ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2024 р. Справа№ 910/16923/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко А.І.

Коробенка Г.П.

при секретарі судового засідання: Горді В.В.

за участі представників сторін:

від позивача: Феденко І.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нуміс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024

у справі №910/16923/23 (суддя - Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нуміс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання права власності та зняття арешту

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ:

1.1. короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Нуміс» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» про визнання права власності на вилучене майно, перелік якого вказано у постанові опису та арешту від 26.09.2023 ЗВП № НОМЕР_2 та зняття арешту.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) проведено опис та арешт майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Нуміс», який є власністю позивача на підставі відповідних договорів.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі № 910/16923/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позов заявлено до неналежного відповідача, а відтак, заявлені позивачем вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з боржником виконавчого провадження, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нуміс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі №910/16923/23 та закрити провадження у цій справі.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2024 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Тищенко А.І., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16923/23.

25.03.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/16923/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2024 відкладено розгляд справи №910/16923/23 на 12.06.2024.

У судовому засіданні 12.06.2024 прийняв участь представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.

Апелянт стверджує, що матеріали справи не містять доказів того, що особи які є стороною у виконавчому провадженні оспорюють право власності на вилучене третьою особою майно, а тому позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно ухилився від розгляду спору.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач та третя особа своїм правом на подання відзиву не скористались.

2.4. інші процесуальні дії у справі

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи учасники судового процесу повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що наявних у справі матеріалів достатньо для перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

На виконанні у Солом`янського відділу державної виконавчої служби України перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання: виконавчого листа № 428/12658/21 виданого 10.05.2023. Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» на користь ОСОБА_1 середньою заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.08.2021 по 22.11.2022 в розмірі 123 795 грн 00 коп.; виконавчого листа № 428/12658/21 виданого 22.11.2022. Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» заробітної плати за один місяць у розмірі 6267 грн 57 коп.; виконавчого листа № 428/12658/21 виданого 10.05.2023. Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судовою збору в розмірі 2724 грн 00 коп., а також витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн 00 коп.; виконавчого листа № 428/12658/21 виданого 10.05.2023. Броварським міськрайоюшм судом Київської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5 000 грн 00 коп.; виконавчого листа № 904/2849/22 виданого 01.03.2023 Господарським судом Дніпропетровської області про: стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянсопт» 237 021 грн 65 коп. основного боргу, 13 936 грн 83 коп. інфляційних витрат, 3 311 грн 80 коп. 3 % річних, 3 814 грн 05 коп. витрат по сплаті судового збору, 15 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу; наказу № 904/3292/22 виданого 04.04.2023 Господарським судом Дніпропетровської області про: стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» на користь Іноземною підприємства «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» основний борг у розмірі 121 397 грн 24 коп., пеня у розмірі 21 607 грн 96 коп., 3% річних у розмірі 1 729 грн 57 коп., інфляційні втрати у розмірі 9 053 грн 14 коп., а також виграти по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 481 грн 00 коп. Сума стягнення за зведеним виконавчим провадженням, враховуючи виконавчий збір та витрати виконавчою провадження становить 647 767 грн 79 коп.

В рамках зведеного виконавчого провадження державним виконавцем Туром А.О. одночасно з постановами про відкриття виконавчих проваджень, стягнення витрат виконавчою провадження та виконавчою збору, винесено постанови про арешт коштів боржника, електронні копії яких, направлено банкам-учасникам електронного обміну.

28.08.2023 державним виконавцем Туром А.О. виявлено, що за боржником зареєстровано 18 торговельних марок з діючими свідоцтвами, серед яких: торговельні марки з номерами свідоцтв: 274879, 263984. 263388, 223654, 216053, 207611, 206600, 71334, НОМЕР_1 - є загальновідомими торговельними марками, якими користується мережа магазинів «Простор».

26.09.2023. за адресою м. Київ, проспект Повітрофлотський 50 в приміщенні магазину «Простор» державним виконавцем Туром А.О. проведено опис та арешт майна боржника відповідно до постанови від 26.09.2023 ЗВП№НОМЕР_2.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нуміс» стверджує, що майно що увійшло до переліку описаного та арештованого майна, належать на праві власності позивачу на підставі договору поставки та дистрибьюції №34/2018 від 01.07.2018 укладеного з ТОВ «Л`ореаль Україна», договору купівлі-продажу №564 від 14.06.2005 укладеного з ТОВ «Бінайс», договору поставки №823 від 26.12.2019 укладеного з ПАТ «Сав 92», договору поставки №932 від 29.12.2020 укладеного з ТОВ «Б`юті Лайф Україна», договору поставки №588 від 01.09.2017 укладеного з ТОВ «Афіна-Груп», договору поставки №567 від 26.07.2017 укладеного з ТОВ «Ергопак», договору на виготовлення та поставку продукції №120 від 20.05.2022 укладеного з ТОВ «Скай», а також вантажно-митних декларацій №22 UA34U6 від 18.11.2022, №23UA40U1 від 08.06.2023, №23UА97U4 від 30.08.2023, №23UA04U0 від 21.07.2023 та №22UA23U0 від 11.11.2022.

Оскільки, за твердженням позивача, саме він є власником спірного майна, позивач вважає, що державним виконавцем протиправно накладено арешт на зазначене майно та воно повинно бути виключено з опису та повернуто законному власнику, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогами про визнання права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Нуміс» на майно та скасування арешту цього майна.

Відповідно до статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як правильно вказав суд першої інстанції, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

На підтвердження обставин щодо набуття позивачем у власність спірного майна до відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 позивачем надано: договір поставки та дистрибьюції №34/2018 від 01.07.2018 укладений з ТОВ «Л`ореаль Україна», договір купівлі-продажу №564 від 14.06.2005 укладений з ТОВ «Бінайс», договір поставки №823 від 26.12.2019 укладений з ПАТ «Сав 92», договір поставки №932 від 29.12.2020 укладений з ТОВ «Б`юті Лайф Україна», договір поставки №588 від 01.09.2017 укладений з ТОВ «Афіна-Груп», договір поставки №567 від 26.07.2017 укладений з ТОВ «Ергопак», договір на виготовлення та поставку продукції №120 від 20.05.2022 укладений з ТОВ «Скай», а також вантажно-митні декларації №22 UA34U6 від 18.11.2022, №23UA40U1 від 08.06.2023, №23UА97U4 від 30.08.2023, №23UA04U0 від 21.07.2023 та №22UA23U0 від 11.11.2022.

При цьому, наразі, позивач позбавлений можливості належним чином здійснювати свої права щодо спірного майна відповідно до положень статті 319 Цивільного кодексу України, оскільки зазначене в акті опису майно запаковано, опечатано, вилучено та передано на відповідальне зберігання згідно постанови Солом`янського відділу державної виконавчої служби України.

Суд зазначає, що позов про визнання права власності та зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

При цьому відповідачами у такій справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Подібні висновки в частині застосування статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» щодо належних відповідачів у відповідній категорії справ є сталими та неодноразово висловлювалися Верховним Судом у постановах від 01.04.2019 у справі № 461/5308/16, від 03.07.2019 у справі № 461/7265/16-ц, від 10.06.2020 у справі № 183/59/17-ц, від 04.08.2020 у справі № 607/3748/18, від 07.12.2022 у справі № 359/3609/19, від 27.01.2023 у справі № 343/565/21, від 29.03.2023 у справі № 462/8376/20, а також постановах від 26.06.2019 у справі № 521/17712/15, від 13.11.2019 у справі № 745/691/18, від 12.08.2021 у справі № 756/14542/19, від 26.01.2022 у справі № 457/726/17, від 02.02.2022 у справі № 607/3269/21, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18.

У цій справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Нуміс» пред`явило позовні вимоги лише до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д», який є боржником у зведеному виконавчому провадженні, водночас вимог до Іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянсопт» та ОСОБА_1 як стягувачів у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_2, в інтересах яких був накладений арешт на спірне майно, позивачем не заявлено.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що заявлені позивачем вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з боржником виконавчого провадження, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що суд першої інстанції мав залучити таких осіб як третіх осіб, оскільки вказані особи у такому спорі мають виступати саме як відповідачі і залучення їх до участі у справі як третіх осіб не забезпечило б дотримання норм чинного законодавства щодо належного розгляду даної категорії спорів.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Частиною четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Отже, за змістом норм господарського процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності господарського судочинства та принципу змагальності сторін на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення (постанова Верховного Суду від 21.11.2022 у справі № 754/16978/21), що є підставою для відмови у задоволенні позову заявленого до неналежної кількості відповідачів.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що його права можуть бути захищені в межах залученого кола учасників судового процесу.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

За результатами розгляду справи колегією суддів встановлено, що позивач не довів обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України).

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Положеннями статті 320 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Відповідно ч. 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з приписами статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (частини перша, друга статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегія суддів перевірила доводи апелянта, що матеріали справи не містять доказів того, що особи які є стороною у виконавчому провадженні оспорюють право власності на вилучене третьою особою майно та зазначає, що оскільки вказані особи мають грошові вимоги до боржника (відповідача у справі), які можуть бути задоволені, в тому числі, за рахунок спірного майна на яке накладено арешт, то правовий зв`язок та наявність майнового інтересу вказаних осіб у спірних правовідносинах є очевидним та доведений наявними у справі доказами, зокрема матеріалами зведеного виконавчого провадження, а тому доводи позивача, що спір не стосується прав вказаних осіб є помилковими.

З огляду на викладене, спір може бути розглянуто по суті лише за умови залучення таких осіб саме як відповідачів у справі, а не як третіх осіб, а оскільки саме позивач обирає предмет спору, підставу позову та осіб до яких заявлено позов, заявлення позову до неналежного кола відповідачів є підставою для відмови у задоволенні такого позову, що й було зроблено судом першої інстанції.

При цьому, відмова у задоволенні даного позову не позбавляє позивача права звернутись з аналогічним позовом до належних відповідачів та з дотримання підсудності.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі №910/16923/23 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Нуміс» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі №910/16923/23 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нуміс» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі №910/16923/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 у справі №910/16923/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 26.07.2024.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді А.І. Тищенко

Г.П. Коробенко