ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2024м. ХарківСправа № 922/1331/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "МВМ-13", Хмельницька обл., Шепетівський р-н., с. Судилків
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗІГРІТ-ЗАХІД», м.Харків
про стягнення коштів 510 047,24 грн.
за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "МВМ-13" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІГРІТ-ЗАХІД" про стягнення 510 047,24 грн., з яких: пропорційна вартість недопоставленого товару 426 338,46 грн, неустойка 42 633,84 грн., індекс інфляції 24 815,6 грн. та 3% річних 16 259,26 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки оплаченого позивачем товару за Договором поставки №03/11/2022/1 від 03.11.2022.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2024 відкрито провадження у справі № 922/1331/24; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.05.2024 об 11:00.

Протокольною ухвалою від 22.05.2024 відкладено підготовче засідання на 12.06.2024 о 10:30.

Протокольною ухвалою від 12.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.07.2024 о 09:40.

В судове засідання 10.07.2024 представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся наленим чином.

Правом на участь в судовому засіданні по суті 10.07.2024 відповідач не скористався, відзиву на позов не надав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся відповідно до положень ГПК України. Втім, ухвали суду повернулися від відповідача на адресу господарського суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17).

При цьому, виходячи зі змісту статей 120, 242 ГПК, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №910/2654/22).

Враховуючи факт направлення судом ухвал по справі на дійсну адресу відповідача та повернення їх з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача у даній справі.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

03.11.2022 між Приватним підприємством «МВМ-13» ( надалі- Покупець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗІГРІТ-ЗАХІД» (надалі- Постачальник, Відповідач) було укладено Договір поставки №03/11/2022/1 відповідно до умов якого, Постачальник зобов`язався передати у власність, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити сантехнічне та інженерне обладнання (далі-Товар), в наіменуванні, кількості і ціні згідно рахунків (та/або узгоджених Сторонами специфікацій), які є невід`ємними частинами цього Договору. Підтвердженням узгодження , кількості і ціни замовленого Товару відповідно до рахунку є здійснення Покупцем оплати за ним та/або отримання Товару та/або здійснення підтвердження замовлення засобами електронного зв`язку (пункт 1.1. Договору).

Оплата Товару здійснюється Покупцем на умовах 100% попередньої оплати (пункт 2.2. Договору).

Згідно п. 3.1 Договору товар має бути поставлений у строк, погоджений Сторонами в замовленні та/або Специфікації, але не перевищувати 25 календарних днів, якщо такі терміни не суперечать термінам виготовлення товару заявлені виробником, але у будь-якому разі після здійснення повної оплати по відповідному рахунку.

Відповідно до п.11.1 Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2022 року, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань до їх повного і належного виконання.

У разі, якщо жодна із сторін не висунула письмове повідомлення про закінчення терміну дії договору за 30 календарних днів до закінчення його терміну дії, Договір автоматично пролонгується на тих же умовах на один рік, і далі щорічно. (п.11.2 Договору)

Як зазначає позивач у позовній заяві, на підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури №1 від 29.11.2022 позивачем була проведена 100% оплата Товару на суму 713 981,94 грн. В свою чергу, відповідач здійснив поставку товару частково, на суму 287 643,48 грн.

У зв`язку з порушенням умов договору, позивач направляв відповідачу претензію від 13.04.2023 р. № 56, у якій просив відповідача протягом п`яти днів, з дня отримання цієї претензії повернути сплачені кошти, однак, відповіді так і не отримав, замовлений товар на момент пред`явлення позову допоставлено не було, як і не була повернена відповідна сума попередньої оплати, пропорційна недопоставленому товару у розмірі 426 338,46 грн.

Вказане і стало підставою для звернення з позовом до суду про стягнення 426 338,46 грн пропорційної вартості недопоставленого товару, 42 633,84 грн. неустойки, 24 815,6 грн. індексу інфляції та 16 259,26 грн 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (ст. рок) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки, на підставі рахунку-фактури ТОВ «ЗІГРІТ ЗАХІД» №1 від 29.11.2022, позивач за платіжною інструкцією №1028 від 30.11.2022 перерахував відповідачу 100% оплату в рахунок вартості замовленого товару в сумі 713 981,94 грн.

Видатковою накладною № від 22.12.2022 на суму 423 810,60 грн. підтверджується поставка відповідачем товару, який значився у вказаній накладній в позиціях під №1, 5-11 на суму 287 643,48 грн. Інші видаткові накладні № від 30.11.2022 на суму 57 770,70 грн, № від 22.12.2022 на суму 51 555,78 грн, № від 22.12.2022 на суму 180 844,86 грн. були повернені позивачем без підпису у зв`язку із відсутністю поставки товару за ними, про що свідчить відповідний напис з боку позивача у накладних.

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту наведеної норми слідує, що право вимагати повернення суми попередньої оплати виникає у покупця за умови неналежного виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вказаної статті).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно пункту 3.1. Договору, враховуючи проведення позивачем повної оплати товару 30.11.2022, відповідачу поставку товару слід було здійснити у строк, що не перевищує 25 календарних днів з моменту оплати рахунку, тобто до 25.12.2022 включно.

У цьому випадку, оскільки відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про повну поставку позивачу товару у строк або про повернення попередньої оплати, пропорційної недопоставленому товару, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 426 338,46 грн пропорційної вартості недопоставленого товару є такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У пункті 8.2 договору сторони погодили, що в разі прострочення строку поставки Товару за цим договором, Постачальник сплачує Покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки, але не більше 10% від вартості непоставленого або недопоставленого Товару.

З урахуванням визначених у п.8.2 Договору обмежень нарахування розміру неустойки, позивачем до стягнення пред`явлено 42 633,84 грн.,оскільки розмір неустойки, розрахованої виходячи із подвійної облікової ставки НБУ нарахованої з 26.12.2022 на суму 426 338,46 гривень складає більше 10% вартості недопоставленого товару.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані дають підстави для висновку суду про стягнення на користь позивача пені у сумі 42 633,84 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 24 815,6 грн. індексу інфляції та 16 259,26 грн 3% річних, нарахованих за період з 26.12.2022 по 02.04.2024, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із приписів чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Тобто, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19, від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

У цьому випадку у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати, пропорційної вартості недопоставленого товару з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 26.12.2022р., у зв`язку з чим позивачем правомірно нараховано 3% річних та інфляційних за вказаний період.

За вказаних обставин, суд також задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 24 815,6 грн. індексу інфляції та 16 259,26 грн 3% річних.

Згідно із ч. 2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст.81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керуєтьсястаттею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у разі задоволення позову покладається - на відповідача. У зв`язку з чим, витрати зі сплати судового збору покладаються на Відповідача в розмірі 6 120,57 грн.

Керуючись ст.73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗІГРІТ-ЗАХІД» (вулиця Сумська, буд. 85/1, місто Харків, Київський район, Харківська область, 61002, код 44183444) на користь Приватного підприємства «МВМ-13» (вулиця Білокриницька, буд.4, село Судилків, Шепетівський район Хмельницька область, 30430, код 14149378) попередню оплату, пропорційну вартості недопоставленого товару 426 338 грн. 46 коп., неустойку 42 633 грн. 84 коп., індекс інфляції 24 815 грн. 68 коп., 3% річних 16 259 грн. 26 коп. та витрати по сплаті судового збору 6 120 грн. 57 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "18" липня 2024 р.

Суддя С.Ч. Жельне