ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

25.07.2024 р. Справа № 914/1827/24 Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Тиса», м. Львів

до відповідача Орендного підприємства «Ужгородський коньячний завод», м. Ужгород

про витребування із чужого незаконного володіння майна.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Тиса» до відповідача Орендного підприємства «Ужгородський коньячний завод» про витребування із чужого незаконного володіння майна, а саме: будівлі контрольно-пропускного пункту з брусу, яка розташована за адресою: вул. Тураша, 28/1, м. Дрогобич (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020) та рухомого майна, визначеного в акті інвентаризації майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Тиса» від 19.06.2024 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024, справу №914/1827/24 передано на розгляд судді Гоменюк З.П..

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку про необхідність залишити її без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до вище наведеного, з титульної сторінки позовної заяви судом не вбачається, що позивач надав інформацію щодо офіційної електронної адреси позивача та відповідача, повідомивши лише відомі йому номери засобів зв`язку сторін та їх адреси електронної пошти.

Одночасно, суд наголошує позивачу на тому, що 18.10.2023 введено в дію положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами «№3200-IX від 29.06.2023».

Зазначеним законом внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими осіб, визначених частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, в обов`язковому порядку зобов`язано зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами.

Відповідно до частини 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Відтак, позивач, подавши до суду позовну заяву не зазначив відомості щодо наявності або відсутності електронного кабінету сторін, чим порушив приписи п. 2 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України.

Також, суд звертає увагу позивача на те, що останній як юридична особа зобов`язаний зареєструвати в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) свій електронний кабінет користувача. Проте, судом отримана відповідь №2410657 від 22.07.2024 шляхом формування такої через систему «Електронний суд» про те, що юридична особа (ЄРПОУ 30053266) не має зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Таким чином, суд зобов`язує позивача виконати вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами «№3200-IX від 29.06.2023».

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Частиною 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Так, частинами 2, 4 та 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

З тексту позовної заяви судом вбачається, що позивач покликається на наявність свідоцтва про право власності, САС 295318 від 29.12.2010 року, виданого Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради. Однак, належного доказу позивач до позовної заяви не долучено.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про доцільність наголосити позивачу на тому, що він має зазначити щодо доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності) та/або повідомити про відсутність відповідних доказів, а також на виконання вище наведених приписів ГПК України позивач має повідомити про наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Пунктом 5.26 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації визначені Вимоги до оформлення документів (ДСТУ 4163:2020), затвердженого наказом Державного підприємства Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 № 144, відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. Відмітку про засвідчення копії документа проставляють нижче реквізиту «Підпис» на лицьовому боці останнього аркуша копії документа.

Так, з матеріалів позовної заяви судом вбачається, що позивач належним чином не звірив подані документи, зазначивши лише «Копія вірна», підпис та відтиск печатки підприємства. З огляду на вище наведені приписи законодавства, суд зважає за доцільне наголосити позивача на тому, що кожен аркуш відповідного документа, поданого як докази у справі, має бути належним чином засвідченим: «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви: майнового характеру розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру розмір судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»).

З прохальної частини позовної заяви судом вбачається, що позивач заявляє дві вимоги немайнового характеру, а саме:

- витребувати із чужого незаконного володіння: будівлі контрольно-пропускного пункту з брусу, яка розташована за адресою: вул. Тураша, 28/1, м. Дрогобич (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020);

- витребувати із чужого незаконного володіння належне Товариству з обмеженою відповідальністю «Тиса» рухоме майн згідно із переліком, зазначеним в акті інвентаризації майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Тиса» від 19.06.2024 року.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» було визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року дорівнює 3028,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

У матеріалах справи міститься платіжна інструкція № від 19.07.2024 року на суму 3028,00 грн.

З долученого до позовної заяви акта інвентаризації майна від 19.06.2024 Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса», що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. М. Тураша 28/1, первісна вартість майна становить 2632593,07 грн, вартість знову - 2430764,31 грн та залишкова вартість - 201828,76 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що за одну заявлену вимогу про витребувати із чужого незаконного володіння рухомого майна, вартість якого на момент звернення до суду становить 201828,76 грн, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Проте, позивачем заявлено також другу позовну вимогу про витребувати із чужого незаконного володіння: будівлі контрольно-пропускного пункту з брусу, яка розташована за адресою: вул. Тураша, 28/1, м. Дрогобич (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020).

З огляду на те, що позивачем не долучено доказів дійсної вартості вище згаданого майна, суд повідомляє про те, що останньому необхідно надати належні та допустимі докази щодо вартості майна, яке позивач просить витребувати у відповідача та на підставі наданих суду доказів здійснити доплату судового збору у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України та частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

З огляду на те, що спори про витребування майна з чужого незаконного володіння розглядаються судом як майнові спори, позивач має зазначити ціну позову та надати суду обґрунтований розрахунок такої суми.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

З поданої позовної заяви, судом вбачається, що у прохальній частині позовної заяви позивач зазначає про дві вимоги, однак, жодним чином не обґрунтовує матеріально-правові підстави щодо заявленої кожної позовної вимоги окремо.

З огляду на наведене, суд зазначає позивачу про доцільність належним чином визначити та обґрунтувати матеріально-правовими підставами щодо кожної позовної вимоги окремо.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на вищенаведене, відповідно до вказаних норм ГПК України позовну заяву слід залишити без руху, встановивши позивачеві спосіб і строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 162, 164, 172, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали на усунення допущених недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали.

У випадку невиконання цієї ухвали у встановлений судом строк, позовна заява вважається неподаною і підлягає поверненню позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та не підлягає оскарженню.

Суддя Гоменюк З.П.