ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2024 р. Справа№ 44/735-б-49/113-б (910/1242/22)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поліщука В.Ю.

суддів: Суліма В.В.

Отрюха Б.В.

секретар судового засідання: Новик В.М.,

розглянувши апеляційну скаргу «Зафорпо Венчурс Лімітед»,

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року,

у справі № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22) (суддя Пасько М.В.),

за позовом «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) (Нікосія, Республіка Кіпр),

до відповідачів:

1. Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (Товариство з обмеженою відповідальністю) (м. Київ),

2. Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (м. Київ),

про визнання недійсним свідоцтва на знаки для товарів та послуг,

в межах справи № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22),

про банкрутство Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (Товариство з обмеженою відповідальністю),

за участю представників:

від «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) - адвокат Крижов С.В.,

від Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) - адвокат Забарін А.Ф.,

від Державної організації «УКРНОІВІ» - Гладюк О.Л.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22) «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) у задоволенні позовних вимог про: визнання недійсним повністю Свідоцтва № 21303 на знак для товарів і послуг «НАША МАРКА», зареєстроване на ім`я Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ); зобов`язання Державної організації «УКРНОІВІ» внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю Свідоцтва України № 21303, зареєстрованого на ім`я Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність»; заборону Фірмі «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) використовувати позначення НАША МАРКА ("НАША МАРКА"), а також інші позначення, які є тотожними, або схожими настільки, що їх можна сплутати із знаком позивача «НАША МАРКА» за свідоцтвом України № 14590 відносно всіх товарів і послуг, для яких він зареєстрований, в тому числі шляхом нанесення їх на будь-який товар 33 класу МКТП, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення), застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, застосовування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет, відмовлено повністю, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просив скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю, оскільки рішення господарського суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, висновки місцевого господарського суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 року у справі № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22) апеляційну скаргу «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.03.2024 року у цій справі касаційну скаргу «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 року скасовано, справу № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22) направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Поліщук В.Ю. (суддя доповідач), судді Отрюх Б.В., Пантелієнко В.О.

Після надходження до Північного господарського суду матеріалів справі № 44/735-б-49/113-б(910/1242/22) (у 3-х томах), ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 року прийнято апеляційну скаргу «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 44/735-б-49/113-б(910/1242/22) до свого провадження, запропоновано учасникам справи надати письмові пояснення по справі з урахуванням Постанови Верховного суду від 12.03.2024 року, розгляд апеляційної скарги призначено на 14.05.2024 року.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1820/24 від 13.05.2024 року, у зв`язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. (який входить до складу колегії суддів) у відпустці 14.05.2024 року, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 44/735-б-49/113-б(910/1242/22).

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу у справі № 44/735-б-49/113-б(910/1242/22) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поліщук В.Ю. (суддя доповідач), судді Отрюх Б.В., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 року прийнято апеляційну скаргу «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) у справі № 44/735-б-49/113-б(910/1242/22) до свого провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на 14.05.2024 року.

До початку судового засідання 14.05.2024 року, до Північного апеляційного господарського суду від Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) надійшов Відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін, посилаючись на підстави, наведені у Відзиві на апеляційну скаргу.

23.05.2024 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли Пояснення Державної організації «УКРНОІВІ» по справі, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін, посилаючись на доводи, наведені у Поясненнях.

10.06.2024 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові Пояснення Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) на апеляційну скаргу, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

18.06.2024 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли Пояснення Державної організації «УКРНОІВІ» по справі, які просила долучити до матеріалів справи та надати їм належну оцінку під час розгляду та вирішення цієї справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 року, розгляд апеляційної скарги було відкладено на 28.05.2024 року.

В судових засіданнях було оголошено перерви до 11.06.2024 року.

В суді апеляційної інстанції представник «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited), посилаючись на підстави, наведені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення місцевого апеляційного суду та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Представник Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ), в судових засіданнях апеляційної інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін, посилаючись на доводи, наведені у Відзиві та Поясненнях на апеляційну скаргу.

Представник Державної організації «УКРНОІВІ», під час розгляду апеляційної скарги, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін, посилаючись на доводи, наведені у Поясненнях на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

У 2022 році «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) та Державної організації «УКРНОІВІ», в якому просило суд:

- визнати недійсним повністю Свідоцтво № 21303 на знак для товарів і послуг «НАША МАРКА», зареєстроване на ім`я Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ);

- зобов`язати Державну організації «УКРНОІВІ» внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю Свідоцтва України № 21303, зареєстрованого на ім`я Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність»;

- заборонити Фірмі «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) використовувати позначення НАША МАРКА ("НАША МАРКА"), а також інші позначення, які є тотожними, або схожими настільки, що їх можна сплутати із знаком позивача «НАША МАРКА» за свідоцтвом України № 14590 відносно всіх товарів і послуг, для яких він зареєстрований, в тому числі шляхом нанесення їх на будь-який товар 33 класу МКТП, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення), застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, застосовування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що торгова марка за Свідоцтвом № 21303, зареєстрована 15.10.2001 року за Фірмою «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ), є неправомірною і повинна бути визнана господарським судом недійсною, оскільки має ідентичний (тотожний) знак для товарів і послуг із раніше зареєстрованою (29.12.1999 року) торговельною маркою позивача за Свідоцтвом № 14590. Згідно з положеннями Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 44/735-б-49/113-б(910/1242/22) відмовлено в задоволенні позову повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано, зокрема тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого було подано заяву ліквідатором Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ). Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що позивачу було відомо про порушення його прав, однак ним не вживались заходи для захисту своїх інтересів у зв`язку з чим підлягають задоволенню наслідки спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з цим, в обґрунтування апеляційної скарги наведено, що господарський суд першої інстанції неправомірно застосував позовну давність, відмовивши у задоволенні позову, оскільки не встановив дати з якої позивачу було відомо (чи міг довідатись) про порушення прав позивача. Крім того, скаржник зазначає, що строк позовної давності має бути обчислений з дати подання ліквідатором у справі про банкрутство Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) проміжного Звіту 02.12.2021 року, у якому був встановлений факт реєстрації за Фірмою спірної торговельної марки. У зв`язку з цим, позивач вважає, що саме з цієї дати виник «конфлікт на ринку» щодо використання спірної торговельної марки.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 року апеляційну скаргу «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 44/735-б-49/113-б(910/1242/22) залишено без змін.

Постанова апеляційного господарського суду мотивована, зокрема тим, що доводи позивача щодо оманливості спірної торговельної марки є помилковими, у зв`язку з чим відхилено твердження позивача про невідповідність спірної торговельної марки вимогам абзацу п`ятого ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Водночас, апеляційний господарський суд визнав обґрунтованими вимоги позивача в частині невідповідності спірної торговельної марки умовам надання правової охорони, передбаченої абзацом третім ч. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», оскільки вона є тотожною із торговельною маркою («НАША МАРКА» проти «НАША МАРКА») із раніше зареєстрованою чи заявленою на реєстрацію (дата пріоритету 09.03.1998 року проти 27.07.1998 року) на ім`я «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) для однорідних товарів (33 клас МКТП алкогольні напої).

Крім того, господарський суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про застосування позовної давності до спірних правовідносин та відмову в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2024 року (головуючий суддя - Васьковський О.В., судді Картере В.І., Погребняк В.Я.) касаційну скаргу «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 року у справі № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22) скасовано, справу №44/735-б-49/113-б (910/1242/22) направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Направляючи справу на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції Верховний Суд, зокрема зазначив, що господарський суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми ст.ст. 261, 262 ЦК України. Верховний суд звернув увагу, що задовольняючи заяву про застосування строку позовної давності, господарський суд апеляційної інстанції не вказав на те, які саме докази були надані відповідачами на підтвердження того, що позивачу було відомо про реєстрацію оскаржуваної торговельної марки більше ніж за три роки до дати подання позову та/або на дату набуття позивачем права на торговельну марку за Свідоцтвом України № 14590.

Крім того, Верховний Суд у зазначеній Постанові вказав, що у цьому конкретному випадку, окрім особи (осіб), які володіли торговельною маркою за Свідоцтвом України № 14590, необхідно було встановити: чи знали (могли знати) попередні власники Свідоцтва на знаки для товарів і послуг (до моменту відчуження) про факт порушення своїх прав шляхом реєстрації спірної торговельної марки та про особу, яка їх порушила; відповідно, чи існувало порушене право на момент набуття позивачем права власності на вказане Свідоцтво; за наявності порушеного права позивача встановити, чи пропустив позовну давність позивач, звертаючись до суду з цим позовом у січні 2022 року.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням вказівок, наведених в постанові Верховного Суду від 12.03.2024 року по цій справі, повного та всебічного аналізу обставин справи, дійшла висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ст. 316 ГПК України передбачено, що вказівки, які містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) є власником торговельної марки «НАША МАРКА», що засвідчується Свідоцтвом України № 14590 від 29.12.1999 року, яке видано на підставі заявки ТзОВ «Нова інтернаціональна корпорація» № 98030896 від 09.03.1998 року. Ця торговельна марка зареєстрована для товарів і послуг 32, 33, 42 класів МКТП.

Права на торговельну марку за Свідоцтвом України № 14590 позивач набув від «І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед». Перехід права був зареєстрований у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 26.12.2018 року на підставі Рішення Мінекономрозвитку від 26.12.2018 року № 24345, про що здійснено публікацію в Офіційному бюлетені «Промислова власність» № 24 за 2018 рік.

Крім того, «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) є власником низки інших торговельних марок, а саме: «НАША МАРКА ПОСОЛЬСЬКА», зареєстрована для товарів 33 класу МКТП за Свідоцтвом України № 174967 від 27.08.2013 року (заявка № m201304570 від 19.03.2013 року), «НАША МАРКА ПОСОЛЬСКАЯ», зареєстрована для товарів 33 класу МКТП за Свідоцтвом України № 174968 від 27.08.2013 року (заявка № m201304571 від 19.03.2013 року), «НАША МАРКА», зареєстрована для товарів 33 класу МКТП за Свідоцтвом України № 194282 від 10.12.2014 року (заявка № m201319494 від 24.10.2013 року).

Водночас, Фірма «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) є власником спірної торговельної марки «НАША МАРКА» за Свідоцтвом України № 21303 на знак для товарів і послуг, зареєстрованого для товарів 33 класу МКТП, яке видано 15.10.2001 року на підставі заявки № 98072944 від 27.07.1998 року.

Скаржник зазначає, що саме із проміжного звіту арбітражного керуючого Комлика І.С. від 02.12.2021 року у справі № 44/735-б-49/113-б про банкрутство Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) від ТзОВ «Кримська водочна компанія» (яке є кредитором у зазначеній справі про банкрутство Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ), корпоративні права якого належать скаржнику) стало відомо про реєстрацію за боржником спірної торговельної марки за оспорюваним свідоцтвом № 21303 від 15.10.2001 року.

На переконання скаржника, торговельна марка «НАША МАРКА» за оспорюваним Свідоцтвом № 21303 не відповідає умовам надання правової охорони, що передбачені абзацом п`ятим ч. 2 ст. 6, абзацом третім ч. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Одночасно з цим, скаржник зазначає, що торгівельна марка за оспорюваним Свідоцтвом може ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари 33 класу МКТП, оскільки тотожна із торговельною маркою апелянта. Спірна торговельна марка є тотожною із торговельною маркою скаржника, зареєстрованої раніше для таких самих товарів - алкогольні напої.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (в редакції чинній на дату подання заявки № 98072944 від 27.07.1998 року):

знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від однорідних товарів і послуг інших осіб;

зареєстрований знак - знак, на який видано свідоцтво;

заявка - сукупність документів, необхідних для видачі свідоцтва;

пріоритет заявки (пріоритет) - першість у поданні заявки;

дата пріоритету - дата подання заявки до Відомства чи до відповідного органу держави - учасниці Паризької конвенції про охорону промислової власності, за якою заявлено пріоритет.

Ч.ч. 1, 2, 3 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» унормовано, що правова охорона надається знаку, який не суперечить суспільним інтересам, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об`єктом знака можуть бути словесні, зображувальні, об`ємні та інші позначення або їх комбінації, виконані у будь-якому кольорі чи поєднанні кольорів. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», обсяг правової охорони, що надається, визначається наведеними у свідоцтві зображенням знака і переліком товарів та послуг.

Абзацом п`ятим ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що не можуть одержати правову охорону також позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

Не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для однорідних товарів і послуг. (абзац третій ч. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»).

Згідно з підпунктом "а" ч. 1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони.

Підпунктом 4.3.1.9 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг (затверджено Наказом Держпатенту України від 28.07.1995 року № 116 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 02.08.1995 року), передбачено, що до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності.

Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Разом з цим, твердження позивача про невідповідність спірної торговельної марки вимогам абзацу п`ятого ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підтверджені, оскільки матеріали справи не містять ані доказів, в підтвердження оманливості спірної торговельної марки, ані доказів, які б свідчили про можливість введення в оману щодо особи, яка виробляє товар, в даному випадку, алкогольних напоїв (горілки) маркованих спірною торговельною маркою «НАША МАРКА».

Одночасно з цим, з приводу доводів скаржника що спірна торговельна марка не відповідає умовам надання правової охорони, що передбачена абзацом третім пункту 3 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», господарський суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Підпунктом 4.3.2.4 Правил визначено, що позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах. Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів.

При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно:

- провести пошук тотожних або схожих позначень;

- визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень;

- визначити однорідність товарів і/або послуг, для яких заявлено знак, в порівнянні з товарами і/або послугами, для яких зареєстровані або заявлені тотожні або схожі знаки, виявлені під час пошуку.

Серед позначень, зазначених в підпунктах 4.3.2.1 а), б), в), 4.3.2.2. а) Правил, пошук здійснюється відносно тих позначень, які мають більш ранній пріоритет.

Згідно з п.п. 4.3.2.5 Правил, для позначення, заявленого як знак, щодо якого проводиться експертиза по суті, і виявлених зареєстрованих та заявлених на реєстрацію знаків з більш раннім пріоритетом встановлюється однорідність товарів або товарів і послуг. При встановленні однорідності товарів або товарів і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послуги.

Для встановлення такої однорідності слід враховувати рід (вид) товарів і послуг; їх призначення; вид матеріалу, з якого товари виготовлені; умови та канали збуту товарів, коло споживачів.

Спірна торговельна марка зареєстрована для товарів 33 класу МКТП, а саме: алкогольні напої (крім пива). Торговельна марка скаржника, яка має пріоритет, зареєстрована для товарів і послуг 32, 33 та 42 класів МКТП, а саме: пиво; газовані води, безалкогольні напої; фруктові напої; алкогольні напої; забезпечення харчами і напоями; реалізація товарів 32 та 33 класів. Тобто, торговельні марки зареєстровані для одних і тих же (однорідних) товарів, а саме товарів 33 класу - алкогольні напої.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у серпні 2000 року ОСОБА_1 та Фірма «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) звернулися до суду з позовом до ТзОВ «Нова інтернаціональна корпорація» про визнання недійсним Свідоцтва України № 14590 на знак для товарів і послуг «НАША МАРКА», права інтелектуальної власності на яку наразі належать скаржнику.

Рішенням Сімферопольського районного суду від 27.10.2000 року, яке залишене без змін ухвалою Верховного суду Автономної Республіки Крим від 26.02.2001 року, позовні вимоги задоволено та визнано недійсним Свідоцтво України № 14590 від 29.12.1999 року.

Відповідні відомості були внесені у Державний реєстр та здійснено публікацію у Офіційному бюлетені «Промислова власність» № 5 за 2001 рік. 15.10.2001 Фірмі «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) було видано оспорюване Свідоцтво України № 21303.

В подальшому, рішенням Верховного Суду України від 21.03.2002 року, рішення Сімферопольського районного суду від 27.10.2000 року та ухвалу Верховного суду Автономної Республіки Крим від 26.02.2001 року було скасовано, позовні вимоги про визнання Свідоцтва України № 14590 від 29.12.1999 року залишено без задоволення.

Відомості щодо відновлення дії Свідоцтва № 14590 на підставі рішення Верховного Суду України від 21.03.2002 року були внесені у Державний реєстр та здійснено публікацію у Офіційному бюлетені «Промислова власність» № 7 за 2002 рік.

Разом з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду підкреслює, що в разі скасування судового акту, останній не породжує правових наслідків, тому в цьому випадку, права на торговельну марку за Свідоцтвом України № 14590 від 29.12.1999 року діють від дати подання заявки у відповідності до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», тобто від 09.03.1998 року.

Враховуючи те, що спірна торговельна марка містить в собі ознаки невідповідності умовам надання правової охорони, що передбачено абзацом третім ч. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», оскільки є тотожною із торговельною маркою («НАША МАРКА» проти «НАША МАРКА») із раніше зареєстрованою чи заявленою на реєстрацію (дата пріоритету 09.03.1998 року проти 27.07.1998 року) на ім`я «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) для однорідних товарів (33 клас МКТП алкогольні напої), колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позиція господарського суду першої інстанції щодо того, що спірна торговельна марка проходила перевірку та експертизу по суті позначення, а отже, відсутні доводи щодо її невизнання, не відповідає обставинам справи, через неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Слід зазначити, що під час розгляду цієї справи, Фірмою «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) було подано Заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності до спірних правовідносин. Задовольняючи цю Заяву апеляційний господарський суд в постанові від 07.11.2023 року дійшов висновку про пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки останній, набувши у 2018 році та зареєструвавши 26.12.2018 року свої права на торговельну марку за Свідоцтвом України № 14590, мав не лише можливість (відкритість даних державних реєстрів на об`єкти інтелектуальної власності), але і обов`язок (позаяк право власності зобов`язує за ст. 319 ЦК України) знати про стан своїх майнових прав.

В свою чергу, як зазначалося раніше, Верховний Суд вказав про неправильне застосування норм ст.ст. 261, 262 ЦК України судами попередніх інстанцій. Враховуючи це, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Положеннями ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Ст. 257 ЦК України встановлює загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписами ч. 5 ст. 267 ЦК України, позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Тобто, для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України, при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Це право, зокрема, може бути пов`язане з початком виникнення відповідного конфлікту на ринку щодо оспорюваного позначення, наприклад, початком використання спірного позначення на ринку тощо. Разом з тим, за певних конкретних обставин справи, таке право може виникати і з моменту реєстрації спірного знаку.

Подібні висновки наведені у Постановах Верховного Суду від 28.05.2020 року №910/13119/17, від 26.06.2018 року та від 28.01.2020 року у справі №910/20564/16, від 11.08.2022 року у справі №910/16586/18 та від 19.08.2021 року у справі №910/570/16.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що скаржнику чи попереднім власникам первинної торгової марки за Свідоцтвом № 14590, до надсилання ліквідатором боржника (грудень 2021 року) було би відомо про реєстрацію оспорюваної торговельної марки.

Посилання на те, що трирічний строк для заявлення вимог про визнання спірного Свідоцтва недійсними на дату подання позовної заяви (28.01.2022 року) закінчився у зв`язку із тим, що позивач станом на дату набуття та реєстрації (26.12.2018 року) прав на торговельну марку за Свідоцтвом України № 14590 мав змогу дізнатись, що Фірма «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) є власником знаку для товарів і послуг за спірним Свідоцтвом № 21303, суперечить приписам ч. 1 ст. 261 ГПК України, відповідно до якої саме факт порушення прав, про який особа довідалася або могла довідатися, є початком відліку (обчислення) перебігу позовної давності. При цьому, перебіг позовної давності не розпочинається, якщо відсутній факт порушення, невизнання або оспорювання прав або інтересів особи. Сама по собі можливість позивача 26.12.2018 року (дата набуття прав на торговельну марку) дізнатися про спірне Свідоцтво не свідчить про наявність порушеного права позивача станом на цю дату.

Разом з тим, слід звернути увагу, що згідно з положеннями ч. 4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», використанням торговельної марки визнається, зокрема, у разі застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника, що включення торговельної марки за спірним Свідоцтвом № 21303 до проміжного звіту ліквідатора боржника арбітражного керуючого Комлика І.С. від 02.12.2021 року у справі № 44/735-б-49/113-б про банкрутство Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) є фактом виникнення «конфлікту на ринку», тобто саме з цього моменту у позивача, як в зацікавленої сторони, виникло право на позов та можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

В той же час, колегія суддів апеляційного господарського суду підкреслює, що будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Крім того, апеляційний господарський суд вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б могли достовірно підтверджувати факт обізнаності скаржника про право Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) на торговельну марку за Свідоцтвом України № 21303, в той же час, з наявних у справі матеріалів вбачається, що лише у грудні 2021 року, в результаті отримання проміжного звіту ліквідатора від 02.12.2021 року, скаржник довідався про факт порушення своїх інтересів, яке полягало в встановленні факту реєстрації за Фірмою «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) торговельної марки «НАША МАРКА» за спірним Свідоцтвом України № 21303.

Подібна правова позиція, щодо необхідності доказування стороною, яка подає заяву про застосування позовної давності, обставин обізнаності позивача з фактом реєстрації оскаржуваного свідоцтва на знак для товарів і послуг наведена у Постановах Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі № 910/13119/17 та від 19.08.2021 року у справі № 910/570/16.

Водночас, з матеріалів справи не вбачається за можливе встановити, чи знав або міг знати попередній власник Свідоцтва № 14590 (до моменту відчуження його позивачеві), про факт порушення своїх прав, шляхом реєстрації спірної торговельної марки та про особу, яка їх порушила, що в свою чергу, не дає змоги встановити, чи існувало порушене право на момент набуття скаржником права власності на вказане Свідоцтво.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати момент, з початком виникнення відповідного «конфлікту на ринку» щодо оспорюваного позначення, тобто з дати включення спірної торговельної марки за спірним Свідоцтвом № 21303 до проміжного звіту ліквідатора боржника арбітражного керуючого Комлика І.С. від 02.12.2021 року у справі № 44/735-б-49/113-б про банкрутство Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ).

Таким чином, оскільки «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) звернулось до суду 28.01.2022 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності з дати виникнення відповідного «конфлікту на ринку», господарський суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні Заяви про застосування строку позовної давності у зв`язку з її необґрунтованістю.

Враховуючи наведене, скаржником доведено та обґрунтовано порушене право на знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України № 14590 від 29.12.1999 року та дотримано строку позовної давності, у зв`язку з чим, апеляційна скарга «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 року зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до п. 2, ч. 1, ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду, зважаючи на наведене, вважає висновки господарського суду першої інстанції не відповідними обставинам справи, через неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим, апеляційна скарга «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22) підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З огляду на результати нового розгляду справи, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви, за перегляд рішення в касаційній інстанції та за подання цієї апеляційної скарги підлягають стягненню з Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 129,269,275,282,284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 року у справі № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22) задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 у справі №44/735-б-49/113-б (910/1242/22) скасувати та прийняти нове рішення, яким:

« 1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним повністю Свідоцтво № 21303 на знак для товарів і послуг «НАША МАРКА», зареєстроване на ім?я Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) (, Україна, 01023, місто Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 385, квартира 12).

3. Зобов`язати Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (, Україна, 01601, місто Київ, вул. Годзенка Дмитра, будинок 1) внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю Свідоцтва України № 21303, яке зареєстровано на ім?я Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) () та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

4. Заборонити Фірмі «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) (, Україна, 01023, місто Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 38Б, квартира 12) використовувати позначення НАША МАРКА («НАША МАРКА»), а також інші позначення, які є тотожними, або схожими настільки, що їх можна сплутати із знаком позивача «НАША МАРКА» за Свідоцтвом України №14590 відносно всіх товарів і послуг, для яких він зареєстрований, в тому числі шляхом нанесення їх на будь-який товар 33 класу МКТП, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення), застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, застосовування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

5. Стягнути з Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) (, Україна, 01023, місто Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 38Б, квартира 12) на користь «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) (Реєстраційний номер 354695, Республіка Кіпр, вул. Корініякоу 11, Паллуріотісса, 1048, Нікосія) 7 443 грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.»

3. Стягнути з Фірми «Союз-Віктан» ЛТД» (ТзОВ) (, Україна, 01023, місто Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 38Б, квартира 12) на користь «Зафорпо Венчурс Лімітед» (Zaforpo Ventures Limited) (Реєстраційний номер 354695, Республіка Кіпр, вул. Корініякоу 11, Паллуріотісса, 1048, Нікосія) 11 164 грн 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 14 886 грн 00 коп. за перегляд рішення в касаційній інстанції.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання цієї постанови.

5. Матеріали справи №44/735-б-49/113-б (910/1242/22) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287- 289 ГПК України.

Головуючий суддя В.Ю. Поліщук

Судді В.В. Сулім

Б.В. Отрюх