ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2024 р. Справа № 918/494/24

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом фізичної особи-підприємця Волощука Сергія Васильовича

до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс"

про стягнення заборгованості в сумі 632 294 грн 09 коп.,

у судовому засідання приймали участь:

від позивача - Медвідь В.А., ордер серія ВА № 1078225 від 20.05.2024 р. (в режимі відеоконференції);

від відповідача - не з`явився.

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

У судовому засіданні 15 липня 2024 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В травні 2024 року фізична особа-підприємець Волощук Сергій Васильович (далі - ФОП Волощук С.В., позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 632 294 грн 09 коп., з яких: 586 205 грн 99 коп. - основний борг, 10 668 грн 95 коп. - пеня, 12 171 грн 31 коп. - 3% річних та 23 247 грн 84 коп. - інфляційні втрати.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов Договору оренди техніки з екіпажем від 20 липня 2023 року № 23-23М, а саме зобов`язань щодо здійснення в повному обсязі оплати в сумі 586 205 грн 99 коп. в строки, встановлені умовами договору, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість у спірній сумі. Крім того у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання позивачем з посиланням на пункт 8.3. вказаного договору заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 10 668 грн 95 коп. Також позивачем з посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 12 171 грн 31 коп. та інфляційних втрат в розмірі 23 247 грн 84 коп.

Також ФОП Волощук С.В. просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу адвоката. В позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, та які складаються з судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, в розмірі 7 587 грн 60 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 500 грн 00 коп.

До позовної заяви позивачем долучено платіжну інструкцію від 21.05.2024 року № 0.0..1 про оплату судового збору за подання даної позовної заяви до Господарського суду Рівненської області в розмірі 7 587 грн 60 коп.

Ухвалою суду від 29 травня 2024 року позовну заяву ФОП Волощука С.В. від 21.05.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження задоволено, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання для розгляду справи призначено на 1 липня 2024 року на 10:40 год.

24 червня 2024 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява від 24.06.2024 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій просив забезпечити проведення судового засідання, що призначене на 01.07.2024 року о 10:40 год., та усіх подальших судових засідань по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення EASYCON.

Ухвалою суду від 24 червня 2024 року заяву представника фізичної особи-підприємця Волощука Сергія Васильовича від 24.06.2024 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та постановлено судове засідання у справі № 918/494/24, призначене на "01" липня 2024 року на 10:40 год., провести в режимі відеоконференції за участі представника фізичної особи-підприємця Волощука Сергія Васильовича. Крім того постановлено всі подальші судові засідання у справі № 918/494/24 провести в режимі відеоконференції за участі представника фізичної особи-підприємця Волощука Сергія Васильовича.

1 липня 2024 року від відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому повідомляє що здійснює всі можливі дії щодо мирного врегулювання судового спору та між Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс" та фізичною особою-підприємцем Волощуком Сергієм Васильовичем здійснюються переговори щодо мирного врегулювання судового спору та підписання мирової угоди.

Ухвалою суду від 1 липня 2024 року розгляд справи відкладено на 15 липня 2024 року.

Представник ФОП Волощука С.В. у судовому засіданні 15 липня 2024 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання 15 липня 2024 року не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 01.07.2024 року, до електронного кабінету Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (а.с. 44). В той час 15 липня 2024 року від відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому повідомляє що здійснює всі можливі дії щодо мирного врегулювання судового спору та представником Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" було надіслано ФОП Волощук С.В. мирову угоду.

Розглянувши у судовому засіданні 15.07.2024 року вказане клопотання відповідача та врахувавши заперечення представника позивача, суд відмовив в його задоволенні, так як відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

Та обставина, що відповідні повноваження суду є дискреційними не створює імунітету від перевірки належності застосування судом свого розсуду при розгляді справи на предмет відповідності такого цілям та завданням, які стоять перед судом, та в аспекті відповідності таких дій принципу верховенства права як стримуючого фактору.

При цьому будь-який законодавчий припис, що встановлює певні межі розсуду, повинен бути оцінений на предмет дотримання фундаментальних вимог верховенства права, зокрема щодо співмірності (пропорційності) тій меті, за якою законом передбачене відповідне обмеження, або яке відбулось унаслідок застосування розсуду суду.

Пропорційність є загальною умовою для вирішення всіх процесуальних питань у межах дискреційних повноважень і повинна належно застосовуватись на кожній стадії правозастосування.

Оцінюючи дотримання принципу пропорційності, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

Будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи, зокрема, необхідність подання додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи відповідачем зазначено та обґрунтовано не було.

Крім того заявником не пояснено та не обґрунтовано, з яких причин представник відповідача не мав можливості прибути у судове засідання.

Таким чином, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази, необхідні для вирішення судом спору у даному судовому засіданні, а відповідачем не подано обґрунтованих доказів необхідності відкладення розгляду справи, суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, а неявка останнього не перешкоджає розгляду цієї справи та вирішенню спору по суті, то за висновками суду справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ФОП Волощука С.В., всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2023 року між фізичною особою-підприємцем Волощуком Сергієм Васильовичем (далі - Орендодавець) та Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс" (далі - Орендар) укладений Договір оренди техніки з екіпажем № 23-23М (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору, у порядку та на умовах, визначених договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в тимчасове володіння та користування техніку, визначені в договорі (далі - техніка), а також зобов`язується забезпечити своїми силами їх керування та технічну експлуатацію, а Орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування техніку під керуванням екіпажу (водіїв) Орендодавця і зобов`язується сплачувати орендну плату.

Під технікою в цьому договорі розуміються трактори з причепами та/або зернозбиральні комбайни, - марка, державні (реєстраційні) номери яких зазначаються у додатках до договору (пункт 1.2. Договору).

Техніка використовується Орендарем для цілей обмолоту сільськогосподарських культур (пункт 2.1. Договору).

У відповідності до п. 3.3. Договору, передача техніки в оренду здійснюється за актом приймання-передачі. Орендодавець зобов`язаний надати техніку для огляду в місці її передачі та пред`явити документи на право керування нею. За результатами огляду техніки та документів, Орендар перевіряє чи техніка відповідає найменуванню, вона справна, не пошкоджена, належної якості, належної комплектності, наявна вся необхідна документація на керування та розпорядження технікою.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що строк оренди становить до 15 вересня 2023 року. При умові не повернення техніки з оренди в зазначений строк, строк оренди продовжується до моменту фактичного перебування техніки в оренді.

Пунктами 5.1., 5.4. Договору, сторони передбачили, що розмір орендної плати визначається в протоколі погодження ціни без ПДВ за кожен місяць оренди. Орендна плата сплачується в безготівковому порядку протягом 10-ти банківських днів після підписання акту виконаних робіт (наданих послуг). Орендар має право здійснювати авансову оплату.

Орендар зобов`язується своєчасно сплачувати орендні платежі (підпункт 6.2.1. пункту 6.2. Договору).

Повернення техніки провадиться за актом приймання-передачі аналогічним тому, який складається при передачі техніки від Орендодавця Орендарю. Паливо-мастильні матеріали, що не використані та залишаються в техніці підлягають поверненню (пункт 7.1. Договору).

У відповідності до п. 8.1. Договору, у разі порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену договором і чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі прострочення сплати орендних платежів Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі 0,01 відсотка від суми боргу (пункт 8.3. Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2023 року та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (пункт 9.1. Договору).

Договір підписаний сторонами, підпис зі сторони відповідача скріплений печаткою юридичної особи.

В Додатку № 1 від 20 липня 2023 року до Договору оренди техніки з екіпажем № 23-23М від 20.07.2023 року сторони погодили перелік техніки, яку Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в тимчасове володіння та користування, а саме: Комбайн зернозбиральний Claаs Lexion 560 з державним номером 19643ВА.

В Додатку № 1а від 20 липня 2023 року "Протокол узгодження договірної ціни" до Договору оренди техніки з екіпажем № 23-23М від 20.07.2023 року сторони погодили розмір орендної плати: вартість оренди за договором становить 836 205 грн 99 коп. без ПДВ за один місяць оренди. Орендна плата нараховується та сплачується за час фактичного перебування техніки в оренді. При цьому, сторони визначили, що цей протокол є підставою для взаємних розрахунків між Орендодавцем та Орендарем.

На виконання умов Договору оренди техніки з екіпажем від 20 липня 2023 року № 23-23М, позивачем передано, а відповідачем прийнято в тимчасове володіння та користування техніку з екіпажем: Комбайн зернозбиральний Claаs Lexion 560 з державним номером НОМЕР_1 з водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується Актом приймання-передачі від 26 липня 2023 року № 1 (а.с. 18).

В зазначеному акті сторони підтвердили, що техніка передана в технічно справному стані.

Судом встановлено, що зазначений акт підписаний сторонами, підпис зі сторони відповідача скріплений печаткою юридичної особи.

В свою чергу, відповідачем повернуто, а позивачем прийнято з тимчасового володіння та користування техніку з екіпажем на підставі Договору оренди техніки з екіпажем від 20 липня 2023 року № 23-23М, що підтверджується Актом приймання-передачі техніки (повернення) від 25 серпня 2023 року № 2.

Як встановлено судом, зазначений акт підписаний сторонами, підпис зі сторони відповідача скріплений печаткою юридичної особи.

Так, відповідно до Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.08.2023 року № АЕ-0002180 Орендодавець передав, а Орендар прийняв послуги з оренди техніки з екіпажем на загальну суму 836 205 грн 99 коп.

В Акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.08.2023 року № АЕ-0002180 зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають.

Як встановлено судом, зазначений акт підписаний сторонами, підпис зі сторони відповідача скріплений печаткою юридичної особи.

Відповідачем здійснена часткова оплата наданих послуг за Договором оренди техніки з екіпажем від 20 липня 2023 року № 23-23М в розмірі 250 000 грн 00 коп., з яких: 50 000 грн 00 коп. - 01.02.2024 року, 100 000 грн 00 коп. - 12.02.2024 року, 100 000 грн 00 коп. - 01.03.2024 року, що підтверджується банківською випискою за рахунком ФОП Волощука С.В. (а.с. 10).

26 лютого 2024 року позивач направив Приватному підприємству "Агро-Експрес-Сервіс" претензію про стягнення заборгованості за договором оренди в сумі 686 205 грн 99 коп. (а.с. 13, докази надіслання - а.с. 14-15).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, після направлення претензії відповідачу на рахунок позивача надійшла часткова оплата від відповідача за надані послуги за Договором в сумі 100 000 грн 00 коп.

За твердженням позивача, відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати наданих послуг за Договором оренди техніки з екіпажем від 20 липня 2023 року № 23-23М на загальну суму 586 205 грн 99 коп.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом у даній справі.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочини містить елементи різних договорів, а саме: договору оренди та договору надання послуг.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, умовами Договору оренди техніки з екіпажем від 20 липня 2023 року № 23-23М визначено порядок та строк оплати товару.

Орендна плата сплачується в безготівковому порядку протягом 10-ти банківських днів після підписання акту виконаних робіт (наданих послуг) (пункт 5.4. Договору оренди техніки з екіпажем від 20 липня 2023 року № 23-23М).

Як встановлено судом, відповідачем повернуто, а позивачем прийнято з оренди техніку на підставі Договору оренди техніки з екіпажем від 20 липня 2023 року № 23-23М, що підтверджується Актом приймання-передачі техніки (повернення) від 25 серпня 2023 року № 2.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по оплаті вартості наданих послуг за Договором оренди техніки з екіпажем від 20 липня 2023 року № 23-23М - до 08.09.2023 року включно. Відтак, з 11 вересня 2023 року (зважаючи на те, що перший день строку 09.09.2023 року субота, наступний за ним 10.09.2023 року неділя, строк відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України переноситься на наступний робочий - 11.09.2023 року).

При цьому, відповідачем здійснена оплата прийнятих за Договором оренди техніки з екіпажем від 20 липня 2023 року № 23-23М послуг в розмір 250 000 грн 00 коп., з яких: 50 000 грн 00 коп. - 01.02.2024 року, 100 000 грн 00 коп. - 12.02.2024 року, 100 000 грн 00 коп. - 01.03.2024 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою за рахунком ФОП Волощука С.В.

Відповідач свої зобов`язання щодо повного розрахунку за оренду техніки з екіпажем не виконав належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 586 205 грн 99 коп.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Оскільки заявлена позивачем сума заборгованості підтверджена наявними доказами у матеріалах справи в повному обсязі, за відсутності у матеріалах справи доказів сплати вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 586 205 грн 99 коп.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача пені в розмірі 10 668 грн 95 коп., 3% річних в розмірі 12 171 грн 31 коп. та інфляційних втрат в розмірі 23 247 грн 84 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (частина 3 статті 549 ЦК України).

Відповідно до п. 8.3. Договору оренди техніки з екіпажем від 20 липня 2023 року № 23-23М, у разі прострочення сплати орендних платежів Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі 0,01 відсотка від суми боргу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи вище встановлені обставини, з урахуванням вказаних положень чинного законодавства України, суд зазначає, що вірним періодом для нарахування пені є період з 11.09.2023 року по 11.03.2024 року. В той час позивачем здійснено нарахування пені за період з 11.09.2023 року по 10.03.2024 року.

Разом з тим, частиною 2 ст. 237 ГПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат суд вважає, що надані розрахунки є арифметично вірними.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, а також перевіривши суми заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця Волощука Сергія Васильовича до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" про стягнення 586 205 грн 99 коп. основного боргу, 10 668 грн 95 коп. пені, 12 171 грн 31 коп. трьох відсотків річних та 23 247 грн 84 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу адвоката. В позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, та які складаються з судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, в розмірі 7 587 грн 60 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 500 грн 00 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу з 1 січня складає 3 028 грн 00 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом 2147 до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" включено частину третю, відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (підп. "б" підпункту 1 п. 17 § 1 розділу 4).

Особи, які після 04.10.2021 року подають до суду документи через підсистему "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,8. (Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 916/228/22, Провадження № 12-26гс22).

Враховуючи, що позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру, за яку судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, та позовну заяву подано через систему "Електронний суд", відповідно останній зобов`язаний був сплатити при поданні позову до суду, судовий збір в розмірі 7 587 грн 53 коп., так як у даному випадку застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (632 294,09*1,5*0,8).

До позовної заяви позивачем долучено платіжну інструкцію від 21.05.2024 року № 0.0..1 про оплату судового збору за подання даної позовної заяви до Господарського суду Рівненської області в розмірі 7 587 грн 60 коп.

Таким чином, фізичною особою-підприємцем Волощуком Сергієм Васильовичем внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом (наразі є переплата судового збору в розмірі 07 коп.).

Відтак, судом береться до уваги судовий збір в сумі 7 587 грн 53 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 7 587 грн 53 коп. покладаються на відповідача у справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися з відповідним клопотанням про повернення судового збору, сплаченого в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду, викладено висновок, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі № 920/13/19 наголосив, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може з власної ініціативи не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 року у справі № 902/347/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката заявник надав суду Договір про надання правової допомоги від 20.02.2024 року № 07/02, Детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.05.2024 року, Акт (виконання наданих послуг) приймання-передачі коштів за надання юридичних послуг від 20 травня 2024 року на суму 9 500 грн 00 коп. та квитанцію до прибуткового касового ордера від 20.05.2024 року № 75 на суму 9 500 грн 00 коп.

Суд, розподіляючи витрати за послуги адвоката зазначає, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у заявленому розмірі, адже розмір таких витрат має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За вказаних обставин, суд вважає, що обсяг заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 9 500 грн 00 коп. є пропорційним до предмету спору та ціни позову, відповідає критеріям реальності, розумності та співрозмірності.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, суд вважає правомірним покладення на відповідача витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу при розгляді спору в суді на суму 9 500 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 178, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (35112, Рівненська обл., с. Ярославичі, вул. Шкільна, буд. 50, ) на користь фізичної особи-підприємця Волощука Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 586 205 (п`ятсот вісімдесят шість тисяч двісті п`ять) грн 99 коп. - основного боргу, 10 668 (десять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн 95 коп. - пені, 12 171 (дванадцять тисяч сто сімдесят одну) грн 31 коп. - 3% річних, 23 247 (двадцять три тисячі двісті сорок сім) грн 84 коп. - інфляційних втрат, 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу та 7 587 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн 53 коп. - витрат по оплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22 липня 2024 року.

Суддя Політика Н.А.