ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1865/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

справу №916/1865/24

за позовом: Комунальної установи «ОДЕСРЕКЛАМА» Одеської міської ради (65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Хропач Олени Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 13136,54 грн.

В С Т А Н О В И В:

Комунальна установа «ОДЕСРЕКЛАМА» Одеської міської ради звернулася до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Хропач Олени Олександрівни 13 136,54 грн., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів №1953-од від 01.02.2020 щодо оплати наданого права тимчасового використання місць для розташування рекламних засобів, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість з 01.02.2020 по 31.03.2024 у сумі 13 136,54 грн., яка складається з основного богу у сумі 7671 грн. та пені в сумі 5465,54 грн.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

01.05.2024 Господарським судом Одеської області постановлено ухвалу, якою позовну заяву Комунальної установи «ОДЕСРЕКЛАМА» Одеської міської ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження. В ухвалі суду сторонам встановлено строки на подання до суду заяв по суті справи, а також роз`яснено про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвалу суду від 01.05.2024, яку направлено відповідачу на адресу зазначену у позові та у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, повернуто до суду органами поштового зв`язку, із зазначенням причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Господарський суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, яким в даному випадку є суд (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Проте, відповідач відзив на позов до суду не надав.

Клопотання про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України, від сторін до суду також не надходило.

Отже, враховуючи, вжиття господарським судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, та забезпечення реалізації відповідачем своїх прав на судовий захист, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, а також враховуючи строки розгляду даної справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено:

01.02.2020 між Комунальною установою «ОДЕСРЕКЛАМА» Одеської міської ради (Установа, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Хропач Оленою Олександрівною (Користувач, відповідач) укладений договір №1953-од на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів, згідно з яким Установа надає Користувачу право за плату тимчасово використовувати для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, або інших об`єктах, що перебувають на утриманні органів, підприємств, установ та/або організації Одеської міської ради та не передані у власність іншим особам.

Відповідно до п.2.2 договору місця для розташування рекламних засобів та розрахунок плати за їх використання визначаються у відповідних додатках до цього договору.

Згідно з п.2.3 договору Користувач використовує надані йому місця виключно за цільовим призначенням з дня укладання сторонами цього договору та відповідного додатку до нього, сплачує вартість користування цими місцями в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.5.1 договору плата за цим Договором визначається на підставі пункту 14.6. Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі у новій редакції.

Згідно з п.5.2 договору Користувач вносить плату за цим договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів до бюджету міста Одеси на відповідний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України, зазначений в цьому договорі.

Відповідно до п.6.1 договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим Договором винна Сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки відповідно до чинного законодавства. Відшкодування збитків не звільняє винну сторону від виконання умов договору.

Згідно з п.п.6.2-6.4 договору у випадку прострочення платежів, передбачених пп. 5.1, 5.2 цього договору, Користувач сплачує на користь Установи пеню від суми простроченого платежу за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Нарахування пені не припиняється через шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано. Позовна давність щодо стягнення плати за цим договором та пені, передбачених п.6.1 договору, встановлюється строком в 4 роки.

Відповідно до п.8.3 договору договір укладений з 01.02.2020 по 30.10.2024.

Згідно з п.8.5.4 договору договір достроково припиняє свою дію у випадку розірвання договору Установою у односторонньому порядку у разі несплати Користувачем плати за договором протягом двох або більше місяців поспіль.

У Додатку №1 до договору на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів №1953-од від 01.02.2020 визначений перелік рекламних засобів, до якого включено рекламний засіб сіті-лайт за адресою: вул. Черняховського, 13-А, розмір рекламного засобу 1,8м*1,2м*2ст.

Окрім того у Додатку №1 до договору на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів №1953-од від 01.02.2020 сторонами затверджений розрахунок плати за право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів, які приймає у тимчасове користування відповідач, згідно з яким вартість послуги «Стаціонарні наземні середньо габаритні (до 5 кв.м.) спеціальні двосторонні рекламні засоби (тариф п.2) вул. Черняховського, 13-А» становить 518,40 грн.

У претензії від 02.04.2024 №257/01-27, яка вручена відповідачу 08.04.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за №653, позивач повідомив відповідача про наявну заборгованість за договором №1953-од від 01.02.2020 у сумі 13 005,45 грн., а також, що відповідно до п.8.5.4 договору, договір розірвано у односторонньому порядку за ініціативою КП «Одесреклама» 31.03.2023.

Висновки суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладений договір на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів №1953-од від 01.02.2020, згідно з яким позивач зобов`язався надати відповідачу право за плату тимчасово використовувати для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, або інших об`єктах, що перебувають на утриманні органів, підприємств, установ та/або організації Одеської міської ради та не передані у власність іншим особам, а відповідач в свою чергу зобов`язався вносити плату за цим договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата.

Згідно вимог ч. 7 ст. 193 ГК України законодавцем в імперативному порядку закріплено, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 525 Цивільного Кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Між тим, з наявних матеріалів справи господарським судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання щодо внесення повної та своєчасної оплати за договором, у зв`язку з чим борг відповідача станом на 31.03.2023 становить 7671 грн.

Приймаючи до уваги, що відповідач не надав до суду жодних заперечень щодо наявної заборгованості та матеріали справи не містять доказів її оплати відповідачем, господарський суд вважає позовні вимоги КП «Одесреклама» в частині стягнення з відповідача заборгованості з оплати наданого права тимчасового використання місць для розташування рекламних засобів у сумі 7671 грн. цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.6.2 договору у випадку прострочення платежів, передбачених пп.5.1, 5.2 цього договору, Користувач сплачує на користь Установи пеню від суми простроченого платежу за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно з п.6.3 договору нарахування пені не припиняється через шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені за період з 28.02.2020 по 31.03.2024, який здійснений позивачем та згідно з яким розмір пені становить 5465,54 грн., судом встановлено, що вказаний розрахунок виконано позивачем за весь період дії договору (початок нарахування пені з 28.02.2020).

При цьому до матеріалів справи не надано доказів здійснення відповідачем оплат за №1953-од від 01.02.2020 за весь період його дії, що унеможливлює встановлення правомірності заявленої до стягнення пені за період з 28.02.2020 по 01.02.2022.

За таких обставин судом самостійно, в межах заявленого позивачем періоду нарахування пені, здійснено розрахунок пені на суму боргу, який заявлений до стягнення у даній справі, період з 01.02.2022 по 31.03.2024, який становить:

Період виникнення заборгованостіСума боргуПеріод пеніРозмір пені
Заборгованість станом на 01.02.2022413,40 грн.01.02.2022 - 31.03.2024363,11 грн.
Лютий 2022518,40 грн.01.03.2022 (27.02.2022 - вихідний) - 31.03.2024447,38 грн.
Березень 2022518,40 грн.29.03.2022 (27.03.2022 - вихідний) - 31.03.2024439,43 грн.
Квітень 2022518,40 грн.28.04.2022 - 31.03.2024 430,91 грн.
Травень 2022518,40 грн.28.05.2022 - 31.03.2024422,38 грн.
Червень 2022518,40 грн.28.06.2022 - 31.03.2024402,93 грн.
Липень 2022518,40 грн.28.07.2022 - 31.03.2024381,62 грн.
Серпень 2022518,40 грн.30.08.2022 (27.08.2022 - вихідний) - 31.03.2024358,19 грн.
Вересень 2022518,40 грн.28.09.2022 - 31.03.2024337,59 грн.
Жовтень 2022518,40 грн.28.10.2022 - 31.03.2024316,29 грн.
Листопад 2022518,40 грн.29.11.2022 (27.11.2022 - вихідний) - 31.03.2024293,56 грн.
Грудень 2022518,40 грн.28.12.2022 - 31.03.2024272,97 грн.
Січень 2023518,40 грн.28.01.2023 - 31.03.2024250,96 грн.
Лютий 2023518,40 грн.28.02.2023 - 31.03.2024228,94 грн.
Березень 2023518,40 грн.28.03.2023 - 31.03.2024209,06 грн.
Разом7671 грн. 5 155,32 грн.

Отже, за розрахунком господарського суду розмір пені за загальний період з 01.02.2022 по 31.03.2024 становить 5 155,32 грн.

Водночас господарський суд враховує норми матеріального права, а саме ст.233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України, які встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Окрім того, господарський суд враховує правовий висновок, який викладений у постанові ОП КГС від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, згідно з яким розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду. Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

З огляду на вищевикладене, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру пені, а також виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін в умовах воєнного стану, введеного за наслідком збройної агресії Росії проти України, враховуючи, що заборгованість виникла у період дії воєнного стану, а також те, що розмір нарахованої пені майже дорівнює розміру заявленого до стягнення боргу, господарський суд вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо необхідності зменшення розміру нарахованої відповідачу пені на 50% - до 2 577,66 грн.

Разом з цим, господарський суд вважає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст.76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов про часткове задоволення позовних вимог Комунальної установи «ОДЕСРЕКЛАМА» Одеської міської ради.

Інші матеріали справи вищевикладених висновків суду не спростовують.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обох сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладаючи при цьому судовий збір за всю суму пені без урахування зменшення на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Комунальної установи «ОДЕСРЕКЛАМА» Одеської міської ради до Фізичної особи-підприємця Хропач Олени Олександрівни про стягнення 13136,54 грн. задовольнити частково

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Хропач Олени Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунальної установи «ОДЕСРЕКЛАМА» Одеської міської ради (65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д, ) заборгованість у розмірі 7671 (сім тисяч шістсот сімдесят одна) грн., пеню у розмірі 2 577 (дві тисячі п`ятсот сімдесят сім) грн. 66 коп. та судовий збір у розмірі 2 365 (дві тисячі триста шістдесят п`ять) грн. 19 коп.

3.У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 22 липня 2024 р.

Суддя Г.Є. Смелянець