна сталь. Матеріалом рельєфного спірального валика є пружинна сталь з мідним покриттям. Матеріалом рельєфного спірального валика є пружинна сталь з покриттям з нікелю. Матеріалом рельєфного спірального валика є титан. Матеріалом рельєфного спірального валика є цирконій.

Відповідно до класифікації видів економічної діяльності, затвердженої Наказом Держспоживстандартом від 11.10.2010 №457 виробництво готових металевих виробів, крім машин і устаткування віднесено до 25 класу видів економічної діяльності, а виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів до класу 32.5, 32.50, металургійне виробництво до класу 24.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що позивач здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець з 09.11.2022 (номер запису: 000227740) за такими видами діяльності: КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у.; КВЕД 96.04 Діяльність із забезпечення фізичного комфорту; КВЕД 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; КВЕД 20.42 Виробництво парфумних і косметичних засобів; КВЕД 82.30 Організування конгресів і торговельних виставок.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано суду, в порядку передбаченому ГПК України, належних та допустимих доказів, державної реєстрації ним підприємницької діяльності за якою він здійснює свою господарську діяльність з використанням корисної моделі за патентом України №144357.

Також позивачем не надано суду належним та допустимих доказів використання ним корисної моделі за патентом України №144357 в своїй господарській діяльності як фізичною особою-підприємцем та не обґрунтовано підстав звернення до господарського суду саме як фізичною особою-підприємцем.

Отже, в даному випадку спір стосується права інтелектуальної власності позивача як фізичної особи.

Враховуючи викладене вище, та те, що в даному випадку позивач не обґрунтовує обставини використання ним корисної моделі за патентом України №144357, який виданий йому як фізичній особі, в своїй саме господарській діяльності, та матеріали справи не містять доказів порушення (на думку позивача) прав інтелектуальної власності позивача як фізичної особи-підприємця, господарський суд не має повноважень, необхідних для розгляду даної справи стосовно порушеного (на думку позивача) права інтелектуальної власності позивача як фізичної особи.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження в справі, оскільки спір за вказаними позовними вимогами не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Суд роз`яснює позивачеві його право звернутися із вказаною позовною вимогою до місцевого загального суду.

У відповідності до ч.3 ст.231 ГПК України суд роз`яснює позивачеві, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Як передбачено в ч.4 ст.231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Суд інформує позивача, що пункт 5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачає повернення сплаченого судового збору в разі закриття провадження (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), втім, таке повернення здійснюється судом лише за наявності клопотання особи, яка його сплатила.

Керуючись ст. 231, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволені клопотання фізичної особи-підприємця Єросова Олеся Юрійовича про відкладення розгляду справи.

2. Провадження в справі №911/1272/24 закрити.

3. Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції загальних судів за правилами цивільного судочинства.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в порядку та строк встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 25.07.2024.

Суддя В.М. Антонова