СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Харків Справа № 922/4270/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.,

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,

за участю представників:

від позивача Ковальчук Ю.М. на підставі ордеру серії ВА№1072878 від 12.02.2024;

від відповідача Осіпова Ю.Ю. на підставі ордеру серії ВА №1077400 від 24.06.2024,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" (вх. № 789 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2024 у справі №922/4270/23 (ухвалене у приміщенні господарського суду Харківської області суддею Аріт К.В., повний текст рішення підписано 07.03.2024)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології", смт. Мала Данилівка, Дергачівський район, Харківська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром", м.Харків,

про стягнення 376492,53грн.,

ВСТАНОВИВ:

04.10.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" про стягнення заборгованості за договором поставки №02012019/0239 від 02.01.2019 у розмірі 376492,53грн., з яких: 252750,00грн. основного боргу, 20254,91грн. 3% річних, 103487,62грн. інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №02012019/0 239 від 02.01.2019 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

09.11.2023 відповідачем подано до господарського суду Харківської області відзив на позовну заяву (вх.№30654), в якому заперечував проти позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилався на те, що 23.09.2020 відповідно до договору № 2309-20 було здійснено переведення боргу від первісного боржника ТОВ "Зооветпром Україна" до нового боржника ТОВ "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" в розмірі 252750,00грн. Кредитором у даних взаємовідносинах виступав відповідач - ТОВ "Ветпром".

02.10.2020 між ТОВ "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" та ТОВ "Ветпром" було укладено акт взаємозаліку №1, яким передбачалось, що ТОВ "Ветпром" на підставі договору поставки №20 від 02.01.2019, має борг перед ТОВ "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" по видатковим накладним №15358 від 18.09.2020 на суму 189000,00грн., та №16030 від 01.10.2020 на суму 63750,00грн., в загальному розмірі 252750,00грн., а ТОВ "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" має заборгованість перед ТОВ "Ветпром" на підставі договору про переведення боргу №2309-20, в загальному розмірі - 252750,00 грн. На підставі вищевикладеного сторони дійшли згоди про взаємозалік однорідних вимог за зобов`язаннями на загальну суму 252750,00грн.

Крім того, у вказаному відзиві відповідач стверджував, що під час укладення акту взаємозаліку №1 було допущено помилку, оскільки переведення боргу відбувалось саме за договором поставки № 02012019/0 239 вiд 02.01.2019, який є предметом розгляду у даній справі.

21.11.2023 позивачем подано до господарського суду Харківської області відповідь на відзив (вх.№31919), в яких заперечував проти обставин викладених відповідачем у відзиві, оскільки зі змісту акту взаємозаліку №1 від 02.10.2020 вбачається припинення зобов`язання відповідача по договору поставки №20 від 02.01.2019 по видатковим накладним №15358 від 18.09.2020 на суму 189000,00грн., та №16030 від 01.10.2020 на суму 63750,00грн., а не по договору поставки №02012019/0239 вiд 02.01.2019, стягнення боргу по якому є предметом розгляду даної справи.

Тобто, акт взаємозаліку №1 від 02.10.2020 не стосується предмета доказування та відповідно, в силу приписів статті 76 Господарського процесуального кодексу України не є належним доказом у даній справі.

Позивач також наголошував на безпідставності посилань відповідача у відзиві на допущення помилки в написанні номеру договору та номеру накладної з обґрунтуванням того, що взаємозалік відбувся саме за договором поставки №02012019/0 239 вiд 02.01.2019, оскільки вказані твердження є необґрунтованими та не доведені належними та допустимими доказами.

Також, позивач зазначав, що між сторонами було укладено договір №20 від 02.01.2019, копію якого було додано до відповіді на відзив, а договір №20 від 08.02.2019 на який є посилання в акті взаємозаліку №1 від 02.10.2020 наданому відповідачем сторонами не укладався. Крім того, позивач наголошував, що не визнає дійсність акту взаємозаліку №1 від 02.10.2020, оскільки він не підписувався зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" Коломійцем К.В., який займав посаду директора товариства станом на дату, зазначену в акті взаємозаліку.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.02.2024 у справі №922/4270/23 відмовлено у позові частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" 375655,16 грн., з яких: 252750,00 грн. - основний борг по договору поставки №02012019/0 239 від 02.01.2019; 19532,48 грн. - 3% річних; 103372,68 грн. - інфляційні, крім того 4507,87 грн. судового збору.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 525, 526, 530, 610, 655, 692, 694, 712 Цивільного кодексу України, статей 193, 265 Господарського кодексу України, мотивовані тим, що покупцем (відповідачем) не було належним чином виконано взяті на себе зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, доказів протилежного матеріали справи не містять, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 252750,00грн. за поставлений товар за договором поставки №02012019/0239 від 02.01.2019, є такою, що підтверджена матеріалами справи та відповідає чинному законодавству.

Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних судом було встановлено, що позивачем було невірно визначено початок нарахування 3% річних та інфляційних за видатковими накладними від 18.12.2020 №20405; від 24.12.2020 №20765, №20766; від 15.01.2021 №№498, 503, 505, 507, 520, оскільки строк оплати товару за даними видатковими накладними припадає на вихідні дні.

Отже, вірним періодом початку нарахування 3% річних та інфляційних за видатковою накладною від 18.12.2020 №20405 є період з 19.01.2021, за видатковими накладними від 24.12.2020 №№20765, 20766 є період з 26.01.2021, за видатковими накладними від 15.01.2021 №№498, 503, 505, 507, 520 є період з 16.02.2021 (перший день прострочення), за іншими видатковими накладними початок нарахування 3% річних та інфляційних здійснено вірно.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 19532,48грн. та інфляційних у розмірі 103372,68грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветпром" з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2024 у справі №922/4270/23 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим відповідачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Фактично доводи апеляційної скарги є тотожними доводам викладеним у відзиві на позовну заяву поданому до місцевого господарського суду 09.11.2023.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" (вх.№ 789Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2024 у справі №922/4270/23; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 07.05.2024 о 10:00 годині; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 17.04.2024, для подання заяв, клопотань, тощо - до 19.04.2024.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 витребувано у господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4270/23.

04.04.2024 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/4270/23.

17.04.2024 позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№5458), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром", рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2024 у справі №922/4270/23 залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2024 оголошено перерву в судовому засіданні до 04.06.2024 о 12:15 годині.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 оголошено перерву в судовому засіданні до 01.07.2024 о 10:00 годині.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 27.06.2024, у зв`язку із відпустками головуючого судді Фоміної В.О. та судді Пуль О.А., для розгляду справи №922/4270/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.

У зв`язку із неможливістю проведення судового засідання 01.07.2024, з огляду на зміну складу судової колегії для розгляду справи №922/4270/23, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.06.2024 розгляд апеляційної скарги призначено на 24.07.2024 об 11:00 год.

01.07.2024 апелянтом подано до апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення (вх.№8722).

15.07.2024 представником апелянта - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" подано до апеляційного господарського суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення підсистеми "Електронний суд".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.07.2024 задоволено заяву представника апелянта - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" про участь у судовому засіданні 24.07.2024 об 11:00 годині у справі №922/4270/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення підсистеми "Електронний суд".

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 24.07.2024 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2024 у справі №922/4270/23 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" відмовити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2024 у справі №922/4270/23 залишити без змін.

Враховуючи, що представники сторін з`явились в судове засідання та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 02.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветпром" (надалі - покупець) було укладено договір поставки №02012019/0239 (надалі договір поставки №02012019/0239 т.1 а.с.68-69), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передавати у власність, а покупець приймати та оплачувати ветеринарні препарати, біопрепарати, вітамінні та лікарські препарати, іншу ветеринарну продукцію (в подальшому товар) на умовах викладених в цьому договорі (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору поставки №02012019/0239 найменування товару, одиниці виміру кількості товару та його кількість, ціна з урахуванням відповідного варіанту оподаткування податком на додану вартість (якщо постачальник є платником податку на додану вартість) кожної партії товару визначаються згідно видаткових накладних, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 4.1. договору поставки №02012019/0239 ціна товару вказується в рахунку-фактурі та в видаткових накладних на товар. Ціна формується в національній валюті України.

Пунктом 5.1. договору поставки №02012019/0239 передбачено, що розрахунок за товар здійснюється у безготівковому порядку в національній валюті України на умовах відтермінування платежу протягом 30 (тридцять) календарних днів, з дати отримання товару представником.

За приписами пункту 5.2. договору поставки №02012019/0239 моментом отримання товару покупцем у випадку його не зазначення вважається дата виписки видаткової накладної, а у виключних випадках дата отримання покупцем повного пакету документів.

Відповідно до пункту 5.3 договору поставки №02012019/0239 датою виконання покупцем своїх зобов`язань стосовно оплати вартості товарів, поставка яких є предметом даного договору, буде вважатись дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника.

Згідно з пунктом 7.3. договору поставки №02012019/0239 в разі відпуску наступної партії товару до розрахунку за попередню партію (партії), кожна наступна оплата для визначення розмірів відповідальності зараховується в погашення самого раннього боргу.

На виконання умов договору поставки №02012019/0239, продавцем було постановлено покупцю (відповідачу) товар на загальну суму 261570,41грн., що підтверджується видатковими накладними №20163 від 15.12.2020; №20405 від 18.12.2020; №20437 від 21.12.2020; №20444 від 22.12.2020; №20496 від 22.12.2020; №20504 від 22.12.2020; №20680 від 23.12.2020; №20685 від 23.12.2020; №20688 від 23.12.2020; №20765 від 24.12.2020; №20766 від 24.12.2020; №20884 від 28.12.2020; №20896 від 28.12.2020; №20959 від 29.12.2020; №20960 від 29.12.2020; №21022 від 29.12.2020; №54 від 04.01.2021; №56 від 04.01.2021; №178 від 06.01.2021; №235 від 11.01.2021; №295 від 12.01.2021; №360 від 13.01.2021; №498 від 15.01.2021; №503 від 15.01.2021; №505 від 15.01.2021; №507 від 15.01.2021; №520 від 15.01.2021; №550 від 18.01.2021 (т.1 а.с.15-18, 20, 22, 24, 26, 28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 77).

Проте, покупцем (відповідачем) було здійснено часткову оплату за поставлений товар за договором поставки №02012019/0239 від 02.01.2019 на суму 8820,41грн., у зв`язку із чим, утворилась заборгованість на суму 252750,00грн.

З огляду на те, що покупцем (відповідачем) не було в добровільному порядку сплачено суму наявної заборгованості за поставлений товар, 04.10.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" про стягнення заборгованості за договором поставки №02012019/0239 від 02.01.2019 у розмірі 376492,53грн., з яких: 252750,00грн. основного боргу, 20254,91грн. 3% річних, 103487,62грн інфляційних (т.1 а.с.1-78).

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.02.2024 у даній справі відмовлено у позові частково, з підстав викладених вище (т.2 а.с.24-41).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України , сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 694 Цивільного кодексу України визначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як було зазначено вище, на виконання умов договору, продавцем було постановлено покупцю (відповідачу) товар на загальну суму 261570,41грн., що підтверджується видатковими накладними №20163 від 15.12.2020; №20405 від 18.12.2020; №20437 від 21.12.2020; №20444 від 22.12.2020; №20496 від 22.12.2020; №20504 від 22.12.2020; №20680 від 23.12.2020; №20685 від 23.12.2020; №20688 від 23.12.2020; №20765 від 24.12.2020; №20766 від 24.12.2020; №20884 від 28.12.2020; №20896 від 28.12.2020; №20959 від 29.12.2020; №20960 від 29.12.2020; №21022 від 29.12.2020; №54 від 04.01.2021; №56 від 04.01.2021; №178 від 06.01.2021; №235 від 11.01.2021; №295 від 12.01.2021; №360 від 13.01.2021; №498 від 15.01.2021; №503 від 15.01.2021; №505 від 15.01.2021; №507 від 15.01.2021; №520 від 15.01.2021; №550 від 18.01.2021 (т.1 а.с.15-18, 20, 22, 24, 26, 28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 77).

Проте, покупцем (відповідачем) було здійснено часткову оплату за поставлений товар за договором поставки №02012019/0239 від 02.01.2019 на суму 8820,41грн., у зв`язку із чим, утворилась заборгованість на суму 252750,00грн.

Вищезазначені видаткові накладні підписані та скріплені печатками представників сторін без жодних заперечень чи зауважень, крім того, ані під час розгляду справи місцевим господарським судом ані під час апеляційного перегляду даної справи відповідачем не заперечувався факт поставки товару на зазначену суму.

Проте, як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи відповідач наголошує на відсутності боргу на суму 252750,00грн. за договором поставки №02012019/0239 від 02.01.2019.

На підтвердження вказаних обставин відповідач посилається на те, що 23.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальність "Зооветпром Україна" (надалі первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" (надалі новий боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветпром" (надалі новий кредитор) було укладено договір про переведення боргу № 2309-20 (надалі договір т.1 а.с.103), відповідно до умов якого цим договором регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (первісного боржника) у зобов`язанні, що виникає з договору поставки №50 від 09.01.2018 укладеного між первісним боржником та кредитором (надалі основний договір) (пункт 1 договору)

Відповідно до пункту 2 договору, первісний боржник переводить на нового боржника борг в розмірі 252750,00грн., що виник на підставі основного договору та підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків між кредитором та первісним боржником, який є невід`ємною складовою частиною даного договору.

Пунктом 3 договору визначено, що новий боржник заміняє первісного боржника у зобов`язанні, і приймає на себе обов`язки первісного боржника щодо сплати боргу вказаного в пункті 2 цього договору. Новий боржник зобов`язаний сплатити вказану суму у строк до 15.10.2020, після чого вищезазначене зобов`язання перед кредитором вважається виконаним у повному обсязі.

Крім того, 02.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветпром" було укладено акт взаємозаліку №1 (т.1 а.с.104), відповідно до умов якого сторони домовились про припинення взаємних зобов`язань по нижче перерахованим зустрічним однорідним вимогам:

1) ТОВ "Ветпром" на підставі договору поставки №20 від 02.01.2019, має борг перед ТОВ "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" по видатковим накладним №15358 від 18.09.2020 на суму 189000,00грн., та №16030 від 01.10.2020 на суму 63750,00грн., в загальному розмірі 252750,00грн.

2) ТОВ "Торгівельний будинок "Українські ветеринарні технології" на підставі договору про переведення боргу №2309-20 від 23.09.2020, має борг перед ТОВ "Ветпром", який станом на 02.10.2020 складає 252750,00грн.

Відповідно до пункту 4 вказаного Акту, керуючись чинним законодавством України, сторони дійшли згоди про взаємозалік однорідних вимог за зобов`язаннями на загальну суму 252750,00грн.

Крім того, у відзиві на позовну заяву поданому 09.11.2023 до господарського суду Харківської області відповідач зазначав, що під час укладання акту взаємозаліку №1 було допущено технічну помилку, а саме цей акт стосується не договору поставки №20 від 02.01.2019, оскільки переведення боргу відбувалось саме за договором поставки №02012019/0239 вiд 02.01.2019, який є предметом розгляду у даній справі.

Дослідивши зміст вказаного акту взаємозаліку №1 від 02.10.2020 судовою колегією встановлено, що вказаний акт стосується саме договору поставки №20 від 02.01.2019, а не договору поставки №02012019/0239 вiд 02.01.2019, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у даній справі.

З матеріалів справи також вбачається, що під час розгляду справи місцевим господарським судом, представниками сторін було надано два різних примірника договору поставки №20, один примірник договору наданий позивачем, а саме договір поставки №20 від 02.01.2019 (т.1 а.с.130-131), а інший примірник наданий відповідачем, а саме договір поставки №20 від 08.02.2019 (т.1 а.с.109-112).

Колегією суддів встановлено, що наданий до суду відповідачем примірник договору поставки №20 від 08.02.2019 (т.1 а.с.109-112) містить печатки позивача та відповідача, та підписи, проте не містять прізвища та ім`я особи, яка підписала цей договір з боку позивача (т.1 а.с.115).

Також, судовою колегією досліджено примірник договору №20 від 02.01.2019 (т.1 а.с.130-131), наданий позивачем, та встановлено, що вказаний примірник підписаний та скріплений печатками сторін, із зазначенням прізвища та ім`я осіб які підписали вказаний договір.

Зі змісту наданих сторонами пояснень (зокрема, відзиву, відповіді на відзив) вбачається, що між підприємствами існують довготривалі відносини, та укладалось багато договорів, отже посилання відповідача на те, що договір поставки №20 та договір поставки №02012019/0239, укладені від однієї дати 02.01.2019, що як наслідок є підставою для визнання технічної помилки в акті взаємозаліку №1, спростовується довготривалими відносинами між підприємствами та укладанням інших договорів, копії яких наявні в матеріалах справи.

Враховуючи той факт, що договір поставки №20 від 02.01.2019 та договір поставки №20 від 08.02.2019 нікчемними чи недійсними судом не визнавались, жодна із сторін не зверталась до суду з позовом про визнання таких договорів недійсними, судова колегія враховуючи приписи статті 204 Цивільного кодексу України, не вбачає підстав вважати такі договори недійсними.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що акт взаємозаліку №1, на яких посилається відповідач, підписаний 02.10.2020, та з того часу жодна із сторін не зверталась одна до одної про виправлення технічної помилки, на яку посилається відповідач, а саме, що цей акт стосується не договору поставки №20 від 02.01.2019, а саме договору поставки №02012019/0239 від 02.01.2019 стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у даній справі.

За наведених обставин, судова колегія приходить до висновку, що акт взаємозаліку №1 від 02.10.2020 стосується іншого договору, а саме договору поставки №20 від 02.01.2019, а не спірного договору поставки №02012019/0239 від 02.01.2019.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням наданих сторонами доказів в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо недоведеності відповідачем факту відсутності заборгованості за договором поставки №02012019/0 239 від 02.01.2019.

Отже, з огляду на те, що покупцем (відповідачем) не було належним чином виконано взяті на себе зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, доказів протилежного матеріали справи не містять, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 252750,00грн. за поставлений товар за договором поставки №02012019/0239 від 02.01.2019, є такою, що підтверджена матеріалами справи та відповідає чинному законодавству.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних в сумі 103487,62грн. та 3% річних в сумі 20254,91грн., судова колегія зазначає наступне.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних судовою колегією встановлено, що позивачем невірно визначено початок нарахування 3% річних та інфляційних за видатковими накладними від 18.12.2020 №20405; від 24.12.2020 №№20765, 20766; від 15.01.2021 №№498, 503, 505, 507, 520, оскільки строк оплати товару за даними видатковими накладними припадає на вихідні дні.

Відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, вірним періодом початку нарахування 3% річних та інфляційних за видатковою накладною від 18.12.2020 №20405 є період з 19.01.2021, за видатковими накладними від 24.12.2020 №№20765, 20766 є період з 26.01.2021, за видатковими накладними від 15.01.2021 №№498, 503, 505, 507, 520 є період з 16.02.2021 (перший день прострочення).

За іншими видатковими накладними початок нарахування 3% річних та інфляційних здійснено вірно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 19532,48грн. та інфляційних у розмірі 103372,68грн.

Колегія суддів зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2024 у справі №922/4270/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.02.2024 у справі №922/4270/23 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 29.07.2024

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий