ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

25 липня 2024 року м.Харків Справа № 913/30/23
Провадження №33/913/30/23
за позовом фізичної особи-підприємця Сивака Олександра Вячеславовича, АДРЕСА_1 ,
до фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ,
про стягнення 749 448 грн 04 коп.,
секретар судового засідання Шептовицька А.А.,
у засіданні брав участь в режимі відеоконференції - приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький А.А.
Рішенням Господарського суду Луганської області від 29.05.2023 позов задоволено повністю; присуджено до стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця Сивака Олександра Вячеславовича основний борг в сумі 749 448 грн 04 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 5 995 грн 58 коп.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.06.2023 повернуто з Державного бюджету України фізичній особі-підприємцю Сиваку Олександру Вячеславовичу судовий збір у сумі 5 246 грн 14 коп., сплачений за подання позову згідно квитанції №МРМ1-2А74-АСКВ-3СХ2 від 22.11.2022 на суму 11 241 грн 72 коп.

Додатковим рішенням Господарського суду Луганської області від 12.06.2023 присуджено до стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця Сивака Олександра Вячеславовича витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 12 000 грн 00 коп.

На виконання рішення Господарського суду Луганської області від 29.05.2023 у справі №913/30/23, яке набрало законної сили 20.06.2023, супровідним листом від 21.06.2024 направлено стягувачу наказ Господарського суду Луганської області від 20.06.2023 №913/30/23.

На виконання додаткового рішення Господарського суду Луганської області від 12.06.2023 у справі №913/30/23, яке набрало законної сили 04.07.2023, супровідним листом від 04.07.2023 направлено стягувачу наказ Господарського суду Луганської області від 04.07.2023 № 913/30/23.

23.07.2024 через канцелярію суду від приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького Андрія Андрійовича надійшло подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України за вих.№30156 від 16.07.2024, в якому виконавець просить встановити боржнику - громадянину ОСОБА_1 , тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України на строк до повного виконання зведеного виконавчого провадження №72594523, відкритого щодо виконання вказаних наказів суду.

Подання мотивоване тим, що на думку приватного виконавця, у даній справі наявні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до повного виконання зведеного виконавчого провадження. Обставинами, які підтверджують наявність таких підстав, виконавець зазначає наступне:

- неподання боржником декларації про майно та доходи у встановлений строк;

- у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення;

- на виклики приватного виконавця боржник не з`являється;

- оскільки інші заходи примусового характеру, вжиті виконавцем, зокрема звернення стягнення на кошти та майно боржника, не призвели до повного та своєчасного виконання рішення суду, то дієвим заходом є встановлення обмеження у праві виїзду.

Також в поданні приватний виконавець просив провести судове засідання з розгляду подання за його участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 23.07.2024 подання у справі №913/30/23 передане на розгляд судді Драгнєвіч О.В.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 24.07.2024 прийнято подання приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького А.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за вих.№30156 від 16.07.2024 у справі №913/30/23 до розгляду; призначено для розгляду подання судове засідання на 25.07.2024 об 11 год. 45 хв.; задоволено клопотання приватного виконавця про проведення судового засідання за його участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В судовому засіданні з розгляду подання 25.07.2024 прийняв участь в режимі відеоконференції за його клопотанням, задоволеним судом, лише приватний виконавець Папроцький А.А.; згідно положень ч.4 ст.337 ГПК України сторони судом не повідомлялись та не викликались в судове засідання.

Суд заслухав пояснення приватного виконавця, який підтримав в судовому засіданні заявлену вимогу у поданні, просив застосувати до боржника тимчасове обмеження у праві його виїзду за межі України на строк до повного виконання зведеного виконавчого провадження.

За результатами розгляду подання судом проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини за поданням, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду подання, суд встановив наступне.

На виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького Андрія Андрійовича перебувають виконавчі провадження - ВП №72594085 з примусового виконання наказу №913/30/23, виданого 20.06.2023 Господарським судом Луганської області про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця Сивака Олександра Вячеславовича основний борг в сумі 749 448 грн 04 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 5 995 грн 58 коп., та ВП №72593687 з примусового виконання наказу №913/30/23, виданого 04.07.2023 Господарським судом Луганської області про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця Сивака Олександра Вячеславовича витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 12 000 грн 00 коп.

Зокрема, 22.08.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким А.А. винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень №72594085, №72593687, які були скеровані рекомендованою кореспонденцією на адресу боржника як ВПО, додатково зазначену судом в наказах ( АДРЕСА_3 ), на підтвердження чого виконавцем долучено копію списку згрупованих відправлень №151/2023 з копією фіскального чеку Укрпошти.

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження зобов`язано боржника подати декларацію про майно та доходи протягом п`яти робочих днів.

Боржником вказану декларацію виконавцю не подано.

22.08.2023 приватним виконавцем прийнято постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 72594085 та № 72593687 у зведене виконавче провадження № 72594523.

Також 22.08.2023 прийнято постанову ВП №72594085 про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення

22.08.2023 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 844707,98 грн.

У відповідях АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК» за вих.№24-1655 від 17.07.2024, АТ «КРИСТАЛБАНК» за вих.№974-інфо від 17.07.2024, АТ «Укрексімбанк» за вих.№ 0025800/20607-24 від 17.07.2024, АТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» за вих.№10/1/02-14/4-2104 від 17.07.2024, «ІНГ Банк Україна» за вих.№1455 від 16.07.2024, АТ ПІРЕУС БАНК МКБ за вих.N9236/07-111 від 16.07.2024, повідомили виконавця що постанова про арешт коштів боржника від 22.08.2023 не підлягає виконанню, у зв`язку з відсутністю відкритих в банках рахунків на ім`я боржника.

В судовому засіданні 25.07.2024 приватний виконавець на запитання суду пояснив, що АТ"Універсал Банк" та АТ КБ «Приватбанк» хоча повідомляли про наявність відкритих рахунків у боржника, однак зазначили про неможливість виконання (недостатньо коштів для виконання постанови, на відкритих рахунках обліковуються кошти в залишку приблизно по 1 грн ).

22.08.2023 приватним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми звернення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 844707,98 грн.

Згідно відповіді МВС України від 10.07.2024 повідомлено, що відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 387032733 від 16.07.2024 з`ясовано, що відсутні відомості про зареєстроване нерухоме майно боржника в цих реєстрах.

Приватний виконавець зазначає про те, що 23.11.2023 ним надіслано боржнику виклик №21030 (на адресу боржника як ВПО, додатково зазначену судом в наказах - АДРЕСА_3 ) з вимогою з`явитись до виконавця 06.12.2023 року о 14:00 год. щодо сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату; зобов`язано надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання; достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), утому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за ї межами, з зазначенням назви відповідної установи та ї адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів ат додатків до них; достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, втому числі майнові права, що с предметом застави/іпотеки, з наданням копій підтверджуючих документів; копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; довідку про склад сім`ї; документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної та/або спільної власності.

Повторно, як вказує приватний виконавець, 08.04.2024 та 06.06.2024 ним ще двічі направляли виклики боржнику №19933 та №25037 з вимогами прибути до виконавця 24.04.2024 о 14:00 год. та 19.06.2024 о 14:00 год. щодо сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

Доказів направлення вказаних викликів на адресу боржника приватний виконавець суду не надав.

Приватний виконавець зазначає, що боржник не з`явився на його виклики.

За вказаних обставин, приватний виконавець посилається на наявність підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон у відповідності до положень ст.337 ГПК України, що на його переконання сприятиме виконанню боржником рішення суду.

Надаючи оцінку встановленим судом обставинам за поданням приватного виконавця, а також наданим виконавцем доказам на підтвердження заявленої вимоги, суд зазначає наступне.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 180рп/2012).

Згідно з приписами ч.1 ст.18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч.3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Правове регулювання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, як процесуального питання, пов`язаного з виконанням судових рішень у господарських справах, визначене ст.337 ГПК України, згідно з якою тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з правової позиції, викладеної Верховним Судом у складі колегії суддів КГС у постанові від 19.08.2020 у справі №910/8130/17, судом зауважено , що Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права. Відтак якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України "Про виконавче провадження".

Отже, суд звертає увагу на те, що нормами діючого законодавства передбачена можливість тимчасового обмеження виїзду за кордон боржника лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Поняття ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, відсутність майна чи достатньої суми грошових коштів, а також самого боржника за місцем реєстрації не свідчить про вчинення свідомих дій боржником, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Таким чином, наявність самого лише зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, якщо не доведений факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Відповідно до вищевказаного листа Верховного Суду України, однією з підстав для відмови у задоволенні подання виконавця є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Нарізі приватний виконавець зазначає про обізнаність боржника про відкрите виконавче провадження та неодноразові виклики боржника з вимогою прибути до виконавця, адже постанови про відкриття провадження та виклики були направлені приватним виконавцем рекомендованою кореспонденцією на адресу зазначену в наказах ( АДРЕСА_3 ), крім того, за твердженням виконавця в судовому засіданні, боржник отримує відповідні дані про наявність відкритого виконавчого провадження через за стосунок «Дія» та через електронний кабінет в системі «Електронний суд».

Дослідивши надані матеріали виконавчого провадження, суд не може погодитися із доводами приватного виконавця, оцінює їх критично з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів, на підтвердження направлення боржнику постанов про відкриття виконавчого провадження виконавцем долучено копію списку згрупованих рекомендованих відправлень №151/2023 з копією фіскального чеку Укрпошти.

Однак, як вбачається, відповідне направлення було направлено рекомендованим листом без оформлення повідомлення про вручення; тож відповідні дані про вручення/ не вручення (із зазначенням підстав поштовим органом у разі не вручення адресату) в матеріалах справи відсутні.

Крім того, в наданому списку згрупованих рекомендованих відправлень №151/2023 взагалі не зазначено які саме документи направлялися приватним виконавцем боржнику.

Як уже зазначалося вище, доказів направлення вказаних викликів з вимогами прибути на адресу боржника рекомендованими листами приватний виконавець суду взагалі не надав.

Окремо суд звертає увагу на посилання виконавця про направлення кореспонденції боржнику на зазначену в наказі адресу ( АДРЕСА_3 ), та зауважує про наступне.

Як вбачається з рішення та виданих наказів суду, під час розгляду справи судом з`ясовувалося шляхом направлення відповідних запитів до Державного демографічного реєстру, Рівненської міської ради; Луганської обласної державної адміністрації - обласної військово-цивільної адміністрації; Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної Міграційної Служби України, Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби у Рівненській області, Міністерства соціальної політики України, місце реєстрації проживання відповідача у справі.

Так, згідно отриманих даних Державного демографічного реєстру, від Державної Міграційної Служби України, зареєстрованою адресою місця проживання відповідача є: квартал Мирний, буд. 17, кв. 137, м. Луганськ, Луганська область.

Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22.12.2022 №309 вся територія Луганського району Луганської області є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 07.04.2014.

На думку суду, оскільки існувала можливість того, що відповідач - громадянин ОСОБА_1 міг виїхати з адреси свого місця реєстрації проживання (м.Луганськ) та наразі є внутрішньо переміщеною особою, для з`ясування зареєстрованого місця проживання цієї особи як внутрішньо переміщеної на час розгляду спору суд звертався до Міністерства соціальної політики України із відповідним запитом.

На запит суду Міністерством соціальної політики України листом від 26.04.2023 було повідомлено суду, що станом на 25.04.2023 ОСОБА_1 перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Враховуючи зазначене, в наказах суд зазначив, що зареєстрованою адресою місця проживання боржника є: АДРЕСА_2 ; адреса проживання боржника як внутрішньо переміщеної особи є: АДРЕСА_3 .

Однак, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, приватний виконавець зазначених обставин повною мірою не врахував, направляючи протягом 2023 2024 років кореспонденцію на адресу боржника - АДРЕСА_3 , яка була актуальна саме станом на початок 2023 року (коли судом під час розгляду спору з`ясовувалися обставини щодо наявності інших можливих адрес у відповідача для отримання процесуальних документів); однак, актуальність цієї адреси боржника під час вчинення виконавчих дій станом вже на кінець 2023 року, та в 2024 році, приватний виконавець не перевірив.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази того, що приватний виконавець звертався до компетентних органів (Головного управління державної міграційної служби України, Міністерства соціальної політики України, робив запити до демографічного реєстру) для з`ясування актуального місця проживання боржника.

Дані, які б підтвердили, що боржник продовжує обліковуватися внутрішньо переміщеною особою та вказана адреса ( АДРЕСА_3 ), на яку направляв виконавець кореспонденціє, залишається актуальною станом на час вчинення виконавчих дій протягом 2023 2024 років, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, вихід за зазначеним місцем проживання боржника для перевірки та вручення процесуальних документів виконавчого провадження боржнику приватним виконавцем також не здійснювався.

Посилання виконавця на те, що боржник отримує відповідні дані про наявність відкритого виконавчого провадження також через застосунок «Дія» та через електронний кабінет в системі «Електронний суд», суд оцінує критично.

Адже за даними системи «Діловодства спеціалізованого суду» боржник не має зареєстрованого електронного кабінету в системі «Електронний суд», і в матеріалах справи відсутні дані про те, що боржник зареєстрований та користується застосунком «Дія».

З огляду на вищевикладене, у суду відсутні достовірні докази обізнаності боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та викликів його до приватного виконавця.

Крім того, ігнорування та невиконання вимог приватного виконавця у першу чергу, повинно мати наслідком накладення штрафу, передбаченого ст.188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення (тобто реалізація виконавцем власної компетенції та в силу ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» притягнення боржника до відповідальності за невиконання законних вимог виконавця або неявку без поважних причин за його викликом), а не обмеження особи у здійсненні її конституційних прав. Таке обмеження можливо за існування виключних обставин та доведеності наявності таких обставин приватним виконавцем.

Зазначене не було враховано приватним виконавцем та відповідні заходи притягнення до відповідальності боржника не вчинялися.

Суд зауважує, що ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям.

Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного (приватного) виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Аналіз Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України" дає підстави для висновку про те, що цим Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин виконавець повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання. Саме це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Також, Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі №331/8536/17 виклав правову позицію, яка полягає у наступному: тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Тобто наявність лише самого зобов`язання у боржника, не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження такої особи у праві виїзду за кордон.

Проте, у даному випадку приватним виконавцем встановлено відсутність у боржника майна та коштів, за рахунок яких могло б бути виконано судове рішення у справі (зокрема згідно відповідей, отриманих виконавцем на його запити, які долучені до подання).

Однак, суд зауважує про те, що такі обставини не можуть свідчити про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду.

Натомість, дослідивши надані приватним виконавцем матеріали виконавчого провадження в обґрунтування наявності підстав для застосування судом такого виключного заходу - як тимчасове обмеження боржника у праві виїзду до повного виконання зведеного виконавчого провадження, суд не може погодитися із доводами виконавця та дійшов висновку про те, що приватним виконавцем не в повному обсязі реалізовано надані йому права та обов`язки, не вжито всіх можливих заходів з примусового виконання рішення суду, що суперечить принципам ефективності, своєчасності та повноти вчинення виконавчих дій, передбачених ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, в наданих матеріалах виконавчого провадження відсутні докази звернення приватного виконавця із відповідними запитами до всіх компетентних органів (Державної податкової служби, Державної фіскальної служби України, Головного управління держпраці, Пенсійного фонду України, Управління Державної служи з питань праці, Держпродспоживслужби України, Головного управління Держгеокадастру, Національної комісії з цінних паперів і фондового ринку, тощо) з метою встановлення дійсного майнового стану боржника, з`ясування місця роботи, ймовірних джерел отримання доходів, здійснення перевірки чи перебуває у власності/оренді боржника земельні ділянки, цінні папери, чи є боржник власником майнових прав, частки в статутному капіталу, тощо.

Крім того, вихід за місцем проживання боржника для встановлення належного боржнику майна, на яке може бути звернуто стягнення, перевірка майнового стану за місцем проживання, приватним виконавцем також не вчинявся.

Суд зауважує і про те, що приватним виконавцем також не реалізовані свої повноваження повною мірою, заходи впливу до боржника не застосовувалися, зокрема не подано суду доказів притягнення боржника до відповідальності за невиконання законних вимог виконавця або неявку без поважних причин за викликом виконавця, згідно норм ст.76 Закону України Про виконавче провадження.

Крім того, приватний виконавець не вичерпав процесуальних можливостей - застосування до боржника заходів примусового приводу в порядку, передбаченому абз. 2 п.14 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження.

Отже, при розгляді подання виконавець повинен довести яким чином обмеження у праві виїзду за межі України боржника забезпечить виконання рішення суду у цій справі, адже застосування судом норми щодо обмеження фізичної особи у перетині кордону України не є за своєю правовою природою видом санкції, тобто покарання за невиконання боржником рішення, а лише має на меті забезпечити виконання цього рішення суду.

За змістом ч.2 сст.337 ГПК України тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом лише як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Розглянувши доводи приватного виконавця, суд зауважує про те, що у доданих до подання матеріалах виконавчого провадження відсутні докази та не наведено обґрунтувань, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України боржника забезпечить виконання рішення суду у цій справі.

В матеріалах справи відсутні докази того, що приватний виконавець звертався до компетентних органів (Головного управління державної міграційної служби України, Державної прикордонної служби України) з метою з`ясування чи видавався боржнику паспорт громадянина України для виїзду за кордон, чи перетинав боржник з часу прийняття рішення у справі державний кордон України.

Докази того, що боржник перетинав кордон України, або має намір вибути за межі України з метою невиконання рішення суду, наразі в матеріалах справи відсутні.

Окремо суд звертає увагу на те, що законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, згідно з якою фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Як вже зазначалося вище, Закон України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, суд зауважує про те, що у зв`язку з введенням в Україні правового режиму воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та на виконання вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено правила виїзду за межі України окремих категорій осіб.

За загальним правилом, на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, обмежено виїзд за межі України.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що матеріали подання приватного виконавця не містять доказів зловживання, свідомого невиконання боржником зобов`язання з погашення боргу та переконливого обґрунтування, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України боржника - громадянина ОСОБА_1 , забезпечить виконання рішення суду у справі №913/30/23.

Натомість викладені приватним виконавцем доводи в поданні та надані матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що виконавцем не вчинені всі можливі заходи для виконання, та відсутні достовірні відомості про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження, докази щодо направлення та отримання боржником викликів до приватного виконавця, що свідчило б про зловживання боржника та залишення їх свідомо без виконання.

Встановлена приватним виконавцем відсутність у боржника нерухомого майна та коштів на рахунках, за рахунок яких могло б бути виконано наразі судове рішення у справі, за неповноти здійснення виконавцем всіх можливих дій для з`ясування майнового стану боржника, його місця роботи, ймовірних джерел отримання доходу тощо, не може свідчити про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду.

Докази того, що боржник вчиняє свідомі дії з метою невиконання рішення суду (відчужує майно, здійснює його перереєстрацію на інших осіб, приховує отримані доходи, тощо) в матеріалах справи відсутні.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Тому, оскільки приватним виконавцем не надано суду належних доказів, які б доводили необхідність застосування такого виключного заходу забезпечення виконання судового рішення як обмеження боржника у праві виїзду за кордон, суд вважає відсутніми правові підстави для задоволення подання приватного виконавця.

Керуючись ст.ст.73-74, 86, 233 - 235, 337 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького Андрія Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - громадянина ОСОБА_1 за вих.№30156 від 16.07.2024 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені стст.256-257 ГПК України.

Повний текст ухвали підписано 26.07.2024.

Суддя Олена ДРАГНЄВІЧ