РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2024Справа № 910/5218/24
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська обл., Обухівський р-н, смт Козин, вул. Рудиківська, 49, ідентифікаційний код 22927045) в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (63460, Харківська обл., Зміївський р-н, смт Слобожанське, Балаклійське шосе, 2, ідентифікаційний код 05471247)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглекон" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 121, офіс 199, ідентифікаційний код 42265100)

про стягнення 38 503,92 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29 квітня 2024 року до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції надійшла позовна заява № 25/471-1567 від 21.03.2024 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглекон" про стягнення витрат за плату перевезення надлишку вугілля в окремому вагоні № 52928280 в розмірі 38 503,92 грн (тридцять вісім тисяч п`ятсот три гривні 92 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки вугілля № 111/8 від 31.10.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2024 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.10.2023 між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вуглекон» (далі - відповідач) було укладено договір №111/8 від 31.10.2023 на поставку вугільної продукції, відповідно до умов якого відповідач поставляє (передає) у власність позивача, а позивач приймає і оплачує вугільну продукцію на зазначених у договорі умовах.

Відповідно до п. 2.1 договору зазначено, що поставка вугілля по договору здійснюється залізничним транспортом на умовах DDP (залізнична,станція призначення) згідно з «Інкотермс 2010. Правила ICC з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі», з урахуванням передбачених договором особливостей.

Загальна сума договору складається з визначеної відповідно до умов договору фактичної вартості поставленого вугілля, вартості доставки вугілля від залізничної станції відправлення до залізничної станції призначення територією України (далі - вартість доставки) у випадку її оплати постачальником і відшкодування покупцем, ПДВ у випадку його нарахування та не може перевищувати 60 000 000,00 грн (п. 6.1. договору).

Базова ціна означає ціну однієї тони вугілля при вказаних в пункті 5.1. договору базових показниках якості і не включає в себе вартість доставки. Базова ціна вугілля становить 5040,00 грн, в т.ч. ПДВ (20%) - 840,00 грн (п. 6.2. договору).

Згідно з пунктом 7.1. договору зазначено, що оплата вартості вугілля та вартості доставки/відшкодування вартості його доставки здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами Актів приймання-передачі вугілля та Актів відшкодування вартості доставки, в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту підписання відповідних Актів; також можлива часткова попередня оплата покупцем вартості вугілля на підставі рахунку наданого постачальником.

Відповідно до пункту 9.7 постачальник повністю відшкодовує покупцю всі збитки, витрати покупця, пов`язані з оплатою перевізнику коштів за нерівномірне завантаження вантажовідправником вагону вугіллям (нерівномірне завантаження візків), завантаження вантажовідправником вагону понад його вантажопідйомність, недовантаження вантажу або іншого порушення технічних умов навантаження і кріплення вантажів, затримку вагонів на станції призначення чи на підходах до неї з причин, що залежать від постачальника, а саме:

- штрафи, пеню;

- плату за перевантаження надлишку вугілля в окремий вагон;

- плату перевезення надлишку вугілля в окремому вагоні;

- плату за користування вагонами;

- плату за зберігання вантажу;

- плату за маневрові роботи та зважування;

- плату за надсилання телеграм;

- плату за роботу МЧ; та інші.

25.11.2023 на адресу Змїївської ТЕС ПАТ «Центренерго» вантажовідправник ДП «ВК «Краснолиманська» відвантажив вугілля марки «Г(Г2) (0-100)» згідно із залізничною накладною №49009608. В вагоні №63195119 маса нетто складає - 68 т.

Позивач у позовній заяві зазначає, що AT «Укрзалізниця» провела контрольне зважування вагона №63195119, в результаті якого виявлено його перевантаження. Надлишок вантажу вагою 6450 кг було перевантажено у окремий вагон №52928280 (залізнична накладна №47570916).

Згідно з графою 34 залізничної накладної №47570916 усього сплачено відправником (прописом) зазначено «Розрахунки на станції призначення».

Позивач зазначає, що доставку вантажу оплатила Змїївська ТЕС ПАТ «Центренерго».

Таким чином, позивач зазначає, що Зміївська ТЕС ПАТ «Центренерго» понесла витрати пов`язані за перевезення надлишку вугілля у окремому вагоні.

Вантажовідправником 04.12.2023 на адресу Змїївської ТЕС був направлений інформаційний лист №01/8-92 від 04.12.2023 щодо надлишку вантажу.

Відповідно до переліків № 20231203 від 03.12.2023, № 20231204 від 04.12.2023 (Філія єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень AT «Укрзалізниця»), залізницею із покупця стягувалась плата у розмірі 32 086,60 грн за доставку вагону.

21 грудня 2023 року на адресу ТОВ "Вуглекон" було скеровано претензію щодо сплати витрат Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» за доставку надлишку вугілля в окремому вагоні №52928280 в розмірі 38503,92 грн.

Також, було скеровано вимогу від 26 лютого 2024 №25/345-1123 та рахунок №1 від 20.02.2024 щодо сплати витрат в розмірі 38503,92 грн.

За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 38 503,92 грн плати перевезення надлишку вугілля в окремому вагоні №52928280.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Положеннями ч. 5 ст. 307 ГК України, які кореспондуються з положеннями частини 2 ст. 908 та ст. 920 ЦК України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно приписів ст. 909 ЦК України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Як було встановлено судом вище, 25.11.2023 на адресу Змїївської ТЕС ПАТ «Центренерго» вантажовідправник ДП «ВК «Краснолиманська» відвантажив вугілля марки «Г(Г2) (0-100)» згідно із залізничною накладною №49009608. В вагоні №63195119 маса нетто складає - 68 т.

Так, AT «Укрзалізниця» провела контрольне зважування вагона №63195119, в результаті якого виявлено його перевантаження. Надлишок вантажу вагою 6450 кг було перевантажено у окремий вагон №52928280 (залізнична накладна №47570916).

Згідно з пунктом 7.1. договору зазначено, що оплата вартості вугілля та вартості доставки/відшкодування вартості його доставки здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами Актів приймання-передачі вугілля та Актів відшкодування вартості доставки, в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту підписання відповідних Актів; також можлива часткова попередня оплата покупцем вартості вугілля на підставі рахунку наданого постачальником.

Судом встановлено, що згідно з графою 34 залізничної накладної №47570916 усього сплачено відправником (прописом) зазначено «Розрахунки на станції призначення», отже доставку вантажу оплатила Змїївська ТЕС ПАТ «Центренерго».

Відповідно до пункту 9.7 постачальник повністю відшкодовує покупцю всі збитки, витрати покупця, пов`язані з оплатою перевізнику коштів за нерівномірне завантаження вантажовідправником вагону вугіллям (нерівномірне завантаження візків), завантаження вантажовідправником вагону понад його вантажопідйомність, недовантаження вантажу або іншого порушення технічних умов навантаження і кріплення вантажів, затримку вагонів на станції призначення чи на підходах до неї з причин, що залежать від постачальника, а саме:

- штрафи, пеню;

- плату за перевантаження надлишку вугілля в окремий вагон;

- плату перевезення надлишку вугілля в окремому вагоні;

- плату за користування вагонами;

- плату за зберігання вантажу;

- плату за маневрові роботи та зважування;

- плату за надсилання телеграм;

- плату за роботу МЧ; та інші.

Так, судом встановлено, що вантажовідправником 04.12.2023 на адресу Змїївської ТЕС був направлений інформаційний лист №01/8-92 від 04.12.2023 щодо надлишку вантажу.

Таким чином, Зміївська теплова електрична станція ПАТ «Центренерго» понесла витрати пов`язані з перевезенням надлишку вугілля у окремому вагоні.

Відповідно до п.9.8. договору на підставі понесених витрат або збитків покупець надає постачальнику:

- оригінал рахунку про відшкодування своїх затрат або збитків;

- лист-вимогу про відшкодування затрат або збитків згідно рахунку;

- належним чином засвідчені копії документів, якими підтверджується факт невідповідності вугілля умовам договору або понесення витрат чи збитків відповідно до пункту 9.7. договору.

Відповідно до переліків № 20231203 від 03.12.2023, № 20231204 від 04.12.2023 (Філія єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень AT «Укрзалізниця»), залізницею із покупця стягувалась плата у розмірі 32 086,60 грн за доставку вагону.

21 грудня 2023 року на адресу ТОВ «Вуглекон» було скеровано претензію щодо сплати витрат Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» за доставку надлишку вугілля в окремому вагоні №52928280 в розмірі 38503,92 грн.

Також, було скеровано вимогу від 26 лютого 2024 №25/345-1123 та рахунок №1 від 20.02.2024 щодо сплати витрат в розмірі 38503,92 грн.

При цьому, з огляду на відсутність заперечень відповідача, суд не ставить під сумнів правильність здійсненого позивачем розрахунку витрат з перевезення надлишку вугілля.

Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав про стягнення з відповідача на користь позивача витрати за плату перевезення надлишку вугілля в окремому вагоні №52928280 в розмірі 38 503,92 грн.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно пункту 3 частини 4 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/13407/17.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглекон" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 121, офіс 199, ідентифікаційний код 42265100) на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська обл., Обухівський р-н, смт Козин, вул. Рудиківська, 49, ідентифікаційний код 22927045) в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (63460, Харківська обл., Зміївський р-н, смт Слобожанське, Балаклійське шосе, 2, ідентифікаційний код 05471247) витрати за плату перевезення надлишку вугілля в окремому вагоні в розмірі 38 503 (тридцять вісім тисяч п`ятсот три) грн 92 коп. та судовий збір в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 19.07.2024

Суддя І.О. Андреїшина