СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Харків Справа № 922/509/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.

при секретарі Семенові О.Є.

за участю:

позивача - адвокат Бондаренко Я.О., ордер серії №АН1377705 від 01.05.2024 року;

відповідача - адвокат Смотров О.І., ордер серії АХ№1177208;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" апеляційну скаргу представника Приватної фірми "Діоніс-95" - адвоката Бондаренко Я.О. (вх. №1159Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 23.04.2024 року у справі №922/509/24, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Погорелова О.В.), повний текст якого складено 03.05.2024 року

за позовом Приватної фірми "Діоніс-95", м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Державне підприємство "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Баркової Наталії Володимирівни, м. Харків

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.04.2024 року у справі № 922/509/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Представник Приватної фірми "Діоніс-95" - адвокат Бондаренко Я.О. з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" з апеляційною скаргою в електронній формі, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23.04.2024 року у справі та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ФОП Баркова Наталія Володимирівна на користь ПФ "Діоніс-95" заборгованість з суборендної плати в сумі 697 684,53 грн., інфляційні втрати у сумі 218 375,26 грн., пеню у сумі 102 454,50 грн. та 3% річних у сумі 41 913,56 грн.; стягнути з ФОП Баркова Наталія Володимирівна на користь ПФ"Діоніс-95" заборгованість з відшкодування комунальних послуг в сумі 2 214 870,87 грн., інфляційні втрати у сумі 127 461,74 грн., пеню у сумі 376 897,28 грн. та 3% річних у сумі 54 117,87 грн.; розірвати договір № 1 суборенди державного майна від 18.06.2021р. укладений між ФОП Баркова Наталія Володимирівна та ПФ "Діоніс-95"; зобов`язати ФОП Баркова Наталія Володимирівна повернути орендоване майно - нежитлові приміщення № № 7', 9', 9a', 10',11', 50', 51', III', IV на цокольному поверсі, загальною площею 188,2 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, проспект Науки, будинок, 9 - ПФ "Діоніс-95" за Актом приймання-передачі.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

В порушення умов договору, відповідач не сплачує суборендну плату з березня 2022 року по теперішній час; борг зі сплати суборендної плати становить 697 684,53 грн.

У зв`язку із відсутністю листів (заяв) з боку позивача та відповідача, договір суборенди було продовжено до 31.12.2024 року.

Між сторонами не укладався відповідний акт приймання-передачі (повернення), а майно позивачу не поверталося; факт користування відповідачем нерухомим майном підтверджується: відсутністю укладеного між сторонами акту приймання - передачі (повернення) нерухомого майна (пункт 2.3 договору суборенди); відсутністю листів відповідача щодо прийняття позивачем нерухомого майна з суборенди; відповідач продовжував сплачувати суборендну плату за користування об`єктом суборенди після 31.12.2021 року (платіжні доручення від 05.01.2022 року та від 15.02.2022 року), чим підтверджував продовження користування нерухомим майном, а отже і терміну дії договору.

Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21.04.2024 року у справі № 910/6947/22 та від 12.03.2023 року у справі № 917/565/22, від 20.09.2023 року у справі № 904/2275/22.

Відповідач не компенсує спожиті комунальні послуги з січня 2022 по теперішній час; заборгованість з компенсування комунально-експлуатаційних послуг станом 31.01.2024 року становить 2 214 870,87 грн.

Пунктом 11.1 договору визначено, що позивач має право виступити з ініціативою щодо розірвання договору, зокрема у разі не сплати або несвоєчасної сплати орендної плати більше 10 календарних днів.

З огляду на те, що відповідачем не виконуються умови договору суборенди в частині сплати суборендної плати протягом трьох місяців підряд (з березня 2022 по теперішній час), позивач має усі правові підстави, у судовому порядку, розірвати договір суборенди та вимагати повернення майна.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2024 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією проти України. Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023 року, №49/2024 від 05.02.2024 року, №271/2024 від 06.05.2024 року відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану" встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2024 року апеляційну скаргу представника Приватної фірми "Діоніс-95" - адвоката Бондаренко Я.О на рішення господарського суду Харківської області від 23.04.2024 року у справі №922/509/24 залишено без руху; останнього зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

13.05.2024 року на адресу суду від апелянта надійшло клопотання (вх.№6588), на виконання вимог ухвали суду від 07.05.2024 року, яке, разом з додатками, долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Приватної фірми "Діоніс-95" - адвоката Бондаренко Я.О. на рішення господарського суду Харківської області від 23.04.2024 року у справі №922/509/24; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу до розгляду на "26" червня 2024 р. о 10:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; запропоновано учасникам справи свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: та телекомунікаційної мережі "Електронний суд"; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; попереджено, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; витребувано з господарського суду Харківської області матеріали справи №922/509/24.

16.05.2024 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/509/24 (вх.№6835).

27.05.2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 7253), який долучено до матеріалів справи, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, в обґрунтування якого вказує на те, що спірний договір припинився у зв`язку з закінченням строку, на який було його укладено, а саме 31.12.2021 року, а також приймаючи до уваги відсутність заяв з боку суборендаря про продовження вказаного договору, суд дійшов правильного висновку, що вимога позивача про розірвання договору суборенди державного майна № 1 від 18.06.2021 року є такою, що не ґрунтується за приписах матеріального права; відповідач не може бути визнаним таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за період з 01.02.2022 року по 31.01.2024 року, оскільки договір суборенди припинився 31.12.2021 року і з цього часу майно не було у володінні та/або користуванні відповідача; як наслідок, вимога позивача про стягнення заборгованості зі здійснення суборендних платежів за період з 01.02.2022 року по 31.01.2024 року судом правильно визнана необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню; будь-яких належним чином оформлених рахунків на оплату комунальних платежів за період 01.01.2022 року по 31.01.2024 року орендар (кредитор) суборендарю (боржник) не виставляв; з боку відповідача відсутнє порушення грошового зобов`язання зі сплати комунальних платежів, що дає підстави дійти висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про стягнення компенсації комунальних платежів на загальну суму 2214870,87 грн.; вимога позивача про стягнення компенсації комунальних платежів на загальну суму 2214870,87 грн. є необґрунтованою в зв`язку з відсутністю у відповідача будь-яких грошових зобов`язань перед позивачем за період із 01.01.2022 року по 31.01.2024 року; відсутність порушень грошових зобов`язань з боку відповідача за договором суборенди, також унеможливлює стягнення з нього будь-яких штрафних санкцій, інфляційних втрат чи відсотків за вказаним договором.

04.06.2024 року на адресу суду від представника Приватної фірми "Діоніс-95" - адвоката Бондаренко Я.О. надійшла заява (вх.№7646) про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", яку долучено до матеріалів справи, в якій останній просив надати можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 26.06.2024 року о 10:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцз`язку "EasyCon".

05.06.2024 року на адресу суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7730), який долучено до матеріалів справи, в якому останній просить ухвалити рішення у справі на розсуд суду; справу розглянути за відсутності представника, в обґрунтування якого вказує на те, що третя особа не є стороною договору суборенди і не має безпосередніх господарських відносин з відповідачем; позивач повинен довести розмір заборгованості відповідача по орендній платі, з урахуванням штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору; у разі доведення позивачем факту несплати позивачем орендних платежів та компенсації комунальних послуг, позовні вимоги щодо розірвання договору суборенди мають бути задоволені.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2024 року, зокрема задоволено заяву представника Приватної фірми "Діоніс-95" - адвоката Бондаренко Я.О.; судове засідання у справі, призначене на "26" червня 2024 р. о 10:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132, ухвалено провести за участю представника Приватної фірми "Діоніс-95" - адвоката Бондаренко Я.О. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника; вчинено інші процесуальні дії.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2024 року оголошено перерву у розгляді справи до "10" липня 2024 р. об 11:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; судове засідання у справі, призначене на "10" липня 2024 р. об 11:00 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132, ухвалено провести за участю представника Приватної фірми "Діоніс-95" - адвоката Бондаренко Я.О. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника, на підставі його заяви, поданої суду апеляційної інстанції 04.06.2024 року за вх.№7646; вчинено інші процесуальні дії.

У судовому засіданні 26.06.2024 року та 10.07.2024 року представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити; представник відповідача у судовому засіданні 10.07.2024 року проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання 26.06.2024 року та 10.07.2024 року представник третьої особи не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи; розгляд справи здійснювався за його відсутності.

Ухвали суду від 14.05.2024 року, від 06.06.2024 року та від 26.06.2023 року було надіслано представнику ДП "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", Приватній фірмі "Діоніс-95" та ФОП Барковій Н.В. до електронного кабінету в системі "Електронний суд".

05.10.2021 року офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) ЄСІТС: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, в зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в добровільному порядку.

Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували "Електронний кабінет", суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до "Електронного кабінету" таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Абзацом 5 пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих "Електронних кабінетів", документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі №906/184/21, від 02.11.2022 року у справі №910/14088/21, від 29.11.2022 року у справі №916/1716/20, від 22.12.2022 року у справі №922/40/22, де, зокрема, вказано на те, що чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони про дату, час та місце судового засідання - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.

Таким чином, надсилання судового рішення в електронному вигляді передбачає використання сервісу "Електронний суд", розміщеному за посиланням https://cabinet.court.gov.ua/login, за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (Електронного кабінету).

Також, інформацію про дату, час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали суду апеляційної інстанції від 14.05.2024 року, від 06.06.2024 року та від 26.06.2023 року у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).

При цьому, від учасників справи впродовж всього строку розгляду судом апеляційної інстанції справи не надходило будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у призначене судове засідання.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з заходами, встановленими особливим режимом роботи суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

18.06.2021 року між Приватної фірмою "Діоніс-95" (орендар за договором, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Барковою Наталією Володимирівною (суборендар за договором, відповідач) був укладений договір суборенди державного майна №1, відповідно до п. 1.1 якого, за цим договором орендар передає, а суборендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування нежитлові приміщення №№ 7', 9', 9а', 10',11', 50', 51, ІІІ, IV на цокольному поверсі, загальною площею 188,2 кв.м., надалі іменовані "орендовані приміщення", що розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, проспект Науки, будинок 9. Майно знаходиться на балансі ДП "УкрНТЦ "Енергосталь".

Відповідно до п. 2.1 договору, суборендар вступає в термінове платне володіння та користування орендованими приміщеннями з моменту підписання сторонами даного договору та акту приймання-передачі (додаток №1).

18.06.2021 року між сторонами був підписаний акт приймання-передачі орендованого приміщення.

Відповідно до п. 3.2 договору орендна плата за перший місяць оренди встановлюється на підставі Методики розрахунків і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 року зі змінами та становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2021 року - 31 712,77 грн. та вказується у відповідному розрахунку, який є невід`ємною частиною даного договору. Нарахування ПДВ на суму плати за суборенду здійснюється в порядку передбаченому чинним законодавством. На протязі 5(п`яти) календарних днів з моменту підписання даного договору суборендар здійснює попередню оплату за перший та останній місяця користування орендованими приміщеннями, на загальну суму 63 425,54 грн.

Щомісячна оплата за суборенду сплачується суборендарем орендарю не пізніше 5 числа поточного місяця, як попередня оплата за поточний місяць (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору, суборендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати оренду плату та компенсувати комунально-експлуатаційні послуги.

Відповідно до розділу 8 договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до закінчення строків суборенди. Строк суборенди складає з 18 червня 2021 року по 31 грудня 2021 року. Суборендар за даним договором відмовляється від першочергового права на подовження його дії чи викупу приміщення. У разі невиконання суборендарем умов договору, договір вважається автоматично припиненим з дня, наступного за останнім днем, наданого суборендарю на виконання встановленого обов`язку.

Позивач направив на адресу відповідача претензію від 13.02.2024 року № 13/02/24 з вимогою сплатити суму заборгованості. Втім відповідачем вказана претензія залишена без відповіді та виконання.

Позивач посилається на те, що в порушення умов договору, відповідач не сплачує орендну плату з лютого 2022 року по теперішній час та станом на 31.01.2024 року в останнього виникла заборгованість зі сплати суборендної плати у розмірі 697 684,53 грн.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути з відповідача заборгованість зі сплати суборендної плати у розмірі 697 684,53 грн., 218 375,26 грн інфляційних втрат, 102 454,50 грн. пені та три проценти річних у розмірі 41 913,56 грн.; 2 214 870,87 грн. заборгованості з відшкодування комунальних послуг та інфляційні втрати у сумі 127 461,74 грн., пеню у сумі 376 897,28 грн. та 3% річних у сумі 54 117,87 грн.; розірвати договір та повернути орендоване майно.

23.04.2023 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у позові виходив, зокрема з того, що сторонами не було дотримано передбаченого законодавством порядку продовження строку дії договору суборенди на той самий термін і на тих самих умовах, які були визначені договором; матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що суборендарем у встановлені строки була подана відповідна заява про продовження договору оренди разом зі звітом про оцінку майна та рецензією на нього та орендарем було прийняте рішення щодо продовження дії спірного договору; у п. 8.3 спірного договору сторони обумовили, що суборендар за даним договором відмовляється від першочергового права на продовження його дії чи викупу приміщення та відповідач підтвердив, що не звертався до позивача з відповідною заявою про продовження строку дії спірного договору; договір суборенди державного майна №1 від 18.06.2021 року, припинив свою дію 31.12.2021 року у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, а наведені установлені фактичні обставини у цій справі свідчать про те, що в цьому випадку відсутні правові підстави вважати спірний договір суборенди продовженим.

Колегія суддів вважає вказані висновки місцевого господарського суду передчасними, з огляду на таке.

Так, правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору суборенди державного майна №1 від 18.06.2021 року.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1, 5 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом частини 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Так, позивач, зокрема посилається на те, що в порушення умов договору, відповідач не сплачує орендну плату за період з 01 лютого 2022 року, яка відповідно до п. 3.2 договору за перший місяць оренди встановлюється на підставі Методики розрахунків і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 року зі змінами, становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2021 року - 31 712,77 грн. та станом на 31 січня 2024 року у відповідача виникла заборгованість зі сплати суборендної плати у розмірі 697 684,53 грн.

За матеріалами справи, позивач направив на адресу відповідача претензію від 13.02.2024 року № 13/02/24 з вимогою сплатити суму заборгованості у розмірі 697 684,53 грн., втім, відповідачем вказана претензія залишена без відповіді та виконання.

Таким чином, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання договору суборенди державного майна №1 від 18.06.2021 року, беручи до уваги відсутність контррозрахунку відповідача та доказів погашення ним вказаної заборгованості, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати суборендної плати, яка станом на 31 січня 2024 року за розрахунком позивача становить 697 684,53 грн. є доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо нарахованих до стягнення 218 375,26 грн. інфляційних втрат, 102 454,50 грн. пені та трьох процентів річних у розмірі 41 913,56 грн, слід зазначити на таке.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, за неналежне виконання умов договору в частині несвоєчасної сплати суборендної плати, позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Пунктом 12.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України і цим договором.

У п. 12.2 договору сторони погодили, що в разі, коли суборендар допустив несвоєчасну сплату суборендної плати, а також несвоєчасно перерахував суми компенсації за комунальні послуги, він зобов`язується виплатити орендарю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За розрахунком позивача за період з 01.02.2022 року по 31.01.2024 року:

Сума заборгованості становить: 697 684,53 грн.;

Інфляційні втрати за вказаний період: 218 375,26 грн.;

Пеня за вказаний період: 102 454,50 грн.;

3% річних за вказаний період: 41 913,56 грн.

Сума разом з нарахуваннями складає 1 060 427,85 грн.

Колегія суддів, перевіривши за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН, розрахунок позивача щодо заявленої до стягнення пені у розмірі 102 454,50 грн. відповідно до вимог чинного законодавства, зазначає, що вказаний розрахунок є арифметично вірним, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 102 454,50 грн.( період нарахування пені з 01.02.2022 року по 30.07.2022 року).

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання умов договору в частині сплати орендних платежів, колегія суддів дійшла висновку про правомірність нарахування позивачем пені у розмірі 102 454,50 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо стягнення трьох процентів річних, то їх сплата від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, перевіривши за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН, розрахунок позивача щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до вимог чинного законодавства, зазначає, що вказаний розрахунок є арифметично вірними, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних у розмірі 41 913,56 грн. та 218 375,26 грн. інфляційних втрат.

Отже, беручи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання умов договору в частині сплати орендних платежів, колегія суддів дійшла висновку про правомірність нарахування позивачем 3% річних у сумі 41 913,56 грн. та 218 375,26 грн. інфляційних втрат.

Разом з цим, відповідно до п. 3.9 договору, суборендар сплачує комунальні послуги на підставі виставлених орендарем рахунків.

Суборендар, крім платежів по оренді, повинен протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунків орендарем компенсувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, водовідведення, опалення та інше) та витрати на комуналь ні послуги, які споживають відвідувачі в місцях загального користування (п. 3.12 договору).

За змістом п. 4.2 договору, суборендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати оренду плату та компенсувати комунально-експлуатаційні послуги.

Позивач посилається на те, що в порушення умов договору, відповідач не компенсує спожиті комунальні послуги з січня 2022 року, заборгованість з компенсування комунально-експлуатаційні послуг станом 31.01.2024 року становить 2 214 870,87 грн.

Матеріали позовної заяви містять акти відшкодування витрат з утримання орендованих приміщень та надання комунальних послуг, укладених між ПФ "Діоніс-95" та ДП "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" щодо відшкодування електропостачання, опалення, водопостачання, каналізації, експлуатаційних витрат.

Вище вказано, що п. 12.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України і цим договором.

За змістом п. 12.2 договору, в разі, коли суборендар допустив несвоєчасну сплату суборендної плати, а також несвоєчасно перерахував суми компенсації за комунальні послуги, він зобов`язується виплатити орендарю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів погашення заборгованості з відшкодування комунальних послуг у розмірі 2 214 870,87 грн., позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, позивачем до стягнення нараховані інфляційні втрати у сумі 127 461,74 грн., пеню у сумі 376 897,28 грн. та 3% річних у сумі 54 117,87 грн.

За розрахунком позивача за період з 01.01.2022 року по 31.01.2024 року:

Сума заборгованості становить: 2 214 870,87 грн.;

Інфляційні втрати за вказаний період: 127 461,74 грн.;

Пеня за вказаний період: 376 897,28 грн.;

3% річних за вказаний період: 54 117,87 грн.

Сума разом з нарахуваннями складає 2 773 347,76 грн.

Колегія суддів, беручи до уваги положення чинного законодавства, умов укладеного між сторонами договору, перевіривши за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН, розрахунок позивача щодо заявлених до стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, відповідно до вимог чинного законодавства, зазначає, що вказані розрахунки є арифметично вірними, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% у розмірі 54 117,87 грн., інфляційні втрати у розмірі 127 461,74 грн. та пеня у розмірі 376 897,28 грн.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору суборенди державного майна №1 від 21.06.2021 року, слід зазначити на таке.

Статтею 764 ЦК України унормовано, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові від 21.03.2024 року у справі № 910/6947/22 Верховним Судом України, де вказано, зокрема на те, що залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій у наведеній справі, Верховний Суд погодився із висновками про наявність у відповідача обов`язку сплатити борг з орендної плати (за встановлених обставин відсутності заперечень відповідача проти продовження строку дії договору оренди та не існування підписаного між сторонами акта, що свідчить про повернення орендованого майна орендодавцю, а також за наявності доказів на підтвердження здійснення відповідачем орендних платежів), і вказав, що ч. 1 ст. 763 ЦК України унормовано загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором; Виняток з наведеного правила передбачено ч. 1 ст. 764 ЦК України, відповідно до якої в разі, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Аналогічні за змістом положення містить ч. 4 ст. 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії. Окрім того, звернувшись до правових висновків Верховного Суду у постанові від 20.09.2023 у справі № 904/2275/22, Верховний Суд у наведеній тотожній справі також зазначив, що: суть поновлення договору оренди у розумінні наведених норм полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору в його поновленні; відсутність такого заперечення може мати прояв у «мовчазній згоді» і в такому випадку орендар у силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором; правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у ст. 764 ЦК України, спрямоване на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища; заява орендодавця про припинення договору оренди після закінчення строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин. Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абз. 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України; настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Так, пунктом 2.3 договору суборенди № 1 від 18.06.2021 року визначено, що Суборендар повертає Орендарю Орендовані приміщення в день закінчення строку оренди (закінчення строку дії договору або строкового припинення даного договору). Передача орендованих приміщень оформлюється Актом приймання-передачі або Актом повернення, який складається у двох примірниках та підписується Сторонами (їх уповноваженими представниками).

Втім, матеріали справи не містять відповідного Акту приймання-передачі або Акту повернення орендованих приміщень, який повинен був укладатись між сторонами, що стверджує той факт, що майно позивачу не поверталося.

Разом з тим, факт користування відповідачем нерухомим майном підтверджується: відсутністю укладеного між сторонами Акту приймання - передачі або Акту повернення нерухомого майна (п. 2.3 договору суборенди); відсутністю листів відповідача щодо прийняття позивачем нерухомого майна з суборенди; відповідач продовжував сплачувати суборендну плату за користування об`єктом суборенди після 31.12.2021 року (платіжні доручення від 05.01.2022 року та від 15.02.2022 року), чим фактично підтверджував продовження користування нерухомим майном, а отже і терміну дії договору.

Такі обставини даної справи стверджують про наявність у відповідача обов`язку сплатити борг з орендної плати (за встановлених обставин відсутності заперечень відповідача проти продовження строку дії договору оренди та не існування підписаного між сторонами Акту, що свідчить про повернення орендованого майна орендодавцю, а також за наявності доказів на підтвердження здійснення відповідачем орендних платежів), а тому є слушними аргументи апелянта на те, що у зв`язку із відсутністю листів (заяв) з боку позивача та відповідача, договір суборенди було продовжено до 31.12.2024 року.

А отже, вказані обставини є підтвердженням того факту, що договір суборенди державного майна №1 від 18.06.2021 року не припинив свою дію 31.12.2021 року у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, а строк його дії у даному випадку був продовженим до 31.12.2024 року.

Також, у правових висновках, викладених у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 року у справі №917/565/22, між іншим, зазначено на те, що за змістом положень статті 1, частини другої статті 9, частини другої статті 759, частини третьої статті 760 Цивільного кодексу України, та частини другої статті 4, частини шостої статті 283 Господарського кодексу України, Цивільним кодексом України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб`єктами господарювання і пов`язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені Господарським кодексом України. Отже, якщо останній не містить таких особливостей, то застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України; при цьому співвідношення між нормами Цивільного кодексу України і законів, які регулюють особливості найму (оренди) окремих видів майна, полягає в тому, що норми цих законів тією чи іншою мірою встановлюють правовий механізм реалізації відповідної норми Цивільного кодексу України або передбачають додаткові умови її реалізації, або виключають застосування норм Цивільного кодексу України, якщо це прямо передбачено ними чи випливає з їхнього змісту (Рішення Конституційного Суду України від 10.12.2009 у справі № 1-46/2009).

Загальні критерії істотності порушення умов договору в розумінні частини 2 статті 651 ЦК України, як необхідної передумови розірвання договору в судовому порядку на вимогу однієї сторони, напрацьовані усталеною судовою практикою Верховного Суду та зводяться до такого.

Істотним є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

За встановлених матеріалами справи обставин слідує, що відповідачем порушувались умови договору суборенди державного майна в частині сплати орендної плати та відшкодування комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Наведеною нормою ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 цього Кодексу можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов`язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду із вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

У розумінні наведених положень істотне порушення наймачем такої умови договору найму майна як своєчасне внесення орендної плати, що є достатньою підставою для дострокового розірвання договору найму та повернення наймодавцеві речі із найму.

Разом з цим, пунктом 11.1 договору визначено, що позивач має право виступити з ініціативою щодо розірвання договору зокрема у разі не сплати або несвоєчасної сплати орендної плати більше 10 календарних днів.

Таким чином, з урахуванням наявності факту порушення відповідачем умов договору, у даному випадку наявне істотне порушення відповідачем умов договору №1, що є підставою для задоволення позовних вимог щодо розірвання договору.

А отже, беручи до уваги положення статей 653, 795 ЦК України та виходячи з умов договору, відповідно до яких після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати відповідачу за відповідний період є правомірним.

Позовні вимоги, пов`язані з прийняттям майна з оренди (за наслідками припинення відповідного договору оренди), узгоджуються з приписом пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України, яким передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як примусове виконання обов`язку в натурі.

Отже, орендар на підтвердження виконання зобов`язання за договором оренди (найму) вправі в судовому порядку вимагати прийняття від нього орендодавцем майна, яке було предметом договору, та документального оформлення такого прийняття згідно з частиною першою статті 795 ЦК України.

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов`язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів.

А отже, з огляду не те, що відповідачем не виконуються умови договору суборенди в частині сплати суборендної плати протягом трьох місяців підряд (з березня 2022 року по теперішній час), позивач має усі правові підстави, у судовому порядку, розірвати договір суборенди та вимагати повернення майна.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відносини сторін регулюються, також, Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції чинній на дату укладення договору оренди), який є спеціальним законом з питань оренди державного та комунального майна (далі - Закон).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; укладення з орендарем договору концесії такого майна; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); припинення юридичної особи - орендаря або юридичної особи - орендодавця (за відсутності правонаступника); смерті фізичної особи - орендаря; визнання орендаря банкрутом; знищення об`єкта оренди або значне пошкодження об`єкта оренди.

Разом з тим, ч. 2 ст. 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Укладаючи спірний договір оренди, орендар розраховував отримати у користування нежитлові приміщення, які є об`єктами комунальної власності, відповідно орендодавець розраховував на належну сплату відповідачем орендної плати у відповідності до умов договору, а тому несплата орендної плати є істотним порушенням умов договору оренди.

Як зазначено вище, пунктом 11.1 договору визначено, що позивач має право виступити з ініціативою щодо розірвання договору зокрема у разі не сплати або несвоєчасної сплати орендної плати більше 10 календарних днів.

Таким чином, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди за обставин невнесення орендної плати, в сукупності із Законом України "Про оренду державного та комунального майна", враховуючи умови договору оренди, застосуванню також підлягають положення частини 2 ст. 651 ЦК України. Отже, застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного майна, як систематичне (два і більше разів) своєчасне (у строк встановлений договором) невнесення орендної плати або несплата її повністю, а також невиконання сторонами інших своїх зобов`язань, в тому числі несплата інших обов`язкових платежів, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю) згідно з частиною 2 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

У правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 22.12.2021 року у справі № 924/120/21 зазначено, що право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду із вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору. У розумінні наведених положень істотне порушення наймачем такої умови договору найму майна як своєчасне внесення орендної плати є достатньою підставою для дострокового розірвання договору найму та повернення наймодавцеві речі із найму.

Також, окрім іншого, у правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 16.06.2020 року у справі № 904/983/18 вказано на те, що підставою для розірвання договору оренди може бути належним чином доведене невиконання орендарем хоча б одного з його зобов`язань, передбачених статтями 782, 783 ЦК України, або договором оренди.

Згідно ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

За змістом ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

А тому, оскільки спірний договір суборенди державного майна №1 від 21.06.2021 року, укладений між позивачем та відповідачем підлягає розірванню, відповідач зобов`язаний повернути орендоване майно.

Отже, у розумінні наведених положень істотне порушення наймачем такої умови договору найму майна як своєчасне внесення орендної плати та комунальних платежів є достатньою підставою для розірвання договору оренди та зобов`язання відповідача повернути за актом приймання-передачі Приватній фірмі "Діоніс-95"орендоване майно - нежитлові приміщення № № 7', 9', 9а', 10', 11', 50', 51', III', IV на цокольному поверсі, загальною площею 188,2 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, проспект Науки, будинок 9.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у позові не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити.

Отже, місцевий господарський суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а тому рішення господарського суду першої інстанції слід скасувати, ухваливши нове рішення, яким позов слід задовольнити повністю; стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість з суборендної плати в сумі 697 684,53 грн., інфляційні втрати у сумі 218 375,26 грн., пеню у сумі 102 454,50 грн. та 3% річних у сумі 41 913,56 грн.; заборгованість з відшкодування комунальних послуг в сумі 2 214 870,87 грн., інфляційні втрати у сумі 127 461,74 грн., пеню у сумі 376 897,28 грн. та 3% річних у сумі 54 117,87 грн.; розірвавши договір № 1 суборенди державного майна від 18.06.2021 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем Барковою Наталією Володимирівною та Приватною фірмою "Діоніс-95" та зобов`язавши відповідача повернути за актом приймання-передачі Приватній фірмі "Діоніс-95"орендоване майно - нежитлові приміщення № № 7', 9', 9а', 10', 11', 50', 51', III', IV на цокольному поверсі, загальною площею 188,2 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, проспект Науки, будинок 9; судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.2 ст. 275, ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватної фірми "Діоніс-95" - адвоката Бондаренко Я.О. задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.04.2024 року у справі №922/509/24 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Баркової Наталії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватної фірми "Діоніс-95 " (61166, м. Харків, пр. Науки, 9, ) заборгованість з суборендної плати в сумі 697 684,53 грн., інфляційні втрати у сумі 218 375,26 грн., пеню у сумі 102 454,50 грн. та 3% річних у сумі 41 913,56 грн.; заборгованість з відшкодування комунальних послуг в сумі 2 214 870,87 грн., інфляційні втрати у сумі 127 461,74 грн., пеню у сумі 376 897,28 грн. та 3% річних у сумі 54 117,87 грн..

Розірвати договір № 1 суборенди державного майна від 18.06.2021 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем Барковою Наталією Володимирівною та Приватною фірмою "Діоніс-95".

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Баркову Наталію Володимирівну повернути за актом приймання-передачі Приватній фірмі "Діоніс-95"орендоване майно - нежитлові приміщення № № 7', 9', 9а', 10', 11', 50', 51', III', IV на цокольному поверсі, загальною площею 188,2 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, проспект Науки, будинок 9.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Баркової Наталії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватної фірми "Діоніс-95" (61166, м. Харків, пр. Науки, 9, ) 75 595,48 грн. судового збору за подання позовної заяви та 113 393, 22 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.07.2024року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов