ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Справа № 918/201/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Миханюк М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2024 та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області, від 23.04.2924 ухвалених суддею Романюк Ю.Г. у м.Рівному, у справі № 918/201/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне"

до відповідача Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення 840 113,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальні рішення, які оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2024 у справі №918/201/24 та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.04.2024 у справі № 918/201/24.

1.2. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.04.2024 у справі №918/201/24 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення про стягнення 840 113,36 грн.

1.2.1. Стягнуто відповідача на користь позивача 839590,32 грн, з яких: 831 216,00 грн. - основної заборгованості, 6 648,19 грн. - інфляційних втрат, 1726,13 грн - відсотків річних.

1.2.2. В решті позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 523,04 грн. відмовлено.

1.2.3. Стягнуто з відповідача на користь позивача 5 087,79 грн. - судового збору.

1.2.4. Вирішено повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" з Державного бюджету України 4 987 грн 30 коп. судового збору.

1.3. Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.04.2024 у справі №918/201/24 частково задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" про ухвалення додаткового рішення.

1.3.1. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" 19 000,00грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

1.3.2. В решті заяви ТОВ "Текстиль-Рівне" про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції.

2.1. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі укладеного Договору, який підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача та підписаній Сторонами Специфікації №1 (Додаток №1 до Договору) Сторони погодили перелік, кількість та ціну Товару, що мав бути поставлений на загальну суму з ПДВ 831 216,00 грн.

2.1.1. З матеріалів справи вбачається, що товар на загальну суму 831216,00 грн поставлено 4 окремими поставками, строк оплати яких настав та прострочений відповідачем з 70-го дня після оформлення ярлика на придатну продукцію.

2.1.2. Відповідачем оплата своєчасно не проведена.

2.1.3. За несвоєчасну оплату Товару позивач застосував приписи статті 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якого нарахував відповідачу 7 171,23 - інфляційних втрат та 1726,13 процентів річних.

2.2. Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що для надання правової допомоги 21.02.2024 укладений між Адвoкaтcьким бюро "Миколи Бляшина", як захисником, і ТОВ "Текстиль-Рівне", як клієнтом, однойменний договір, згідно умов якого захисник зобов`язується надати правову (правничу) допомогу клієнту щодо стягнення боргу, процентів річних та iнфляцiйних втрат за Договором поставки №53-122-01-23-13777 від l4.08.2023.

2.2.1. Згідно умов Договору вартість правової допомоги за представництво його прав та інтересів у суді першої інстанції становить 38 000,00 грн (п.3.1.), надання правової допомоги засвідчується звітом, який складається захисником (п.3.8.).

2.2.2. За результатами дослідження усіх обставин суд першої інстанції прийшов до висновку що 38 000,00 грн - заявлена позивачем сума витрат, понесених на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності (необхідності), а також розумності їхнього розміру, містить витрати, які не були необхідними.

2.2.3. Також суд зробив свій висновок, за яким обґрунтованим, розумним, справедливим та співрозмірним у даному конкретному випадку є визначення для позивача відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19 000,00 грн.; у решті витрат у розмірі 19 000,00 грн - суд відмовив.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", 03.05.2024 поштовим зв`язком звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.2128/24 від 06.05.2024). в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі. Скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2024, у справі №918/201/24, в частині стягнення, з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" 6 648,19 грн - інфляційних втрат, 1 726,13 грн - відсотків річних та ухвалити нове рішення в цій частині, яким зменшити стягнутий розмір інфляційних втрат до 6 056,07 грн та розмір відсотків річних до 1680,57 грн. За результатами апеляційного розгляду даної справи провести перерозподіл судових витрат, понесених сторонами під час її розгляду в суді першої інстанції, і провести розподіл судових витрат, понесених сторонами в суді апеляційної інстанції.

3.1.1. Ознайомившись зі змістом вищевказаного рішення, відповідач не погоджується з даним рішенням в частині стягнення 6 648,19 грн інфляційних втрат та 1726,13 грн відсотків річних.

3.1.2. Вважає, що зазначене рішення в цій частині ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушеннями норм процесуального права, виходячи з наступного.

3.1.3. З даних розрахунків вбачається, що судом неправильно розраховано інфляційні втрати та відсотки річних, що виникло внаслідок того, що за видатковою накладною 492 від 11.10.2023 на суму 84 000,00 грн з ярликом на придатну продукцію №1-1-132 від 17.10.2023 суд неправильно визначив дату початку прострочення.

3.1.4. Суд зазначив датою початку прострочення за згаданою вище видатковою накладною - 27.11.2023. Однак, враховуючи, що п.6.1 Договору визначено, що оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 70 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію, початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію, а також те, що ярлик за видатковою накладною № 492 від 11.10.2023 було оформлено 17.10.2023, то останній день оплати припадає на 26.12.2023, а тому підстав стверджувати про те, що прострочення за цією видатковою накладною розпочалося 27.11.2023 немає.

3.1.5. Більше того, згідно з відповіддю на відзив позивача та заявою про збільшення розміру позовних вимог від 18.03.2024, до якого доданий відповідний розрахунок, позивач за видатковою накладною № 492 від 1 1.10.2023 на суму 84 000,00 першим днем прострочення зазначає 27.12.2023, тому висновок суду про початок періоду прострочення з 27.11.2023 виходить за межі позовних вимог позивача.

3.1.6. Так, викладене у рішенні від 11.04.2024 призводить до неправомірного збільшення загального розміру інфляційних втрат та відсотків річних, які підлягають стягненню з відповідача.

3.1.7. Відповідно, враховуючи заявлений позивачем період нарахування з 27.12.2023 до 15.03.2024 за видатковою накладною № 492 від 11.10.2023 розрахунок інфляційних втрат та відсотків річних мав бути наступним:

- інфляційні втрати - 589,01 грн;

- річні відсотки - 183,64 грн.

3.1.8. Відповідно, загальна сума стягнутих інфляційних втрат буде становити 6056,07 грн, а відсотків річних - 1680,57 гри.

3.2. Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", 09.05.2024 поштовим зв`язком звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. 2222/24 від 10.05.2024), в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі. Скасувати додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.11.2024 у справі №918/201/24 про стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія «Відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" 19 000,00 грн витрат на правничу допомогу та ухвалити нове, яким зменшити розмір необґрунтовано завищених витрат на професійну правничу допомогу до 3 000,00 грн.

4. Відзиви на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Відповідач відзив на позов не подав, про день та час повідомлявся належним чином відповідно до відомих поштових адрес.

4.2. Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 (колегією суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Тимошенко О.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.04.2024 у справі №918/201/24.

4.2.1. Відповідно до ч. 13 ст. 8, ч. 10 ст. 270 ГПК України, вирішено розгляд апеляційних скарг на рішення та на додаткове рішення суду у справі №918/201/24, здійснювати без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи, у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

4.3. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.04.2024 у справі №918/201/24 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г., суддя Миханюк М.В. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи №918/201/24 між суддями від 22.07.2024)

4.4. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційних скарг.

6.1. Під час розгляду апеляційних скарг Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.04.2024 у справі № 918/201/24 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував норми матеріального та процесуального права, висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

6.1.1. Норми матеріального права:

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2023 між ТОВ "Текстиль-Рівне", як постачальником, та ДП НАЕК "Енергоатом", від імені якого діє ВП "РАЕС", як замовник, було укладено Договір поставки №53-122-01-23-13777 (далі Договір).

7.2.1. Згідно п.1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника, а Замовник в свою чергу, зобов`язується оплатити Продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до Договору).

7.2.2. Згідно з п.1.2 Договору предметом поставки по даному договору є Продукція: 39510000-0 (Рушники), яка передбачена специфікацією №1 до Договору.

7.2.3. Згідно до п.п.2.1, 2.2 Договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 831 216,00 грн (в т.ч. 138 536,00 грн ПДВ).

7.2.4. Відповідно до п.3.1 Договору, продукція поставляється покупцю в період по 30.11.2023. Строк поставки даної продукції по даному Договору вказаний у специфікації №1 (додатку №1 даного договору) та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного Договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі".

7.2.5. Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 70 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

7.2.6. Відповідно до пункту 6.2. договору, про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

7.2.7. Згідно з положеннями пункту 8.3. договору, успішне проходження продукцією вхідного контролю (ВК-1) підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно зі Стандартом Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС" СОУ НАЕК 038:2021.

7.2.8. Пунктом 8.4 Договору визначено, що датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем.

7.2.9. Пунктом 9.3. Договору сторонами погоджено, що розмір процентів річних, які постачальник має право стягнути з замовника на підставі ч.2 ст.625 ЦК України у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію становить 1% від суми простроченого грошового зобов`язання.

7.2.10. Згідно з п.12.1. Договору, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками. Строк дії даного договору - по 30.04.2024 р., а в частині виконання гарантійних зобов`язань Постачальника, що передбачені даним Договором - до спливу гарантійних строків.

7.2.11. Договір підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача.

7.3. У підписаній Сторонами Специфікації №1 (Додаток №1 до Договору) Сторони погодили перелік, кількість та ціну Товару, що мав бути поставлений на загальну суму з ПДВ 831 216,00 грн.

7.4. На виконання умов Договору, постачальник здійснив поставку замовнику товару в повному обсязі, що підтверджується:

- поставка на загальну суму 291 600,00 грн з ПДВ: видаткова накладна №425 від 08.09.2023, товарно-транспортною накладною №425 від 08.09.2023, ярлик на придатну продукцію №1-1-117 від 14.09.2023;

- поставка на загальну суму 84 000,00 грн з ПДВ: видаткова накладна №492 від 11.10.2023, товарно-транспортною накладною №492 від 11.10.2023, ярлик на придатну продукцію №1-1-132 від 17.10.2023;

- поставка на загальну суму 277 956,00 грн з ПДВ: видаткова накладна №527 від 03.11.2023, товарно-транспортна накладна №527 від 03.11.2023, ярлик на придатну продукцію №1-1-151 від 08.11.2023;

- поставка на загальну суму 177 660,00 грн з ПДВ: видаткова накладна №559 від 30.11.2023, товарно-транспортна накладна №559 від 30.11.2023, ярлик на придатну продукцію №1-1-160 від 04.12.2023.

7.5. Отримання товару в повному обсязі підтверджується підписом відповідальної особи замовника на вищевказаних товаросупровідних документах. Весь товар було прийнято без зауважень до якості або кількості чи асортименту.

7.6. Позивачем виконано зобов`язання з реєстрації податкових накладних за наслідками здійснених поставок, що підтверджується податковими накладними №24/1 від 08.09.2023, №24/1 від 11.10.2023, №8/1 від 03.11.2023, №44/1 від 30.11.2023.

7.7. Сторонами було проведено звірку взаєморозрахунків за період з 01.09.2023 по 10.12.2023, про що складено Акт звірки, відповідно до якого заборгованість ВП "Рівненська АЕС" склала 831 216,00 грн.

7.8. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1420 утворено акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" шляхом перетворення державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом". Пунктом 3 постанови установлено, що товариство є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" із дня державної реєстрації товариства та відокремлені підрозділи державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" із дня державної реєстрації товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва).

7.10. 10.02.2024, у зв`язку із відсутністю оплати поставленого товару, ТОВ "Текстиль-Рівне" звернулось до ВП "РАЕС з претензією-вимогою №10/02-1, яка залишена без реакції з боку відповідача.

7.11. Вважаючи своє право порушеним, позивач - ТОВ "Текстиль-Рівне" звернувся за його захистом до Господарського суду Рівненської області про стягнення суми основного боргу та нарахував відсотки річних у розмірі 1% а також інфляційні втрати.

7.12. За результатами розгляду позовних вимог, судом першої інстанції ухвалене рішення, яким позов задоволено частково (пункти 1.2.1.-1.2.4. цієї постанови).

7.13. Окремо позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

7.14. За результатами розгляду такої заяви, судом першої інстанції вона була задоволена частково (пункти 1.3.1.-1.3.2. цієї постанови) із підстав наведених у розділі 2 даної постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарг, часткове врахування доводів апелянта.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційних скарг, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги на основне рішення та, як наслідок, часткову зміну рішення суду першої інстанції, та залишення без змін додаткового рішення, виходячи з наступного.

8.2. Частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

8.3. Статтею статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (стаття 16 ЦК України).

8.4. При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

8.5. Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

8.6. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

8.7. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

8.8. Щодо оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2024 у справі 918/201/24.

8.9. З наведених обставин вбачається, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару/продукції за договором поставки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає порушеними свої права в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем товару.

8.10. Як унормовано положеннями ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

8.11. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).

8.12. Згідно з нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

8.13. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

8.14. Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

8.15. Як передбачено ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

8.16. Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

8.17. Положеннями ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

8.18. У силу вимог ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

8.19. Згідно з нормами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

8.20. Як визначено п.6.1 Договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 70 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію, початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

8.21. З матеріалів справи вбачається, що товар на загальну суму 831216,00 грн поставлено 4 окремими поставками, строк оплати яких настав та прострочений відповідачем з 70-го дня після оформлення ярлика на придатну продукцію:

- з 24.11.2023: по поставці на 291 600,00 грн (видаткова накладна №425 від 08.09.2023, ярлик на придатну продукцію №1-1-117 від 14.09.2023);

- з 27.11.2023: по поставці на 84 000,00 грн: видаткова накладна №492 від 11.10.2023, ярлик на придатну продукцію №1-1-132 від 17.10.2023);

- з 18.01.2024: по поставці на 277 956,00 грн: видаткова накладна №527 від 03.11.2023, ярлик на придатну продукцію №1-1-151 від 08.11.2023);

- з 13.02.2024: по поставці на 177 660,00 грн: видаткова накладна №559 від 30.11.2023, ярлик на придатну продукцію №1-1-160 від 04.12.2023).

8.22. Таким чином, основна заборгованість у розмірі 831216,00 грн підтверджена матеріалами справи, визнається відповідачем у повному обсязі, а тому позов в частині її стягнення обґрунтований та підлягає задоволенню.

8.23. Щодо вимоги про стягнення 7171,23 - інфляційних втрат та 1726,13 процентів річних, суд зазначає наступне.

8.23.1. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

8.23.2. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

8.23.3. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

8.23.4. Індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

8.23.5. Пунктом 9.3. Договору сторонами погоджено, що розмір процентів річних, які постачальник має право стягнути з замовника на підставі ч.2 ст.625 ЦК України у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію становить 1% від суми простроченого грошового зобов`язання.

8.23.6. При перевірці долучених ТОВ "Текстиль-Рівне" до матеріалів справи розрахунків відсотків річних і інфляційних втрат починаючи з 23.11.2023 і закінчуючи 15.03.2024 за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE судом першої інстанції встановлено арифметичні помилки.

8.23.7. Здійснивши розрахунок інфляційних втрат за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE поперіодно по кожній поставці, місцевий господарський суд встановив:

- по поставці на 291 600,00 грн прострочення відбулось з 24.11.2023 по 15.03.2024, інфляційні втрати за цей період складають 4 100,21 грн;

- по поставці на 84 000,00 грн прострочення відбулось з 27.11.2023 по 15.03.2024, інфляційні втрати за цей період складають 1181,13 грн;

- по поставці на 277 956,00 грн прострочення відбулось з 18.01.2024 по 15.03.2024 , інфляційні втрати за цей період складають 833,87 грн;

- по поставці на 177 660,00 грн прострочення відбулось з 13.02.2024 по 15.03.2024, інфляційні втрати за цей період складають 532,98 грн.

Таким чином вимога про стягнення 7171,23 - інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в сумі 6648,19 грн.

8.23.8. Здійснивши розрахунок 1% річних поперіодно по кожній поставці за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE суд першої інстанції встановив, що його розмір складає 1749,61 грн, а тому стягнення відсотків річних підлягає в межах заявлених 1 726,13 грн.

8.23.9. У апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2024 апелянт звертає увагу, що розрахунок, який проведений судом першої інстанції за поставкою по видатковій накладній 492 від 11.10.2023 проведений неправильно, оскільки помилково визначений день оплати 27.11.2023.

8.23.10 Поряд з тим за умовами п.6.1. Договору оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 70 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію.

8.23.11. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.27), ярлик на придатну продукцію за видатковою накладною №492 (а.с.16) був оформлений 17.10.2023.

8.23.12. Таким чином останній день оплати припадає на 26.12.2023, а право на нарахування інфляційних втрат та процентів річних у позивача виникає з 27.12.2023 і аж ніяк не із 27.11.2023.

8.23.13. Колегія суддів погоджується із наведеним розрахунком апелянта у тексті апеляційної скарги після здійсненої перевірки та вважає апеляційну скаргу у цій частині обґрунтованою.

8.23.14. З огляду на здійснені розрахунки із порушенням терміну, за які вони здійснені судом першої інстанції, рішення Господарського суду Рівненської області від 11.04.2024 у справі 918/201/24 слід змінити в частині нарахованих інфляційних втрат та процентів річних, виклавши резолютивну частину у новій редакції.

8.23. У зв`язку з цим підлягає перерозподілу судовий збір.

8.24. Оскільки у апеляційній скарзі апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції, а Північно-західний апеляційний господарський суд змінив його в частині нарахованих сум інфляційних втрат та процентів річних, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

8.25. Щодо ухваленого додаткового рішення Господарського суду Рівненської області від 23.04.204 у справі 918/201/24.

8.25.1. За результатами розгляду заяви (а.с.182-184) ТОВ "Текстиль-Рівне" про ухвалення додаткового рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про її часткове задоволення.

8.25.2. Частиною 1 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

8.25.2. Пунктом 1 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі - Закону) визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

8.25.3. В матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1923 від 27.11.2020, виданого Перепечай К.В.

8.25.4. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст. 26 Закону).

8.25.5. Згідно п.4 ч.1 ст. 1 Закону, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

8.25.6. Відповідно до ч.3 ст. 30 Закону, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

8.25.7. Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

8.25.8. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

8.25.9. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

8.25.10. Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

8.25.11. На підтвердження понесених ТОВ "Текстиль-Рівне" витрат на правову допомогу у розмірі 38 000,00 грн за результатами розгляду Господарським судом Рівненської області справи №918/201/24 товариством надано:

- Договір про надання правової допомоги від 21.02.2024, укладений між Адвoкaтcьким бюро "Миколи Бляшина", як захисником, і ТОВ "Текстиль-Рівне", як клієнтом, згідно умов якого захисник зобов`язується надати правову (правничу) допомогу клієнту щодо стягнення боргу, процентів річних та iнфляцiйних втрат за Договором поставки №53-122-01-23-13777 від l4.08.2023.

8.25.12. Згідно умов Договору вартість правової допомоги за представництво його прав та інтересів у суді першої інстанції становить 38 000,00 грн (п.3.1.), надання правової допомоги засвідчується звітом, який складається захисником (п.3.8.).

- рахунку №INV-001222 від 21.02.2024;

- платіжної інструкції №903 від 22.02.2024, згідно якої за правничу допомогу сплачено 24 000,00 грн;

- звіт про надану правову допомогу Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" ТОВ "Текстиль-Рівне" по справі №918/201/24 станом на 16.04.2024 (далі - Звіт).

8.25.13. Згідно Звіту захисником надано, а клієнтом прийнято наступний перелік робіт:

1. Аналіз наданих ТОВ "Текстиль-Рівне" документів на предмет можливості підготовки позову. Підготовлено позовну заяву, яку узгоджено із ТОВ "Текстиль-Рівне". Підготовлено таблицю розрахунку заборгованості, відсотків річних та інфляційних втрат, додатки, надано замовнику реквізити для сплати судового збору, забезпечено направлення позову з використанням ЄСІТС на адресу відповідача та на адресу суду;

2. Підготовлено та направлено клопотання про долучення доказів виконання ухвали від 27.02.2024;

3. Отримано відзив Відповідача, проаналізовано доводи відзиву та долучені документи;

4. Отримано зустрічний позов відповідача. Отримано від клієнта докази погашення заборгованості за зустрічним позовом. Підготовлено та подано до суду додаткові письмові пояснення у справі щодо відсутності предмету спору за зустрічним позовом;

5. Підготовлено та подано відповідь на відзив із заявою про збільшення розміру позовних вимог;

6. Отримано заперечення відповідача, проаналізовано доводи та долучені документи;

7. Забезпечено представництво інтересів клієнта під час розгляду справи по суті;

8. Підготовлено заяву про ухвалення додаткового рішення для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу з додатками.

8.25.14. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (ст. 30 Закону)

8.25.15. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

8.25.16. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

8.25.17. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 (справа №910/13071/19) звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.

8.25.18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

8.25.19. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: - складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); - часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 126 ГПК України).

8.25.20. У разі недотримання вимог ч.4 ст. 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

8.25.21. Частиною 5 ст. 126 ГПК України надано право іншій стороні справи клопотати перед судом про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, вказуючи в якості підстави такого клопотання недотримання вимог ч.4 цієї ст. Кодексу.

8.25.22. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

8.25.23. Виконуючи обов`язок щодо надання оцінки розміру заявленого відшкодування адвокатських витрат (38 000,00 грн) на предмет його дійсності та необхідності, а також критерію розумності розміру і оцінюючи обґрунтованість заперечень Філія ВП "РАЕС", суд зазначає наступне.

8.25.24. Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

8.25.25. Водночас необхідно зазначити, відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду.

8.25.26. У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом п.1 ч.2 ст. 126, ч.8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч.5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. За таких умов, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч.5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

8.25.27. У ч.5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

8.25.28. Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Розмір таких витрат також повинен бути обґрунтованим. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

8.25.29. У кожній окремій справі суд виходить з конкретних особливих обставин, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу. Кожна справа має різну кількість судових засідань, як і різну кількість розглянутих клопотань, а отже і кількість виконаного адвокатом обсягу робіт з огляду на кількість вчинених процесуальних дій.

8.25.30. Вирішуючи вказане питання, суд також керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

8.25.31. На думку судів обох інстанцій даний спір не відноситься до категорії складних, а підготовка до справи не потребувала дослідження значного обсягу законодавства, судової практики чи опрацюванню великого обсягу документів. При цьому суд ураховує аргументи відповідача, що були викладені в клопотанні про зменшення розміру понесених судових витрат.

8.25.32. Відповідачем зазначено, що у Звіті відображено послуги, оплата яких не може покладатися на відповідача, зокрема: підготовка та направлення клопотання про долучення доказів виконання ухвали від 27.02.2024 (дане питання належить до зони відповідальності виключно позивача), отримання зустрічної позовної заяви, отримання доказів погашення заборгованості за зустрічним позовом та підготовку додаткових письмових пояснень у справі щодо відсутності предмету спору за зустрічним позовом (подання зустрічного позову було зумовлено неправомірними діями саме ТОВ "Текстиль-Рівне", а спірна заборгованість погашена лише після отримання зустрічної позовної заяви щодо її стягнення - 18.03.2024), підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу (не належать до правової допомоги стосовно по суті справи та має виключно процесуальний характер).

8.25.33 Підготовка та написання позовної заяви про стягнення боргу не потребує проведення додаткових експертиз та/або додаткового аналізу судової практики та не створює складності при формуванні правової позиції, оскільки судова практика у справах про стягнення заборгованості за договорами поставки є сталою.

8.25.34. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що 38 000,00 грн - заявлена позивачем сума витрат, понесених на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності (необхідності), а також розумності їхнього розміру, містить витрати, які не були необхідними. З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного господарського суду.

8.25.35. За таких обставин, обґрунтованим, розумним, справедливим та співрозмірним у даному конкретному випадку (у справі №918/201/24) є визначення для позивача відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19 000,00 грн.; у решті витрат у розмірі 19 000,00 грн на правничу допомогу слід відмовити.

8.26. За таких обставин апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області слід залишити без задоволення, а саме оспорюване рішення - без змін.

8.27. Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

8.28. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

8.29. Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

8.30. Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

8.31. Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

8.32. Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

8.33. Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

8.34. За таких обставин апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" від 01.05.2024 на рішення Господарського суду Рівненської області від 11 квітня 2024 року у справі №918/201/24 слід задоволити частково, змінивши мотивувальну та резолютивну частину рішення, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" від 08.05.2024 на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року у справі №918/201/24 слід залишити без задоволення, а додаткове рішення - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, апелянт Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" за подання позовної заяви до Господарського суду Рівненської області від 11 квітня 2024 року у справі №918/201/24 сплатив платіжною інструкцією №52 від 22.02.2024 і №1047 від 18.03.2024, ТОВ "Текстиль-Рівне" було сплачено 10081,36 грн - судового збору (з урахуванням коефіцієнту 0,8 через подання позовної заяви в електронній формі).

10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. На підставі ст.ст. 129, 130 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 5112,91 грн (4 987,30 грн - 50% сплаченого за позовні вимоги про стягнення 831216,00 грн суми боргу і визнаного ВП "РАЕС" у заяві від 18.03.2024, а також 125,61 грн за задоволені позовні вимоги).

10.4. Частина судового збору у розмірі 4 987,30 грн - підлягає поверненню позивачу на підставі ухвали суду, а інша частина у розмірі 6,28 грн залишається за позивачем, у зв`язку з частковим задоволенням позову.

10.5. Також, як вбачається із матеріалів справи, апелянт Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" за подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду на рішення Господарського суду Рівненської області від 11 квітня 2024 року у справі №918/201/24 сплатив платіжною інструкцією №3298 від 02.05.2024 судовий збір у розмірі 4542,00 грн.

10.6. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.7. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.8. Оскільки апеляційна скарга на рішення Господарського суду Рівненської області задоволена частково (пропорція задоволених вимог інфляційних втрат та процентів річних судом першої інстанції та перерахованих судом апеляційної інстанції становить 92,39%), то і в цій пропорції на позивача мають бути покладені судові витрати за сплату судового збору при поданні апеляційної скарги (4542,00*92,39% = 4196,35 грн).

10.9. За подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України "Про судовий збір" не передбачено сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" від 01.05.24р. на рішення Господарського суду Рівненської області від 11 квітня 2024 року у справі №918/201/24 задоволити частково.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 11 квітня 2024 року у справі №918/201/24 змінити в мотивувальній та резолютивних частинах щодо нарахованих сум інфляційних втрат та процентів річних, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а резолютивну частину викласти у наступній редакції:

"1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська обл., 34400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" (вул. Петра Могили, буд. 57, 33001, м. Рівне, ) 839 590 (вісімсот тридцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто) грн 32 коп., з яких 831 216 (вісімсот тридцять одна тисяча двісті шістнадцять) грн. 00 коп. основної заборгованості, 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 07 коп. інфляційних втрат, 1680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) грн 57 коп. відсотків річних.

3. В решті позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 637,68 (шістсот тридцять сім) грн 68 коп. - відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська обл., 34400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" (вул. Петра Могили, буд. 57, 33001, м. Рівне, ) 5 087 (п`ять тисяч вісімдесят сім) грн 79 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" (вул. Петра Могили, буд. 57, 33001, м. Рівне, ) з Державного бюджету України 4 987 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят сім) грн 30 коп. судового збору".

Видати наказ.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" від 08.05.2024 на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року у справі №918/201/24 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року у справі №918/201/24 залишити - без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Рівне" (вул. Петра Могили, буд. 57, 33001, м. Рівне, ) на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ) від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська обл., 34400, ) 4196,35 (чотири тисячі сто дев`яносто шість) грн 35 коп. - витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №918/201/24 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "23" липня 2024 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Миханюк М.В.