РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.07.2024Справа № 910/5332/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "Київпастранс"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

ОСОБА_1

про стягнення 140 577,42 грн

без виклику представників учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство "Київпастранс" з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" про стягнення 140 577,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність за нанесення шкоди якого застрахована у відповідача станом на 02.04.2023, порушено Правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження зупинки громадського транспорту, відновлення якої коштувало позивачеві 140 577,42 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.05.2024 відкрито провадження у справі № 910/5332/24 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, також ухвалою залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 , визначено сторонам строк для вчинення процесуальних дій.

Копія вказаної ухвали суду доставлена позивачу та відповідачу до електронних кабінетів 10.05.2024 о 00:59 год. та відповідно до приписів статті 242 Господарського процесуального кодексу України вважається врученою 11.05.2024.

Третій особі ухвала суду від 09.05.2024 направлена поштовим відправленням № 384.

24.05.2024 від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив позовні вимоги, заявлені позивачем у даній справі, з посиланням на те, що останній з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди та до моменту відновлення майна не звертався до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. При цьому, за твердженням відповідача, неповідомлення позивачем відповідача про настання дорожньо-транспортної пригоди до ремонту майна унеможливлює визнання розміру шкоди.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та затримок у доставці поштової кореспонденції) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.

Від сторін не надходило клопотань про розгляд даної справи з повідомленням викликом представників сторін.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

02.04.2023 у м. Києві по вул. Олени Теліги, 8, сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортного засобу «VOLVO XC90», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснив наїзд на зупинку громадського транспорту.

Внаслідок ДТП транспортний засіб та зупинка громадського транспорту отримали механічні пошкодження, таким чином, їх власникам було завдано матеріальних збитків.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «VOLVO XC90», д.н.з. НОМЕР_1 , на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP211456893.

Як вбачається з реєстраційних штампів від 13.04.2023 та 19.04.2024 позивач звертався до начальника Департаменту патрульної поліції з листом, в якому просив повідомити інформацію про водія транспортного засобу для подальшого стягнення вартості відновлення пошкодженого майна в судовому порядку.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.05.2023 у справі № 761/15214/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення та накладено штраф.

Як вказав позивач, відповідно до довідки від 08.05.2023 павільйон очікування, інвентарний номер 00127958, перебуває на балансі відокремленого підрозділу позивача Служби утримання рухомого складу та транспортної інфраструктури.

30.08.2023 між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бут-Т» (виконавець) укладено договір про надання послуг № 53.23-90, за умовами якого виконавець зобов`язався надати замовнику послуги, зазначені в п. 1.2 договору, а замовник - прийняти та оплатити послуги.

06.02.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «Бут-Т» виставлено позивачу рахунок № 6 на суму 140 577,42 грн, у т.ч. ПДВ.

Крім того, між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бут-Т» (виконавець) підписано акти наданих послуг від 06.02.2024 про те, що виконавцем були надані послуги з ремонту зупинки «Бабин Яр», вул. Олени Теліги, п/с трол. №№ 22, 27, 30 у напрямку вул. Милославської, на загальну суму 140 577,42 грн, які, як вбачається з виписки від 12.02.2024, були оплачені позивачем.

Як зазначається в позові, позивач звернувся до відповідача з листом від 01.03.2024 з заявою про здійснення страхового відшкодування.

Як вбачається з листа відповідача № 0504-02 від 05.04.2024, вказаний вище лист отриманий останнім 06.03.2024.

У вказаному листі відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування в розмірі 140 577,42 грн з посланням на те, що майно позивача не було збережено у такому стані, в якому знаходилось після ДТП, до моменту огляду його представником відповідача, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

У відзиві, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що позбавлений можливості встановити розмір заподіяної шкоди, враховуючи невиконання потерпілим (позивачем у даній справі) вимог п. 33-1.1. ст. 33-1 та п. 33.3. ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закону/Закону № 1961-IV).

Крім того, відповідач вказує, що виключно дії позивача, а саме: незбереження пошкодженої зупинки громадського транспорту, яка знаходиться в м. Києві по вул. Олени Теліги, 8, у такому стані, в якому остання знаходилася після ДТП, до моменту огляду представником відповідача, призвели до неможливості відповідача встановити розмір заподіяної шкоди відповідно до положень п. 22.1. ст. 22 та ст. 29 Закону.

Станом на дату подання даного відзиву Відповідач не отримував жодних повідомлень від водія транспортного засобу «VOLVO XC90», д.н.з. НОМЕР_1 , про настання події, що має ознаки страхового випадку, яка мала місце 02.04.2023 у м. Києві по вул. Олени Теліги, 8.

Таким чином, доводи представника позивача, що водій транспортного засобу «VOLVO XC90», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив повідомлення відповідача, не відповідають дійсності та є виключно його власним припущенням.

Враховуючи вищевикладене, відповідач не знав і не міг самостійно дізнатись про настання вищевказаної події до 06.03.2024 (до дати отримання заяви про здійснення страхового відшкодування від 01.03.2024, поданої позивачем).

Водночас, як вказує відповідач, неповідомлення водієм транспортного засобу «VOLVO XC90», д.н.з. НОМЕР_1 , позивача про настання події, яка має ознаки страхового випадку, жодним чином не позбавляє обов`язку позивача дотримуватись вимог п. 33-1.1. ст. 33-1 та п. 33.3. ст. 33 Закону № 1961-IV, а має за наслідком виключно можливість звернення позивача з регресною вимогою до водія у разі здійснення страхового відшкодування.

Крім того, в обґрунтування розміру позовних вимог позивачем не надано жодного звіту про оцінку, здійснення експертизи або висновку автотоварознавчого дослідження.

В обґрунтування розміру позовних вимог Позивачем надано лише копію рахунку № 6 від 06.02.2024 та акта наданих послуг № 6 від 06.02.2024.

Відповідач не може погодитись з розрахунками, зазначеними в рахунку № 6 від 06.02.2024 та акті наданих послуг № 6 від 06.02.2024, з огляду на наступне: 1) зазначена комерційна пропозиція, а не оціночна вартість деталей, які підлягають заміні; 2) зазначена комерційна пропозиція, а не оціночна вартість проведення відновлювального ремонту; 3) відсутній розрахунок розміру коефіцієнту фізичного зносу; 4) до позовної заяви не долучено жодних доказів, що ОСОБА_2 (особа, яка складала рахунок та акт надання послуг) володіє спеціальними знаннями та має відповідну кваліфікацію; 5) матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 (особа, яка складала рахунок та акт надання послуг) проводив особистий огляд пошкодженого майна; 6) рахунок та акт надання послуг складені однією датою, що викликає об`єктивні сумніви в їх достовірності, адже рахунок складається до початку виконання робіт, а акт надання послуг після їх фактичного виконання та приймання замовником виконаних робіт.

Отже, рахунок та акт надання послуг жодним чином не можуть стати підґрунтям для здійснення розрахунку розміру страхового відшкодування в розумінні положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Розглянувши подані сторонами докази, а також дослідивши викладені в заявах по суті доводи сторін та заперечення на такі доводи, суд зазначає про наступне

Відповідно до ч. 2 ст. 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно з п. 33-1.1. ст. 33-1 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо - транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа.

Відповідно до п. 33.3. ст. 33 Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Відповідно до п 34.2. ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Проте, під час розгляду даної справи сторонами не надано суду доказів того, що позивач як власник майна (пошкодженої в результаті ДТП зупинки громадського транспорту) повідомляв відповідача до звернення з листом від 01.03.2024 про настання дорожньо-транспортної пригоди, а також забезпечив зберігання такого майна в стані, в якому воно було на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 34.4. ст. 34 Закону № 1961-IV для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

14.03.2024 представником відповідача після отримання 06.03.2024 листа позивача від 01.03.2024 було проведено огляд зупинки громадського транспорту, яка знаходиться в м. Києві по вул. Олени Теліги, 8, та встановлено, що вищевказана зупинка громадського транспорту має задовільний стан, без виявлених пошкоджень, присутні сліди відновлювальних робіт (встановлені нові (свіжі) болти та шайби кріплень скла.

За результатами вказаного огляду працівником відповідача складено звіт від 14.03.2024, в якому також зафіксовано, що в ході розслідування вищевказаної події, яка має ознаки страхового випадку, було встановлено, що пошкоджена зупинка громадського транспорту, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , не була збережена у такому стані, в якому знаходилася після ДТП, до моменту огляду представником відповідача.

Відповідно до пп. 37.1.3. п. 37.1. ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Крім того, відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Однак, в обґрунтування розміру позовних вимог позивачем не надано жодного звіту про оцінку або висновку експертизи.

При цьому суд погоджується з доводами відповідача щодо непогодження з наданими позивачем в обґрунтування розміру позовних вимог рахунком № 6 та актом від 06.02.2024, оскільки у вказаних документах: 1) зазначена комерційна пропозиція, а не оціночна вартість деталей, які підлягають заміні; 2) зазначена комерційна пропозиція, а не оціночна вартість проведення відновлювального ремонту; 3) відсутній розрахунок розміру коефіцієнту фізичного зносу; 4) до позовної заяви не долучено жодних доказів, що ОСОБА_2 (особа, яка складала рахунок та акт надання послуг) володіє спеціальними знаннями та має відповідну кваліфікацію; 5) матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 (особа, яка складала рахунок та акт надання послуг) проводив особистий огляд пошкодженого майна.

Таким чином, надані позивачем документи не є належними доказами, оскільки жодним чином не підтверджують здійснення розрахунку розміру страхового відшкодування в розумінні положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 140 577,42 грн є недоведеними, у зв`язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

При цьому позивач не позбавлений можливості проведення оцінки майна та здійснення розрахунку розміру страхового відшкодування з урахуванням положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, шляхом проведення експертного дослідження, надання звітів особами, які відповідно до норм ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» мають право на проведення такої оцінки.

Проте, до позовної заяви у даній справі таких доказів позивачем не надано.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.07.2024.

Суддя О.Г. Удалова