РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2024Справа № 910/5821/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УВК-Інтернешнл" (м. Київ)

про стягнення 140 000,00 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УВК-Інтернешнл" про стягнення 140 000,00 грн заборгованості за Заявкою №2261 від 02.01.2024 на надання транспортно-експедиційних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2024 відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заяв та клопотань.

Відповідач копію цієї ухвали Господарського суду міста Києва отримав 22.05.2024 в електронному кабінеті, про що судом отримано відповідне повідомлення, тож про розгляд даної справи повідомлений належним чином.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. При цьому з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" (Перевізник), згідно з досягнутою домовленістю, було отримано від Товариства з обмеженою відповідальністю "УВК-Інтернешнл" (Замовник) Заявку №2261 згідно Договору перевезення на надання транспортно-експедиційних послуг.

Відповідно до Заявки № 2261 від 02.01.2024 Перевізник зобов`язується доставити довірений йому відправником вантаж до місця призначення і видати його уповноваженій особі, а Замовник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

На виконання взятих на себе згідно Заявки №2261 від 02.01.2024 зобов`язань ТОВ "Антарес Інвест М" було здійснено міжнародне перевезення вантажу за маршрутом Латвія - Україна, що підтверджується міжнародною накладною LV-10765.

Згідно з п. п. 16-17 Заявки № 2261 від 02.01.2024 року сума фрахту становить 140 000,00 грн + затрати на кордоні. Умови оплати: по оригіналам до 14 днiв.

Таким чином, позивач вказує, що ним було виконано взяті за Заявкою № від 02.01.2024 зобов`язання на загальну суму 140 000,00 грн. та виставлено рахунок на оплату №21 від 23.01.2024.

08.02.2024 позивачем було надіслано на адресу відповідача оригінали документів на підписання та проведення оплати.

Однак, відповідач свої зобов`язання не виконав, оригінали документів з підписами не повернув, та не сплатив вартість перевезення у розмірі 140 000,00 грн.

05.03.2024 позивач на адресу відповідача надіслав вимогу №05/24 з проханням в семиденний строк з моменту отримання вимоги, сплатити заборгованість за Заявкою №2261 від 02.01.2024 у розмірі 140 000 грн, яка відповідачем залишена без відповіді та задоволення, що зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Заявку як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 ЦК України).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження позивача з боку відповідача належними доказами не спростовані.

З огляду на викладене, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, зокрема, надані позивачем Заявку №2261 від 02.01.2024, накладну CMR, рахунок на оплату №21 від 23.01.2024, Акт надання послуг №22 від 23.02.2024, вимогу від 04.03.2024 та поштові квитанції з описами вкладення, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УВК-Інтернешнл" (02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, 1в, каб. 96; ідентифікаційний код 438643345) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" (01024, місто Київ, вулиця Академіка Богомольця, будинок 7/14, приміщення 182; ідентифікаційний код 37881886) 140 000 (сто сорок тисяч) грн 00 коп. заборгованості та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко