ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2024м. ХарківСправа № 922/831/23 (922/4089/23)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 (адреса : АДРЕСА_1 )
до Комунального підприємства "Житлокомсервіс" (адреса : вул. Конторська, 35, м. Харків, 61052)
про стягнення коштів
за участю :

позивача : ОСОБА_1 , особисто, паспорт

представника відповідача : ОСОБА_2 , адвокат

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Комунального підприємства "Жилкомсервіс", в якій останній, крім іншого, просив суд: 1) Визнати, що КП "Жилкомсервіс" незаконно отримувало прибуток від незаконного управління та використання спільного майна за адресою: АДРЕСА_2 у період з вересня 2010 року по вересень 2023 року (включно); 2) Визнати, що КП "Жилкомсервіс" незаконно збирало, зберігало, використовувало та поширювало конфіденційну інформацію про ОСОБА_1 чим порушило його конституційне право передбачене ст. 32 Конституції України; 3) При розгляді справи врахувати рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. заява №4909/04; 4) Виконати Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 р., №4-рп/2004; 5) Виконати Рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 р., №14-рп/2011; 6) Виконати Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 р., №2-рп/2012; 7) Стягнути з КП "Жилкомсервіс" на користь ОСОБА_1 суму шкоди у розмірі 44250 грн.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство передана на розгляд судді Усатому В.О.

Ухвалою суду від 02.10.2023 залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№4089/23 від 19.09.2023). Надано позивачу строк 5 днів з дня вручення ухвали суду від 02.10.2023 для усунення недоліків.

12.10.2023 до суду від позивача ОСОБА_1 надійшли пояснення (вх.№27829).

12.10.2023 до суду від позивача на виконання вимог ухвали суду від 02.10.2023 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№ 27830) з додатком у вигляді, крім іншого, позовної заяви в якій останній просить суд: 1) Визнати, що КП "Жилкомсервіс" незаконно отримувало дохід, прибуток від незаконного управління та використання спільного майна за адресою: АДРЕСА_2 у період з вересня 2010 року по вересень 2023 року (включно); 2) Визнати, що КП "Жилкомсервіс" незаконно збирало, зберігало, використовувало та поширювало конфіденційну інформацію про ОСОБА_1 чим порушило його конституційне право передбачене ст. 32 Конституції України; 3) При розгляді справи врахувати (застосувати) рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. заява №4909/04; 4) Виконати (застосувати) Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 р., №4-рп/2004; 5) Виконати (застосувати) Рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 р., №14-рп/2011; 6) Виконати (застосувати) Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 р., №2-рп/2012; 7) Стягнути з КП "Жилкомсервіс" на користь ОСОБА_1 суму шкоди у розмірі 44250 грн.

Ухвалою суду від 24.10.2023, прийнято позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№4089/23 від 19.09.2023) до розгляду в межах справи №922/831/23 про банкрутство Комунального підприємства "Жилкомсервіс". Відкрито провадження у справі № 922/831/23 (922/4089/23). Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

10.11.2023 до суду від позивача надійшли пояснення (вх.№30748).

10.11.2023 до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№30749), в якому просить суд: 1) Розглядати справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 2) У разі відмови суду у розгляді справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 3) Визнати обставини, відносини між власниками нерухомого майна у місті Харкові та Комунальним підприємством "Жилкомсервіс" загальновідомими, які не потребують доказування.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.11.2023 самовідвід судді Усатого В.О. від розгляду справи № 922/831/23 (922/4089/23) за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Жилкомсервіс" про визнання дій протиправними та стягнення коштів задоволено; передано справу №922/831/23 (922/4089/23) для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого судді відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2023, для розгляду справи № 922/831/23 (922/4089/23) визначено суддю Яризька В.О.

15.11.2023 до суду від представника КП "Жилкомсервіс" надійшов відзив на позов із доказами його направлення позивачу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.11.2023 справу № 922/831/23 (922/4089/23) призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; ухвалено почати у справі № 922/831/23 (922/4089/23) підготовче провадження і призначити підготовче засідання на 19.12.2023.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.12.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 18.01.2024.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.01.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, продовжено строк проведення підготовчого засідання на 30 днів до 18.02.2024 включно та підготовче засідання відкладено на 15.02.2024.

23.01.2024 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмета позову із доказами її направлення відповідачу, відповідно до якої позивач просить суд: 1) Прийняти цю заяву до розгляду; 2) Зміненим предметом позову (прохальна частина) по справі № 922/831/23 (922/4089/23) вважати викладеним у наступному вигляді:

- припинити (заборонити) дії КП "Жилкомсервіс" по незаконному управлінню, володінню та користуванню та розпорядженню спільної сумісної власності спільного багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , які порушують право позивача на володіння та користування та розпорядження спільної сумісної власності спільного багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 та визнати, що КП "Жилкомсервіс" незаконно отримує дохід, прибуток від незаконного управління, володіння, користування та розпорядженню спільної сумісної власності спільного багатоквартирного будинку за адресою : АДРЕСА_2 .

- визнати відсутність у КП "Жилкомсервіс" прав на спільне майно багатоквартирного будинку за адресою : АДРЕСА_2 , яке належить усім власникам квартир у багатоквартирному будинку на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку

- припинити (заборонити) дії КП "Жилкомсервіс" з незаконного збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про ОСОБА_1 та визнати, що КП "Жилкомсервіс" незаконно збирає, зберігає використовує та поширює конфіденційну інформацію про ОСОБА_1 , чим порушує його конституційне право передбачене ст. 32 Конституції України;

- для припинення протиправних дій КП "Жилкомсервіс" по незаконному управлінню, володінню та користуванню та розпорядженню спільної сумісної власності спільного багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що порушують його право володіти, користуватися та розпоряджатися спільною сумісною власністю спільного багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 при розгляді справи врахувати:

* (застосувати) рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 заява №4909/04;

* (застосувати) рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 р., №4-рп/2004;

* (застосувати) рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 р., №14-рп/2011;

* (застосувати) рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 р., №2-рп/2012;

- зобов`язати (стягнути) КП "Жилкомсервіс" відшкодувати ОСОБА_1 суму заподіяну шкоду у розмірі 44250,00 грн.

Також до суду 23.01.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив із доказами направлення її на адресу відповідача, яка долучена судом до матеріалів справи.

05.02.2024 до суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення на відповідь на відзив позивача та заяви про зміну предмету позову, із доказами їх направлення на адресу позивача. Подані пояснення відповідача долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою від 15.02.2024 (суддя Яризько В.О.) суд прийняв заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову та постановив подальший розгляд справи № 922/831/23 (922/4089/23) здійснювати з урахуванням даної заяви; закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 14.03.2024.

В судовому засіданні 14.03.2024 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 09.04.2024.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Харківської області від 01.04.2024 за №79/2024, в зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 з посади судді, призначено повторний авторозподіл справи №922/831/23 (922/4089/23).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.04.2024 для подальшого розгляду справи №922/831/23 (922/4089/23) визначено суддю Міньковського С.В.

В судовому засіданні 09.04.2024 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 16.04.2024.

Ухвалою суду від 16.04.2024 суд перейшов зі стадії розгляду справи по суті у справі №922/831/23 (922/4089/23) до стадії підготовчого провадження; відклав підготовче засідання по справі на 16.05.2024.

01.05.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Житлокомсервіс" у повному обсязі.

15.05.2024 до суду позивача надійшла відповідь на відзив відповідача (вх. №12646).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.05.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 11.06.2024.

16.05.2024 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просить суд витребувати від АТ КБ "Приватбанк" копію договору між АТ КБ "Приватбанк" та КП "Жилкомсервіс", за яким відповідач поширює (повідомляє) конфіденційну інформацію про майновий стан фізичних осіб (стан комунальних платежів).

28.05.2024 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача.

В судовому засіданні 11.06.2024, суд розглянув клопотання позивача про витребування (отримання) інформації від АТ КБ "Приватбанк" та відмовив у його задоволенні, про що буде зроблений запис у протоколі судового засідання.

Також ухвалою суду від 11.06.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.07.2024.

05.07.2024 до суду від позивача надійшли пояснення до позовної заяви, які долучені судом до матеріалів справи.

Присутній в судовому засіданні 09.07.2024 позивач підтримує позов, просить суд задовольнити його.

Представник відповідача заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив наступне:

Відповідно до частин другої, четвертої, шостої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-ІV (надалі Закон №1875-ІV) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до статті 13 Закону №1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема:

- послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

- послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання договору тощо);

Позивач є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідача засновано відповідно до Господарського кодексу України, Закону України про місцеве самоврядування в Україні» та інших нормативно-правових актів України згідно з рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 26 липня 2006 року №69/06 «Про створення комунального підприємства "Жилкомсервіс".

Засновником відповідача є Харківська міська рада, власником майна підприємства є територіальна громада міста Харкова в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Предметом діяльності відповідача є виконання функцій Управителя та Виконавця житлово-комунальних послуг.

28 листопада 2006 року в газеті "Слобода" №95 опубліковано публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, предметом якого є забезпечення відповідачем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, при цьому споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вказані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.20026 року №1186 "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова", відповідача визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою, групою будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто, згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - Управителем.

22.02.2007 року рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №188 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року №1186 "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова", у господарське відання КП "Жилкомсервіс" було передано житловий фонд комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Таким чином, відповідач набув статусу не тільки управителя, а й балансоутримувача житлового фонду.

22.02.2007 року між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та КП "Жилкомсервіс" було укладено договір №1288/125 про передачу в господарське відання майна комунальної власності територіальної громади м. Харкова, відповідно до якого було передано відповідачу майно, визначене у додатках до договору.

Пунктом 22 договору передбачено, що цей договір укладено згідно з пунктом 3 статті 205, статей 642, 643 Цивільного кодексу України та набирає чинності з 01 січня 2007 року строком на 3 роки, якщо інше не буде заявлено споживачем у письмовій формі та вважається продовженим на той же самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або необхідність його перегляду.

Предметом договору є забезпечення відповідачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, при цьому споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вказані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором.

Вказаний договір відповідає формі і змісту (умовам) типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №560, про що було зазначено в Постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 642/1575/19.

Суд не погоджується з твердженням позивача, що КП "Жилкомсервіс" є нелігитимним балансоутримувачем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 та не може проводити будь-які роботи по утриманню будинку, прибудинкової території та управлінню будинку так як не має на це правових підстав та зазначає, що укладання договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Позивач не надав конкретних доказів невідповідності публічного договору про надання житлово-комунальних послуг, що опублікований в газеті «Слобода» №95 від 28.11.2006 року типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №560, а тому укладання договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача, а відмова споживача послуг від укладання такого договору суперечить вимогам частині третій статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону №1875-ІV.

Суд зазначає, що законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг.

Публічний договір про надання житлово-комунальних послуг між відповідачем та споживачами (власниками житлових і нежитлових приміщень, які знаходяться на балансі територіальної громади м. Харкова) набрав чинності 01 січня 2007 року.

Водночас, відповідно до п.31 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VІІІ, договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно з цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеним за правилами, визначеними цим Законом.

Отже, публічний договір про надання житлово-комунальних послуг зберігає свою чинність на умовах, визначених цим договором, а відповідач, як сторона, що надає відповідну житлово-комунальну послугу здійснює свою діяльність, в тому числі, щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 правомірно та обґрунтовано.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів та прийняття відповідних рішень здійснюються згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. Частиною 2 цієї статті визначено, що до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком тощо.

При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження того, що співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 було у порядку, визначеному Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прийнято рішення щодо управління багатоквартирним будинком, обрано форму управління будинком або укладання співвласниками нового договору про надання житлово-комунальних послуг з виконавцем, обраним співвласниками.

У свою чергу, доводи про те, що КП «Житлокомсервіс» незаконно позбавило позивача та інших співвласників спільного майна шляхом заволодіння ним для надання сумнівних послуг не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Доказів неналежного надання КП «Житлокомсервіс» житлово-комунальних послуг позивачем також не надано.

В той же час, відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VІІІ послуга з управління багатоквартирним будинком результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Тому, суд дійшов до висновку, що правомірна діяльність відповідача не пов`язана із правом позивача володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, в тому числі реалізувати своє право спільної сумісної власності майна багатоквартирного будинку.

Щодо вимоги позивача про застосування рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 заява №4909/04, рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004, від 09.11.2011 №14-рп/2011, від 20.01.2012 №2-рп/2012, суд зазначає наступне.

Процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття «подібні правовідносини», а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Обґрунтовуючи протиправність дій КП "Жилкомсервіс" по незаконному управлінню, володінню та користуванню та розпорядженню спільної сумісної власності спільного багатоквартирного будинку за адресою: м.Харків, вул. Дерев`янка, 40, позивач просить суд врахувати (застосувати) рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 заява №4909/04, рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004, від 09.11.2011 №14-рп/2011.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 допоміжні приміщення передаються у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків безплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 № 14-рп/2011 «У справі за конституційним зверненням ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зі змінами» власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 розглядалась заява щодо незаконного санкціонування органами влади проведення ремонтних робіт з реконструкції горища будинку.

Посилання позивача на вищевказані рішення не може бути прийнято у якості подібності правовідносин, у зв`язку з тим, що ці рішення є не релевантними документами, зміст яких не пов`язаний та не співвідноситься з предметом розгляду позовних вимог.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає наступне:

Згідно статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При цьому, у разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин.

Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника (пункт 5.5. постанови Великої Палати Верховного суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

А тому вимога позивача при розгляді справи врахувати (застосувати) рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 заява №4909/04, рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004, від 09.11.2011 №14-рп/2011, від 20.01.2012 №2-рп/2012 шляхом визнання судом юридичних фактів не можуть поновити права позивача у випадку, якщо вони насправді порушувалися.

Стосовно позовних вимог позивача щодо припинення (заборони) дій КП "Жилкомсервіс" з незаконного збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

З метою підтвердження того, що КП "Жилкомсервіс" незаконно збирає, зберігає використовує та поширює конфіденційну інформацію про ОСОБА_1 , позивач 16.05.2024 звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів в порядку ст.81 ГПК України.

В поданому до суду клопотанні позивач просив суд витребувати з АТ КБ "Приватбанк" інформацію, а саме копію договору, укладеного між АТ КБ "Приватбанк" та КП "Жилкомсервіс", за яким, як вважає позивач, відповідач поширює (повідомляє) конфіденційну інформацію про майновий стан фізичних осіб (стан комунальних платежів).

Протокольною ухвалою суду від 21.06.2024 суд розглянув вищевказане клопотання позивача про витребування доказів та відмовив в його задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

В поданому до суду клопотанні позивача не конкретизовано який саме договір має бути витребувано АТ КБ "Приватбанк". Суд зазначає, відповідно до ст.81 ГПК України у клопотанні про витребування доказів має бути чітко зазначений який саме доказ витребовується. Посилання позивача у клопотанні на те, що це договір, укладений між АТ КБ "Приватбанк" та КП "Жилкомсервіс", за яким, відповідач поширює (повідомляє) конфіденційну інформацію про майновий стан фізичних осіб (стан комунальних платежів), не відповідає вимогам ст.81 ГПК України

До того ж, у своєму клопотанні позивач, посилаючись на розмову з невідомим працівником АТ КБ "ПриватБанк", не конкретизує яку саме конфіденційну інформацію про нього може містити договір, укладений між АТ КБ "Приватбанк" та КП "Жилкомсервіс", а в подальшому просить його витребувати як доказ поширення конфіденційної інформації про майновий стан (стан комунальних платежів) ототожнюючи два різних поняття.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів не підлягає задоволенню за відсутності належного обґрунтування підстав для витребування доказів та конкретизації саме доказу, який має бути витребуваний у АТ КБ "Приватбанк".

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.21 Закону України "Про інформацію" конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Частиною 2 ст.11 Закону України "Про інформацію" визначено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду № 5-зп від 30.10.97 до конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров`я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані).

Судом встановлено, що у позовній заяві ОСОБА_1 не міститься жодного обґрунтування незаконного збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації щодо позивача. Фактично "незаконне збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації» полягає у поданні КП "Житлокомсервіс" заяв про видачу судового наказу, направлення вимог та повідомлень.

Проте, у жодному з наданих позивачем документів не міститься персональних даних ОСОБА_1 або відомостей, які дозволяють його ідентифікувати.

У разі якщо КП «Житлокомсервіс» зверталося до суду із заявами про видачу судового наказу, суд звертає увагу на те, що згідно положень ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Зважаючи на наведене, стягнення заборгованості за судовим наказом є чітко регламентованою процесуальним законодавством процедурою, а тому, подання заяви про видачу судового наказу не можливо розглядати у якості незаконного збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації.

Також позивач наголошує, що незаконне збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації підтверджується копіями рахунків за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, однак надані позивачем рахунки також не містять жодних персоніфікованих даних позивача, а лише містять розрахунок вартості наданих КП "Житлокомсервіс" послуг.

Крім того, позивач у відповіді на відзив стверджує, що КП "Жилкомсервіс" розголошує відомості про позивача Приватбанку.

Однак інформація про вартість наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території не можна кваліфікувати у якості персональних даних, оскільки вартість наданих послуг обраховується виключно на підставі належної споживачу площі приміщень та жодним чином не характеризує майновий стан фізичної особи.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів на підтвердження того, що відповідачем здійснювались дії щодо незаконного збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про ОСОБА_1

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 44 250,00 гривень шкоди, суд зазначає наступне.

Так, в поданій позовній заяві позивач стверджує, що КП "Жилкомсервіс" своїми незаконними діями завдало матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди ОСОБА_1 за період з вересня 2010 року по вересень 2023 року у розмірі 39250,00 грн., із розрахунку 157 місяців х250 грн. за кожен місяць.

Суд звертає увагу на те, що відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачено ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

Незаконність рішення, дії чи бездіяльності заподіювача шкоди повинна бути доведена.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Усталеною є позиція, що для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18, від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, від 01.03.2023 у справі № 925/556/21, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17.

Втім, позивачем не доведено противоправну поведінку КП "Жилкомсервіс" відносно ОСОБА_1 , не надано доказів заподіяння шкоди позивачу та понесення останнім будь-яких збитків Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності причинного зв`язку між збитками, про які він зазначає, та діями КП "Жилкомсервіс". Фактично, вказуючи про завдання збитків, позивач не надає належних та допустимих доказів на їх підтвердження, окрім здійсненого власного розрахунку.

Також в поданій заяві позивач зазначає, що розмір моральної шкоди заподіяної йому КП "Жилкомсервіс" становить 5000,00 грн

Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини четвертої статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У той же час, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами завдання відповідачем моральної шкоди, яка призвела до психологічного напруження та психологічних страждань, розчарувань та незручностей.

Враховуючи те, що вимоги позову про стягнення з відповідача 44 250,00 грн. (39250,00 грн матеріальна та 5000,00 грн. моральна) шкоди не обґрунтовані належним чином та не доведені жодними доказами, суд дійшов висновку в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 44250,00 грн шкоди відмовити.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, застосовує принципи оцінки доказів та аргументацію своїх висновків, через Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому було визначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Отже, судом досліджені всі обставини та доводи учасників справи в їх сукупності та надано відповідну правову оцінку, з урахуванням принципів, викладених у рішенні Європейського суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 23,1166 ЦК України, ст.ст. 4, 11, 14, 20, 30, 74, 79, 86, 129, 236, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення направити позивачу, відповідачу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "18" липня 2024 р.

Суддя С.В. Міньковський