ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 м. Івано-ФранківськСправа № 909/699/23

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Валєєвої Т.Е.,

при секретарі судового засідання Матенчук О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Івано-Франківської міської ради

(вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004)

до Приватного підприємства "Сіош"

(вул. Грушевського, 9-Б, кв. 1, м. Івано-Франківськ, 76018)

про стягнення 77 820,46 грн безпідставно збережених коштів

за участю:

представника позивача: Бахур Н.В. (самопредставництво);

представника відповідача: Шкраб`юка С.М. - керівник;

Греська В.В. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківська міська рада (далі - Івано-Франківська міська рада, позивач) звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного підприємства "Сіош" (далі ПП "Сіош", відповідач) про стягнення 77 820,46 грн безпідставно збережених коштів.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2 684,00 грн судового збору.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 11.09.2023; встановлено строк для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення.

06.09.2023 до суду від представника відповідача (керівника) надійшов відзив на позовну заяву (вх.№12840/23).

11.09.2023 у судовому засіданні з розгляду справи по суті судом оголошено перерву до 18.09.2023.

До початку судового засідання 18.09.2023 до суду від представника відповідача (керівника) надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (вх.№13499/23).

18.09.2023 у судовому засіданні з розгляду справи по суті взяли участь представники обох сторін; представник позивача заявила усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості надати відповідь на відзив, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи по суті на 05.10.2023 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання).

19.09.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№13597/23).

28.09.2023 до суду від представника відповідача (керівника) надійшло:

- заява про продовження строку для подання заперечень (вх.№11321/23);

- заперечення на позовну заяву, в яких серед іншого просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (вх.№14113/23).

До початку судового засідання 05.10.2023 до суду від представника відповідача (керівника) надійшли письмові пояснення, до яких приєднано письмові докази (вх.№14490/23).

05.10.2023 судом відкладено розгляд справи по суті на 02.11.2023.

01.11.2023 на електронну пошту суду від представника відповідача (адвоката) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому провадження (вх.№15807/23; підписано КЕП).

02.11.2023 судом відкладено розгляд справи по суті на 20.11.2023 на підставі заяви представника відповідача (адвоката) (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання).

До початку судового засідання 20.11.2023 до суду через Електронний суд від представника відповідача (адвоката) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості зібрати додаткові докази, які мають істотне значення для справи (вх.№16724/23).

20.11.2023 у судовому засіданні з розгляду справи по суті взяли участь представники обох сторін; судом відкладено розгляд справи по суті на 12.12.2023 на підставі заяви представника відповідача (адвоката) (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання).

11.12.2023 до суду через Електронний суд від представника відповідача (адвоката) надійшло:

- додаткові письмові пояснення, до яких приєднано додаткові докази (вх.№17840/23);

- клопотання про витребування доказів (вх.№13781/23).

12.12.2023 судове засідання з розгляду справи по суті не відбулося у зв`язку з тимчасовою втратою судді працездатності.

Ухвалою-повідомленням про судове засідання від 21.12.2023 призначено наступне судове засідання з розгляду справи по суті на 26.12.2023.

25.12.2023 до суду через Електронний суд від представника відповідача (адвоката) надійшло клопотання (вх.№18487/23), в якому просив суд залишити без розгляду клопотання (вх.№13781/23 від 11.12.2023) про витребування доказів та приєднати додаткові докази до матеріалів справи.

26.12.2023 у судовому засіданні з розгляду справи по суті взяли участь представники обох сторін; судом поновлено представнику відповідача (адвокату) строк для подання доказів та прийнято їх до розгляду; судом на підставі заяви представника відповідача (адвоката) залишено без розгляду клопотання (вх.№13781/23 від 11.12.2023) про витребування доказів та оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 19.01.2024 (відповідні ухвали занесено до протоколу судового засідання).

17.01.2024 до суду через Електронний суд від представника відповідача (адвоката) надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та поновлення строку для їх подання (вх.№922/24).

18.01.2024 до суду від представника відповідача (керівника) надійшли письмові пояснення, в яких серед іншого, просив суд витребувати додаткові докази (вх.№1035/24).

До початку судового засідання 19.01.2024 до суду через Електронний суд надійшло:

- від представника відповідача (адвоката) - клопотання про витребування доказів (вх.№545/24);

- від представника позивача - додаткові пояснення (вх.№1049/24).

19.01.2024 у судовому засіданні з розгляду справи по суті:

- взяли участь представники обох сторін;

- судом поновлено представнику відповідача (адвокату) строк для подання доказів, прийнято їх до розгляду;

- ухвалою суду від 19.01.2024 частково задоволено клопотання ПП "Сіош" (вх.№545/24 від 19.01.2024) про витребування доказів; витребувано у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях належним чином засвідчену копію архівної справи щодо приватизації ПП "Сіош" об`єкта незавершеного будівництва - картоплесховища, розташованого в м. Івано-Франківську по вул. Левинського (попередня назва Карбишева), 3-А; витребувано у Обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації" належним чином засвідчену копію інвентарної справи об`єкта незавершеного будівництва - картоплесховища, розташованого в м. Івано-Франківську по вул. Левинського (попередня назва Карбишева), 3-А, що належить ПП "Сіош";

- судом відкладено розгляд справи по суті на 14.02.2024 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання).

Після судового засідання 19.01.2024 до суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (вх.№1086/24).

12.02.2024 до суду від Обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації" надійшли витребувані судом докази (вх.№2349/24).

13.02.2024 до суду надійшло:

- від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях надійшло повідомлення, в якому зазначено, що справа по приватизації об`єкта незавершеного будівництва - картоплесховища, розташованого в м. Івано-Франківську по вул. Левинського (попередня назва Карбишева), 3-А передана на постійне зберігання до Державного архіву Івано-Франківської області (вх.№2477/24; не підписано КЕП), примірник якого надійшов до суду поштою 14.02.2024 (вх.№2540/24);

- від представника відповідача (адвоката) клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№2483/24).

14.02.2024 судом відкладено розгляд справи по суті на 16.02.2024.

До початку судового засідання 16.02.2024 до суду від представника відповідача (керівника) надійшли письмові пояснення, в яких серед іншого просив суд витребувати докази (вх.№2683/24).

16.02.2024 у судовому засіданні з розгляду справи по суті взяли участь представники обох сторін; судом поновлено позивачу строк для подання доказів, прийнято їх до розгляду та відкладено розгляд справи по суті на 04.03.2024 (відповідні ухвали занесено до протоколу судового засідання).

01.03.2024 до суду через Електронний суд від представника відповідача (адвоката) надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (вх.№3544/24).

До початку судового засідання 04.03.2024 до суду від представника відповідача (керівника) надійшли письмові пояснення, в яких серед іншого просив суд витребувати докази (вх.№3639/24).

04.03.2024 у судовому засіданні з розгляду справи по суті:

- взяли участь представники обох сторін;

- судом поновлено представнику відповідача (адвоката) строк для подання доказів, прийнято їх до розгляду;

- судом відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача (керівника) про витребування доказів (вх.№2683/24 від 16.02.2024; вх.№3639/24 від 04.03.2024) у зв`язку з необґрунтованістю та ненаданням суду доказів неможливості отримання цих доказів самостійно;

- судом для з`ясування обставин щодо розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка зазначена у витязі з Держгеокадастру викликано в судове засідання представника ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області для надання пояснень, у зв`язку з чим, оголошено перерву в судовому засіданні до 13.03.2024 (відповідні ухвали занесено до протоколу судового засідання).

13.03.2024 у судовому засіданні з розгляду справи по суті:

- взяли участь представники обох сторін та представник ГУ Держгеокадасту в Івано-Франківській області;

- представником ГУ Держгеокадасту в Івано-Франківській області подано клопотання про приєднання до матеріалів справи розрахунок нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за 2022 рік та копію аркуша сторінки з технічної документації з нормативно грошової оцінки у м. Івано-Франківську (вх.№4369/24), а також надано усні пояснення щодо визначення розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

- судом оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 19.03.2024 (відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання).

19.03.2024 судове засідання з розгляду справи по суті не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Ухвалою-повідомленням про судове засідання від 29.03.2024 призначено наступне судове засідання з розгляду справи по суті на 10.04.2024.

До початку судового засідання 10.04.2024 до суду від представника відповідача (керівника) надійшли письмові пояснення (вх.№6160/24).

10.04.2024 у судовому засіданні з розгляду справи по суті взяли участь представники обох сторін.

За наслідками розгляду справи у судовому засіданні судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позиції сторін

Позиція позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, користуючись земельною ділянкою без договору оренди, безпідставно зберіг у себе кошти у вигляді орендної плати за землю, які підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Щодо доводів відповідача позивач зазначає таке:

- у ПП "Сіош" не виникло у визначеному законом порядку права оренди на спірну земельну ділянку у зв`язку з відсутністю розробленої та затвердженої проектної землевпорядної документації, а також у зв`язку з відсутністю рішення уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в оренду та документа, що посвідчує таке право;

- позиція представника відповідача про наявну частину землі під якою не перебувають жодні споруди та приміщенні, спростовуються кадастровим планом земельної ділянки, оскільки споруди розміщені на земельній ділянці таким чином, що формування земельної ділянки в іншій конфігурації неможливе. Не заслуговують на увагу і твердження відповідача про наявність на цій земельній ділянці сервітуту, оскільки це жодним чином не впливає на необхідність користування земельною ділянкою на правових підставах;

- встановлення відповідності чи невідповідності технічної документації із землеустрою, яку було затверджено рішенням міської ради можливе лише в рамках окремої судової справи;

- витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру. Позивачем не здійснюється формування Витягу чи застосування коефіцієнту індексації, а лише застосовується інформація про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, отримана в уповноваженого органу - Держгеокадастру;

- при проведенні розрахунку в графі "ставка річної орендної плати" за 2020 та 2021 роки було враховано рішення міської ради від 27.06.2019 №148-27 та зазначено ставку в розмірі 3%, що в повній мірі відповідає вимогам податкового законодавства;

- відповідач зазначаючи про неправильність поданого позивачем розрахунку, при цьому не скористались правом на подання до суду контррозрахунку.

Як на правову підставу заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 14 Конституції України; ст. 125, 126, 152, 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України); ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України); ст. 3, 181, 190, 1212 - 1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); ст. 144, 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України); ст. 1 Закону України "Про оренду землі".

Позиція відповідача. Представники відповідача проти позову заперечували з наступних підстав:

- ПП "Сіош" за наслідками придбання у власність незавершеного будівництва картоплесховища (27.12.1996) набуло право довгострокової оренди на земельну ділянку, що розташована під цим об`єктом строком на 50 років, а тому, у відповідача продовжує існувати правова підстава володіння земельною ділянкою під незавершеним будівництвом картоплесховищем, а отже, відсутні підстави застосовувати положення ст. 1212 ЦК України в спірних правовідносинах;

- у фактичному користуванні ПП "Сіош" під спорудами картоплесховища перебуває частина землі, яка є меншою ніж та, яка сформована позивачем та зареєстрована в Державному земельному кадастрі;

- спірна земельна ділянка сформована позивачем із порушенням норм земельного законодавства, яке було чинним на момент її формування, так як технічна документація, яка стала підставою для формування даної земельної ділянки, не пройшла державну експертизу відповідно до норм законодавства на момент її формування та затвердження;

- проведений позивачем розрахунок суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки є необґрунтованим та базується на недопустимих доказах з огляду на те, що відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата;

- подані позивачем витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не відповідають положенням Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 за №1647/29777);

- у позивача були відсутні підстави для застосування коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки при проведенні розрахунку безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати, оскільки між сторонами не було погоджено в договорі оренди землі обов`язку проведення індексації НГО земельної ділянки;

- в наданому позивачем розрахунку суми безпідставно збережених коштів зазначено, що безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати ним обчислені виходячи із ставки річної орендної плати в розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, однак жодними доказами по справі позивачем не було доведено підставу вибору ставки річної орендної плати саме як 3% від НГО земельної ділянки та правову підставу для її застосування.

Як на правову підставу своїх заперечень відповідач посилається на абз. 4 п. 1, абз. 2 п. 3 Указу Президента України від 14.10.1993 №456/93 "Про приватизацію об`єктів незавершеного будівництва"; ст. 4 Цивільного кодексу УРСР; ст. 8 Земельного кодексу України в редакції від 18.12.1990 року №561-ХІІ; ч. 5 ст. 79-1 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент затвердження технічної документації); ст. 120, 125, 206 Земельного кодексу України (у чинній редакції); п. 12.4.1 ст. 12, підп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, підп. 14.1.72 та 14.1.136 п. 14.1 ст. 14, п. 288.5.1 ст. 288, п. 289.1-289.3 ст. 289 Податкового кодексу України; п. 2 Положення про містобудівний кадастр, затвердженого постановою КМУ від 25.05.2011 №599; ст. 1 Закону України "Про національну інфраструктуру геопросторових даних"; ст. 1, 13 Закону України "Про оцінку земель".

Судом встановлено, що будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Обставини справи, встановлені судом

1.1. 25.12.1996 між Акціонерним товариством закритого типу "Центр продажу об`єктів незавершеного будівництва" в особі директора Івано-Франківської філії Сокольського Василя Павловича, який діє від імені Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області згідно з Положення про Івано-Франківську філію "Центру продажу об`єктів незавершеного будівництва", затвердженого наказом директора АТЗТ "Центр продажу об`єктів незавершеного будівництва" №1 від 31.01.1996 та генерального доручення, виданого Регіональним відділенням Фонду державного майна України №1218 від 30.04.1996 (продавець) та ПП "Сіош" в особі Шкарб`юк Оксани Миколаївни, яка діє на підставі довіреності №106, виданої ПП "Сіош" 23.12.1996 (покупець) укладено договір купівлі-продажу державного майна №11 від 25.12.1996, умовами якого передбачено, що продавець продає, а покупець купує державне майно - незавершене будівництвом картоплесховище, яке знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Карбишева (далі - об`єкт приватизації), на земельній ділянці, яка надається покупцю в довгострокову оренду згідно з ч. 2 п. 8 Указу Президента України "Про приватизацію об`єктів незавершеного будівництва" №456/93 від 14.10.1993 (п. 1.1 договору купівлі-продажу). Даний договір нотаріально посвідчений державним нотаріусом першої Івано-Франківської міської державної нотаріальної контори 25.12.1996 за №3Д-99Р (а.с. 19-20 том ІІ).

1.1.1. 27.12.1996 за актом прийому-передачі продавець передав, а покупець прийняв продане на аукціоні 17.12.1996 (протокол №3 від 17.12.1996) незавершене будівництвом картоплесховище, яке знаходить за адресою: вул. Карбишева, вартістю 4 400 грн.

Таким чином з 27.12.1996 ПП "Сіош" стало власником незавершеного будівництва картоплесховища (а.с. 100 том І, а.с. 21 том ІІ).

1.2. 13.09.1998 Івано-Франківською філією інституту землеустрою затверджено проект відведення земельної ділянки в постійне користування ПП "Сіош" для будівництва картоплесховища за рахунок земель Івано-Франківської міської ради. Проектом передбачено відвести в постійне користування земельну ділянку площею 1,0 га для забудови земель, на якій знаходиться незавершене будівництво картоплесховища ПП "Сіош". Земельна ділянка, що відводиться, знаходиться у південній частині м. Івано-Франківська по вул. Карбишева. Проект відведення земельної ділянки погоджений відповідними службами та інстанціями (а.с. 103-109 том І).

1.3. 24.04.2001 між Івано-Франківською міською радою народних депутатів та ПП "Сіош" укладено договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), умовами якого передбачено, що Виконком Івано-Франківської міської ради надає, а ПП "Сіош" приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,300 га (п. 1.1 договору). Земельна ділянка передається на умовах тимчасового користування строком на три роки для будівництва картоплесховища в районі вул. Карбишева (Дудаєва), 3-А (п. 1.2 договору). Даний договір зареєстровано в Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 05.05.2001 за №94 Івано-Франківською міською радою народних депутатів (а.с. 123-124 том І).

1.4. 29.05.2008 ПП "Сіош" звернулося до міського голови м. Івано-Франківська з листом №0015, в якому просило останнього розглянути питання щодо виділення земельної ділянки для влаштування заїзду, виділення біля 2-х гектарів землі поруч з виробничою базою для будівництва житлових будинків працівникам ПП "Сіош", при цьому зазначило, що частину житлових площ віддасть у фонд міської ради. Також просило виділення землі врахувати без під`їзної дороги до виробничої бази, без території для обслуговування каналізаційного колектора, для обслуговування електричних мереж, кабельних підземних ліній та дороги для обслуговування дамби (а.с. 126 том І).

1.5. Як вбачається з довідки Управління земельних ресурсів у місті Івано-Франківську від 14.10.2008 №1895/04-03 про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці на території Івано-Франківської міської ради, за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Дж. Дудаєва, 3-А розташована земельна ділянка площею 1 га, якій присвоєно кадастровий номер :20:006:0128, а землекористувачем цієї земельної ділянки є ПП "Сіош" (а.с. 121 том І).

2.1. Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: вул. Левинського (попередня назва Карбишева), 3-А, м. Івано-Франківськ розташовано нерухоме майно (недобудоване нежитлове приміщення), власником якого є ПП "Сіош", а 14.02.2008 на це майно було зареєстровано обтяження у вигляді заборони (архівний запис) (довідка №304297555 від 06.07.2022; а.с. 33 том І).

2.1.1. 04.04.2011 Івано-Франківською філією державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України зареєстровано арешт нерухомого майна (реєстраційний номер 11026064); підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №19813934 від 08.11.2010; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно в межах суми 20 884,00 грн, власником якого є ПП "Сіош", про що свідчать дані з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (довідка №304297823 від 06.07.2022; а.с. 34-35 том І).

2.2. 24.03.2021 за адресою: вул. Левинського (попередня назва Карбишева), 3-А, м. Івано-Франківськ сформовано земельну ділянку загальною площею 0,2024 га з цільовим призначенням 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та присвоєно їй кадастровий номер :20:009:0408 (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-21 від 28.08.2021; а.с. 23-28 том І).

2.3. 07.10.2021 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :20:009:0408 за Івано-Франківською міською територіальною громадою, підставою виникнення права власності є рішення Івано-Франківської міської ради №337-15 від 16.09.2021 (а.с. 30 том І), форма власності - комунальна (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №304832813 від 13.07.2022; а.с. 31-32 том І).

3.1. 22.06.2022 ГУ ДПС в Івано-Франківській області листом №4705/5/09-19-04-11 повідомило Департамент комунальних ресурсів та сільського господарства Івано-Франківської міської ради про те, що згідно з наявної інформації бази даних ПП "Сіош" за період 2019-2022 років не здійснювало декларування земельного податку за земельну ділянку площею 0,2024 га з кадастровим номером :09:004:0023 (замість :20:009:0408). Дані про державну реєстрацію прав на вказану земельну ділянку відповідно до реєстру речових прав відсутні. Розпорядником земельної ділянки є міська рада (а.с. 22 том І).

4.1. 30.06.2022 Департамент комунальних ресурсів та сільського господарства Івано-Франківської міської ради надіслав на адресу ПП "Сіош" повідомлення від 27.06.2022 №237/34.3-02/18в, в якому зазначив, що з 04.07.2022 по 13.07.2022 буде проведено обстеження земельної ділянки за адресою: вул. І. Левинського, 3-А, м. Івано-Франківськ на предмет фактичного використання земельної ділянки без належних на те правових підстав (наявності правовстановлюючих документів на земельну ділянку та/або державної реєстрації прав на неї), а також щодо здійснення плати за користування нею в належному розмірі (а.с. 19 том І).

4.1.1. 07.07.2022 Департаментом комунальних ресурсів та сільського господарства Івано-Франківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :20:009:0408 комунальної форми власності, розташованої за адресою: вул. І. Левинського, 3-А, м. Івано-Франківськ, про що складено акт №1 (а.с. 14-18 том І).

Зокрема, під час обстеження встановлено, що обстежувана земельна ділянка використовується ПП "Сіош" для обслуговування незавершеного будівництва картоплесховища. На час обстеження земельної ділянки в Департаменті комунальних ресурсів та сільського господарства Івано-Франківської міської ради відсутня інформація про наявність документів на право користування даною земельною ділянкою ПП "Сіош" зокрема, що стосується укладеного договору оренди земельної ділянки із землекористувачем.

5.1. Відповідно до витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,2024 гa, кадастровий номер :20:009:0408, нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на:

1) 2021 рік становить 1 383 105,49 грн (витяг від 01.04.2021 №867; а.с. 20 том І).

У витязі серед іншого зазначено таке: категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення земельної ділянки: 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; площа земельної ділянки - 2024 кв.м; середня вартість земельної ділянки - 272,90 грн за кв.м; земельна ділянка розташована в межах економіко-планувальної зони 95; земельна ділянка розташована в прирейковій зоні, а її локальний коефіцієнт - 1,10; сукупний коефіцієнт Км3: 1,10; коефіцієнт Кф: 1,20; коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки Кі: 1,897; нормативна грошова оцінка - 683,35 грн за кв.м;

2) 2022 рік становить 1 521 634,77 грн (витяг від 12.07.2022 №9901; а.с. 21 том І).

При розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2022 рік зазначаються такі коефіцієнти та показники: значення середньої (базової) вартості земель населеного пункту, грн/ кв.м - 233,25 грн; сукупний коефіцієнт Км2 - 1,17; коефіцієнт (Км3) (згідно схеми прояву локальних факторів, земельна ділянка знаходиться в прирейковій зоні) - 1,1; значення коефіцієнта, який характеризує цільове призначення (Кцп) - 1,2; коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки Кі (з врахуванням коефіцієнтів індексації земель за 2021 рік - 1,897*1,1) - 2,087 (з урахуванням листа ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 18.01.2024 №18-9-0.10-314/0/2-24; а.с. 37 том І).

6.1. Як вбачається з розрахунку суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності на території м. Івано-Франківська, сума безпідставно збережених ПП "Сіош" коштів за період з 24.03.2021 по 30.06.2022 становить 54 743,24 грн (а.с. 13 том І).

6.1.1. 31.08.2022 Департамент комунальних ресурсів та сільського господарства Івано-Франківської міської ради направив ПП "Сіош" претензію від 29.07.2022 №1150/01-18/19в про добровільну сплату безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Івано-Франківська в сумі 54 743,24 грн (за період з 24.03.2021 по 30.06.2022) (а.с. 11 том І).

6.1.2. Згідно з повторним розрахунком суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності на території м. Івано-Франківська сума безпідставно збережених ПП "Сіош" коштів за період з 24.03.2021 по 31.12.2022 становить 77 820,46 грн (а.с. 44 том І).

6.2. 23.11.2023 ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області листом №29-9-0.2-5150/0/2-23, на адвокатський запит представника відповідача, надало інформацію про те, що станом на 01.01.2013 за ПП "Сіош" відсутні відомості про зареєстровані права власності на земельні ділянки на території Івано-Франківської міської ради (а.с. 174 том І).

7.1. У зв`язку з несплатою безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати в добровільному порядку, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача за захистом порушеного права Івано-Франківської міської територіальної громади.

Норми права, які застосував суд. Мотиви їх застосування

І. Загальні положення

1.1. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Натомість, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

1.2. Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. "в" ч. 1 ст. 96 ЗК України).

Принцип платного використання землі також передбачено ст. 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

1.3. За приписами ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до положень ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтями 122 - 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 ЗК України, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі".

1.4. Водночас ЗК України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлові приміщення, розташовані на спірній земельній ділянці) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі №924/856/20.

1.5. Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.09.2018у справі № 925/230/17.

ІI. Щодо правової підстави користування спірною земельною ділянкою відповідачем

2.1. Як встановлено судом, право власності на незавершене будівництвом картоплесховище, загальною площею 1561 кв.м, яке знаходиться в м. Івано-Франківську, вул. Карбишева (нова назва Левинського, 3-А), із 27.12.1996 належить ПП "Сіош". Зазначене незавершене будівництвом картоплесховище розташоване на земельній ділянці площею 0,2024 га, кадастровий номер :20:009:0408.

Із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Такий висновок Верховного Суду у складі судової палати Касаційного господарського суду викладений у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20.

Отже, із дня набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництвом картоплесховища, ПП "Сіош" як власник такого майна стало фактичним користувачем спірної земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано належне йому майно.

Однак, встановлені обставини свідчать, що відповідач як власник об`єкта незавершеного будівництвом картоплесховища у спірний період із 24.03.2021 по 31.12.2022 користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи коштів за користування нею, тому він є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

2.2. Згідно із частинами 1 - 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

За встановлених судом обставин, 24.03.2021 земельній ділянці площею 0,2024 га, що знаходиться на вул. І. Левинського 3-А в м. Івано-Франківську, присвоєно кадастровий номер :20:009:0408 і зареєстровано у Державному земельному кадастрі.

Отже, 24.03.2021 спірна земельна ділянка сформована та набула статусу об`єкта цивільних прав.

У зв`язку з чим, позивачем правомірно нараховано відповідачу безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою за період із 24.03.2021 по 31.12.2022.

2.3. Щодо заперечень відповідача суд зазначає таке.

Стаття 1212 ЦК України підлягає застосуванню тільки у випадку відсутності правової підстави або у разі, коли підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно з положеннями глави 15 ЗК України право оренди є правовою підставою користування земельною ділянкою комунальної власності.

Отже, наявність права оренди виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 93, ст. 125 ЗК України, право оренди земельної ділянки виникає на підставі договору оренди з моменту державної реєстрації цього права.

На вказані норми чинного законодавства неоднократно у своїх постановах звертав увагу Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 09.11.2021 у справі №905/1680/20.

2.3.1. Порядок проведення приватизації об`єктів незавершеного будівництва та земельних ділянок (їх оренди), відведених для будівництва цих об`єктів був встановлений на підставі п. 4 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України Указом Президента України від 14.10.1993 №456/93 "Про приватизацію об`єктів незавершеного будівництва" (який діяв з 14.10.1993 по 27.05.1999, тобто на час приватизації об`єкта незавершеного будівництва - картоплесховища відповідачем).

Згідно з абз. 4 п. 1 цього указу одночасно з приватизацією об`єктів незавершеного будівництва приватизуються (орендуються) земельні ділянки, відведені у встановленому порядку для будівництва цих об`єктів. Земельні ділянки, що не можуть передаватися у приватну власність відповідно до статті 4 Земельного кодексу України, надаються в оренду не менш як на 50 років з правом першочергового їх придбання орендарем або його правонаступником у разі зняття заборони на передачу зазначених ділянок у приватну власність.

Отже, земельні ділянки, які відведені в установленому порядку для будівництва цих об`єктів, могли приватизовуватися або передаватися в довгострокову оренду.

Як вбачається зі змісту п. 1 договору купівлі-продажу державного майна (незавершеного будівництвом картоплесховища в м. Івано-Франківську) №11 від 25.12.1996, земельна ділянка, на якій знаходився об`єкт незавершеного будівництва, не підлягала приватизації, а надавалася покупцю в довгострокову оренду.

Однак, правовідносини з довгострокової оренди не виникли, оскільки право на довгострокову оренду не було реалізовано і не було захищено в судовому порядку.

Більш того, 24.04.2001 між позивачем та відповідачем укладався договір про тимчасове користування земельною ділянкою загальною площею 0,30 га, яка розташована за адресою: вул. Карбишева, 3-А, м. Івано-Франківськ строком на 3 роки (а.с. 123-124 том І). Таким чином, строк оренди закінчився 24.04.2003.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем розроблялася проектно-кошторисна документація для відведення земельної ділянки, яка розташована по вул. Карбишева в постійне користування (а.с. 102-109 том І), однак така документація не була затверджена в установленому порядку.

Таким чином, посилання відповідача на те, що він правомірно користується спірною земельною ділянкою не знайшли свого підтвердження.

ІІІ. Щодо розрахунку суми безпідставно збережених коштів

3.1. Відповідно до п. 289.1, 289.2 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України. Відповідного правового висновку дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі №635/4233/19.

При цьому статтею 12 Закону України "Про оцінку земель", у редакції, чинній на час вирішення спору судом, регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 Закону України "Про оцінку земель"); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").

Відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Так, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель", є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

З огляду на те, що земельне законодавство і ПК України не обмежують можливості подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом із Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка із Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

3.2. У матеріалах справи містяться витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :20:009:0408, площею 2024 кв.м, вул. Левинського 3-А, м. Івано-Франківськ, відповідно до яких нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом 2021 рік становила 1 383 105,49 грн, а на 2022 рік - 1 521 634,77 грн.

Підставою для формування витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2021, 2022 роки є технічна документація, розроблена Державним підприємством "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені М.Білоконя", затверджена у встановленому законодавством порядку і введена в дію з 01.01.2017.

Відповідно до технічної документації, розробником в вступній частині (а.с. 39 том І) зазначено, що розрахунок середньо (базової) вартості земель міста проведено станом на 01.01.2014.

Таким чином, з урахуванням коефіцієнтів в розрізі років (за 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433, 2016 рік - 1,06, 2017 рік - 1, 2018 рік - 1, 2019 рік - 1, 2020 рік - 1, 2021 рік - 1,1), значення коефіцієнта індексації становить:

- у 2021 році - 1,897 (1,249*1,433*1,060*1*1*1*1);

- у 2022 році - 2,087 (1,249*1,433*1,060*1*1*1*1*1,1).

10.11.2021 набула чинності постанова Кабінету міністрів України від 03.11.2021 №1147 "Про затвердження Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок", якою затверджено Методику нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а також визнано такими, що втратили чинність низку постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою КМУ від 03.11.2021 №1147, дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою, форму якої наведено у додатку 16, як витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за формою згідно з додатком 17.

3.3. Розрахунок орендної плати здійснювався позивачем в розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який встановлений рішенням Івано-Франківської міської ради №148-27 від 27.06.2019 з урахуванням індексації.

Судом здійснено перерахунок суми безпідставно збережених коштів відповідачем за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :20:009:0408 за період з 24.03.2021 по 31.12.2022, а саме:

1) за період з 24.03.2021 по 31.12.2021 (283 дні), відповідно до якого розмір безпідставно збережених коштів становить 32 171,41 грн (1 383 105,49 грн (нормативна грошова оцінка) х на 3% / 365 днів х на 283 дні;

2) за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 (365 днів), відповідно до якого розмір безпідставно збережених коштів становить 45 649,04 грн (1 521 634,77 грн (нормативна грошова оцінка) х на 3% / 365 днів х на 365 дні.

3.4. При цьому судом визнаються необґрунтованими посилання відповідача на те, що витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не відповідають положенням Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 за №1647/29777), а також те, що позивачем не було доведено підставу вибору ставки річної орендної плати саме як 3% від НГО земельної ділянки та правову підставу для її застосування.

У судовому засіданні 13.03.2024 судом за участю представника ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області Антип К.Л. на підставі нормативно-технічної документації земель м. Івано-Франківська досліджувалися дані нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки (в т.ч. відповідні коефіцієнти) та встановлена їх відповідність вимогам чинного законодавства.

3.5. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем доведено та документально обґрунтовано наявність заборгованості відповідача зі сплати безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за період з 24.03.2021 по 31.12.2022 на суму 77 820,46 грн, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у сумі 77 820,46 грн є правомірними та належать до задоволення.

IV. Щодо клопотань представника відповідача (керівника) про закриття провадження у справі

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача (керівником) неодноразово подавались клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, які підтримував у судових засіданнях.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

При цьому предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір, а предметом позову - певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Враховуючи те, що під час розгляду справи предмет позову не перестав існувати (заборгованість не сплачена, не списана тощо), відсутні правові підстави для закриття провадження у справі внаслідок відсутності предмета спору.

V. Інші аспекти

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що у даному випадку має місце несплата безпідставно збережених коштів.

Згідно із ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У відповідності до ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України, згідно з положеннями якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Суд вважає, що вичерпно дослідив всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновок суду

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з попереднім розрахунком суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, позивач зазначив лише судовий збір.

Звертаючись до суду з позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №760 від 24.07.2023.

У відповідності до приписів ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позову, судовий збір у розмірі 2 684,00 грн покладається на відповідача.

Інших судових витрат сторонами до відшкодування суду заявлено не було.

Керуючись ст. 13, 14, 43, 73, 74, 76, 86, 123, 129, 231 - 233, 236 - 238, 239, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Івано-Франківської міської ради до Приватного підприємства "Сіош" про стягнення 77 820,46 грн безпідставно збережених коштів задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Сіош" (вул. Грушевського, 9-Б, кв. 1, м. Івано-Франківськ, 76018; ідентифікаційний код 22192017) на користь Івано-Франківської міської ради (вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004; ідентифікаційний код 33644700) 77 820,46 грн (сімдесят сім тисяч вісімсот двадцять гривень 46 коп.) безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю та 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.07.2024 (з урахуванням відпустки та тимчасової втрати працездатності).

Вебадреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: https://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Т.Е. Валєєва