ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" липня 2024 р. м. Київ Справа № 911/1944/24

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову в справі

за позовом ОСОБА_1

до Обслуговуючого кооперативу «Садівницьке товариство «Стугна-1» Управління Південного-Західної залізниці»

про визнання незаконним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

без повідомлення учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Садівницьке товариство «Стугна-1» Управління Південного-Західної залізниці» (надалі відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення правління Обслуговуючого кооперативу «Садівницьке Товариство «Стугна-1» Управління Південно-Західної залізниці», яке оформлене протоколом від 10.06.2023;

- зобов`язати Обслуговуючий кооператив «Садівницьке Товариство «Стугна-1» Управління Південно-Західної залізниці» здійснити перерахунок заборгованості по електроенергії по земельній ділянці №35 вул. Прохолодна, що у м. Українка, СК «Садівницьке Товариство «Стугна- 1» Управління Південно-Західної залізниці».

Позов обґрунтовано тим, що рішення правління Обслуговуючого кооперативу «Садівницьке товариство «Стугна-1» Управління Південного-Західної залізниці», оформленого протоколом від 10.06.2023, яким встановлено плату за надані послуги з електрозабезпечення садових будинків у кооперативі з 01.06.2023 в розмірі 3,00 грн/кВт, прийнято всупереч постанові Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483, якою на період з 01.06.2023 по 31.12.2023 затверджено фіксовану ціну на електричну енергію в гривнях за 1 кВт·год в розмірі 2,64 грн.

Разом з позовом, позивачем подано заяву про забезпечення позову в якій останні просить суд:

- вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони правлінню Обслуговуючого кооперативу «Садівницьке Товариство «Стугна-1» Управління Південно-Західної залізниці» виносити рішення на затвердження зальними зборами про виключення ОСОБА_1 з складу членів Обслуговуючого кооперативу «Садівницьке Товариство «Стугна-1» Управління Південно-Західної залізниці», до набранням рішенням суду законної сили.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що її необхідно повернути заявнику без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.139 ГПК України до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Разом з тим при дослідженні матеріалів поданої заяви судом встановлено, що заявником не надано суду доказів сплати судового збору.

При цьому слід зазначити, що судовий збір згідно з ч.1, 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору визначені у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за заяву про вжиття заходів та забезпечення позову - 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 3028,00 грн.

Отже, за подану заяву про забезпечення позову заявник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1 514,00 грн. (0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), проте, вказані вимоги закону не виконав.

У свою чергу заявник зазначає, що він на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів

Суд звертає увагу заявника, що спори щодо захисту прав споживачів не підвідомчі господарським судам та відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України відносяться до юрисдикції загальних судів.

Враховуючи предмет даного спору, суд дійшов висновку, що в даному випадку спір між сторонами виник з корпоративних відносин.

Отже, заявник не звільнений від сплати судового збору за подання даної заяви на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», в зв`язку з чим, його твердження про звільнення від сплати судового збору за звернення до господарського суду з даною заявою є безпідставними.

Частина 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначає перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Заявник в заяві про забезпечення позову не зазначає та не надає до неї доказів, що він відноситься до переліку осіб, визначених ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», які звільнені від сплати судового збору.

Згідно з приписами ч.7 ст.140 ГПК України унормовано, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Водночас суд вказує, що статтею 9 Конституції України регламентовано, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Окрім того, у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Оскільки заява ОСОБА_1 про забезпечення позову подана без додержання вимог ст.139 ГПК України, вона підлягає поверненню заявнику на підставі ч.7 ст.140 цього Кодексу.

При цьому, суд роз`яснює, що повернення заяви не позбавляє заявника права на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 139, ч.7 ст.140, ст.234, 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 235, 255, 256 ГПК України.

Суддя В.М. Антонова