ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2024 р. Справа№ 910/14250/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

без повідомлення учасників апеляційного провадження

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 29.03.2023

у справі № 910/14250/22 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 27 528, 06 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 27 528,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм транспортного засобу, власником якого є відповідач. Позивач вказує на те, що здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника (потерпілої особи) у загальному розмірі 81 380,27 грн. Оскільки частина виплаченого позивачем страхового відшкодування на суму 53 842,21 грн. була відшкодована в порядку суброгації страховиком відповідача, позивач стверджує, що особисто відповідач зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, залишок якої склав 27 528,06 грн., в порядку статті 1194 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/14250/22 позов задоволено повністю. На підставі рішення суду з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" підлягає стягненню на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" заборгованість із виплати страхового відшкодування у розмірі 27 528, 06 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481, 00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами реальну вартість понесених витрат на виплату страхового відшкодування.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/14250/22/23, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та процесуального права ухвалити нове рішення, в задоволенні позову відмовити.

При цьому скаржник посилається на те, що суд першої інстанції відхиляючи доводи відповідача в частині відсутності в матеріалах справи доказів наявності підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу послався на принцип юридичної визначеності та доводи, викладені судом у справі № 910/7986/21. Однак враховуючи що відповідач не брав участь у розгляді справи № 910/7986/21, обставини, встановлені рішенням у цій справі не мають юридичних наслідків при розгляді справи № 910/14250/22.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що коефіцієнт фізичного зносу застрахованого транспортного засобу BMW 520D AA 9441 PI 2014 року випуску дорівнює нулю, так як на момент вчинення ДТП (05.09.2020) строк його експлуатації не перевищував 7 років. Однак при цьому позивачем не надано доказів наявності обставин, зазначених в п.7.3.9 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 № 1074/8395.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт також зазначив, що роздруківка з системи «Audahistory» не може бути прийнята судом, оскільки не є первинним документом, що засвідчує факт здійснення відновлювального чи іншого ремонту. Матеріали справи не містять ні судової автотоварознавчої експертизи ні документів станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля на суму, визначену позивачем як розмір матеріального збитку.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач через відділ документального забезпечення суду подав відзив на апеляційну скаргу, просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Свої заперечення позивач обґрунтовує наступним.

Власник автомобіля «BMW 520 D» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 звернувся до ПРАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Дана заява була розглянута, пошкодження автомобіля «BMW 520 D» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано страховим випадком, у зв`язку з чим, на підставі: акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 07.09.2020 року; рахунку № DBL00001545 від 08.09.2020 року; ремонтної калькуляції № ДККА-72932 від 23.09.2020 року; страхового акту № ДККА-72932 від 29.09.2020 року та розрахунку суми страхового відшкодування; страхового акту № ДККА-72932/1 від 06.10.2020 року та розрахунку суми страхового відшкодування.

ПРАТ «СК «Українська страхова група» сплатило страхове відшкодування в розмір 81380 грн. 27 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 23939 від 29.09,2020 року на суму 54445 грн. 02 коп., № 23940 від 29.09.2020 року на суму 21146 грн..є 07 коп. та № 27494 від 06.11.2020 року на суму 5789 грн. 18 коп.

Як вбачається із історій ремонту (AUDATEX історія) транспортного засобу автомобіля «BMW 520 D» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , даний автомобіль неодноразово піддавався відновлювальному ремонту, зокрема : 16.11.2017 року; 06.12.2017 року; 22.12.202019 року; 23.12.2019 року, у зв`язку з чим коефіцієнт фізичного зносу даного транспортного засобу становить 44.0 %, а сума страхового відшкодування з урахуванням положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 53842 грн. 21 коп.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

У додатку 8 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1 159) міститься перелік рекомендованої нормативно-технічної, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних програм, серед яких, зокрема, комп`ютерні програми «Audatex М21», «Audatex М95», «Audatex».

Як вбачається з історії ремонту (AUDATEX історія) транспортного засобу автомобіля «BMW 520 D» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , остання була складена саме за допомогою комп`ютерної програми «Audatex», що виключає сумніви щодо невідповідності ремонтно - відновлювальних робіт характеру пошкоджень.

Позивач зазначає, що відповідач, як страхувальник за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР4423877 за завданий збиток повинен відшкодувати ПРАТ «СК «Українська страхова група» різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого за договором добровільного страхування майна № 2801-19-00342 від 21.11.2019 року та сумою страхового відшкодування виплаченому за полісом АР4423877 (81380 грн. 27 коп. - 53852 грн. 21 коп. = 27528 грн. 06 коп).

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин

21.11.2019 між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

05.09.2020 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу "ЗИЛ-ММЗ 345021", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.11.2020 у справі № 761/32289/20 встановлено, що дана ДТП сталася в результаті порушенням водієм автомобіля "ЗИЛ-ММЗ 345021", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 вимог п.10.9 Правил дорожнього руху, якого визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф.

Внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був застрахований позивачем.

Відповідно до рахунку ТОВ "АВТ Баварія Київ" № DBL00001545 від 08.09.2020 вартість відновлюваного ремонту "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 68 056,27 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт ТОВ "АВТ Баварія Київ" № DIN00001552 від 04.11.2020 фактична вартість відновлюваного ремонту "BMW", державний реєстраційний номер склала 60 234,20 грн.

За наслідками розгляду заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування № ДККА-72932 від 07.09.2020, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" згідно страхового акту № ДККА-72932 від 29.09.2020 було визначено розмір страхового відшкодування 75 591,09 грн.

На виконання умов договору страхування за вказаним актом позивач здійснив виплату страхового відшкодування на загальну суму 75 591,09, що підтверджується платіжними дорученнями № 23939 від 29.09.2020 на суму 54 445,02 грн. та № 23940 від 29.09.2020 на суму 21 146,07 грн.

Крім того, страховиком складено страховий додатковий акт № ДККА-72932/1 від 06.04.2020, згідно з яким сума страхового відшкодування визначена в розмірі 5 789,18 грн.

На виконання умов договору за вказаним актом позивач здійснив виплату страхового відшкодування на суму 5 789,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 27494 від 06.11.2020.

Таким чином, загальна сума виплаченого позивачем страхового відшкодування на користь потерпілої особи, якою є ОСОБА_1 склала 81 380,27 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "ЗИЛ-ММЗ 345021", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР 4423877 (франшиза відповідно до умов полісу складає 0,00 грн., ліміт за шкоду майну - 130 000 грн.).

Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" сплатило на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" страхове відшкодування за полісом АР 4423877 у розмірі 53852,21 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 17770_8Q01R/295 від 26.08.2021.

Звертаючись з позовом у даній справі позивач послався на те, що відповідач, як страхувальник за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР4423877 за завданий збиток повинен відшкодувати різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого за договором добровільного страхування №2801-19-00342 від 21.11.2019 та сумою страхового відшкодування виплаченому за полісом АР 4423877 у розмірі 28528,06 грн.(81380,27 грн. - 53852,21 грн.). Позивач зазначає, що виплата страхового відшкодування страховиком відповідача відбулася з вирахуванням коефіцієнта фізичного зносу в розмірі 0,44, тому вказана виплата не у повному обсязі відшкодувала фактичні збитки, що виникли внаслідок зазначеної ДТП.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що позивач безпідставно застосував коефіцієнт фізичного зносу. За доводами відповідача, коефіцієнт фізичного зносу «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент ДТП дорівнював нулю, оскільки строк експлуатації транспортного засобу не перевищував 7 років.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 36.1. ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах по справі № 910/6094/17 від 02.05.2018, по справі № 910/5001/17 від 12.03.2018, по справі № 910/20199/17 від 01.06.2018, по справі № 910/22886/16 від 01.02.2018, по справі № 910/171/17 від 02.10.2018.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду № 910/7449/17 від 05 червня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, виплата страхового відшкодування страховиком відповідача відбулася з вирахуванням коефіцієнта фізичного зносу в розмірі 0,44 отже, вказана виплата не у повному обсязі відшкодувала фактичні збитки, що виникли внаслідок зазначеної ДТП.

Розмір (коефіцієнт) зносу розраховується за порядком, передбаченим Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 р. (далі - Методика).

Фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

Згідно з п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;

5 років - для мототехніки.

Згідно пункту 7.39. Методики винятками стосовно використання зазначених вимог є:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу І цієї Методики;

ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

Позивач вказує на те, що складові частини транспортного засобу «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 відновлювали ремонтом, що є винятком стосовно використання вимог щодо застосування коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює нулю для транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує 7 років. За наданим позивачем розрахунком коефіцієнт фізичного зносу складає 0,44, отже, страховик відповідача не мав відшкодовувати 27 528,06 грн., зазначені кошти підлягають стягненню безпосередньо із власника транспортного засобу.

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 по справі № 910/6094/17.

Спір між позивачем та страховиком відповідача (ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія") про стягнення на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 53 852,21 грн. в порядку суброгації з урахуванням розрахованого коефіцієнта фізичного зносу вирішувався в межах провадження у справі № 910/7986/21.

У справі № 910/7986/21 судом встановлено, що «відповідно до поданих позивачем відомостей, транспортний засіб "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вже відновлювався ремонтом внаслідок інших випадків, а тому ним було здійснено розрахунок коефіцієнта фізичного зносу цього автомобіля на підставі вказаної Методики. За наслідками розрахунку страхового відшкодування відповідно до визначеної ремонтною організацією вартості ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивачем заявлено до стягнення з відповідача 53 852,21 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 у справі № 910/7986/21, яке набрало законної сили у встановленому законом порядку, позовні вимоги були задоволені, внаслідок чого ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" виплатила на користь ПрАТ "СК "Українська страхова група" страхового відшкодування у розмірі 53 852,21 грн. з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у даному випадку слід виходити з юридичної визначеності, який є одним з основних елементів верховенства права, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі №927/923/18).

Враховуючи, що момент розгляду даного спору рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 у справі № 910/7986/21 набрало законної сили, обставини, які були встановлені під час господарського провадження № 910/7986/21, не підлягають доказуванню в межах даної справи.

Таким чином, спір між позивачем та страховиком відповідача був остаточно вирішено у судовому порядку, наслідком чого стала виплата страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу в розмірі 53 852,21 грн., через що безпідставними є доводи відповідача про те, що позивач повторно має звертатися безпосередньо до страховика відповідача задля відшкодування залишку невиплаченої суми страхового відшкодування. Всупереч доводам відповідача, частина перша статті 1194 Цивільного кодексу України покладає обов`язок із виплати залишку страхового відшкодування в разі недостатності страхової виплати саме на нього.

Частиною 1 статті 1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також недостатньо аргументованими є доводи відповідача про те, що сума страхового відшкодування у розмірі 81 380,27 грн. начебто є необґрунтованою та безпідставно завищеною позивачем.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

06 липня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, розглянувши в порядку письмового провадження матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства СК Країна, дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму , що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Таким чином, у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи (постанова Верховного Суду від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17).

Колегія суддів зазначає, що реальні витрати на відновлення транспортного засобу через пошкодження внаслідок ДТП передньої кришки (капота) на суму 60 234,20 грн. підтверджуються актом виконаних робіт ТОВ "АВТ Баварія Київ" № DIN00001552 від 04.11.2020. Зазначена сума була перерахована позивачем безпосередньо на рахунок станції технічного обслуговування відповідно до платіжних доручень № 23939 від 29.09.2020 на суму 54 445,02 грн. та № 27494 від 06.11.2020 на суму 5 789,18 грн.

Одночасно внаслідок спірної ДТП мало місце пошкодження не лише капоту, а й переднього бамперу транспортного засобу, що безпосередньо зафіксовано у заяві про настання страхового випадку, письмових результатах огляду транспортного засобу, а також на фотознімку пошкодженого автомобіля.

Доказів фактичного відновлення переднього бамперу матеріали справи не містять, проте заявою від 21.09.2020 б/н підтверджується, що ОСОБА_1 звертався до позивача із проханням перерахувати суму страхового відшкодування за пошкодження капоту на рахунок СТО, тоді як за суму страхового відшкодування за пошкодження переднього бамперу сплатити безпосередньо на реквізити банківського рахунку страхувальника.

Платіжним дорученням № 23940 від 29.09.2020 підтверджується факт перерахування страхового відшкодування за пошкодження переднього бамперу на суму 21 146,07 грн. безпосередньо на рахунок ОСОБА_1 , що не суперечить вимогам законодавства в цій частині.

Враховуючи розмір майнової шкоди, який підлягав відшкодуванню внаслідок пошкодження переднього бамперу, судова колегія приймає за основу ремонтну калькуляцію № ДККА-72932 від 23.09.2020, використану позивачем при визначенні страхового відшкодування, з яким страхувальник погодився та не оспорював у встановленому порядку (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19).

Крім того, виплата страхового відшкодування на рахунок страхувальника відбувалася без суми податку на додану вартість, що відповідає вимогам законодавства та не порушує прав відповідача в цій частині. Внаслідок цих обставин загальна сума страхового відшкодування склала 81 380,27 грн., з яких в порядку суброгації позивачеві було відшкодовано лише 53 852,21 грн. страховиком відповідача.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги положення частини 1 статті 1194, частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, зважаючи на факт того, що відповідачем не надано доказів перерахування позивачу різниці між фактичним розміром заподіяної шкоди (81 380,27 грн.) і здійсненою страховиком відповідача страховою виплатою (53 852,21 грн.), позовні вимоги про стягнення 27 528,06 грн. визнаються судом апеляційної інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України - змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір, виходив із того, що факти, встановлені в експертному висновку, є більш вірогідними за інші докази. (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

На підставі наявних у справі доказів у сукупності, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх обґрунтованістю та доведеністю в розумінні ст. 76-79 ГПК України.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається, отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/14250/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі № 910/14250/22 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/14250/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська