ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/472/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

секретар судового засідання Христенко А.О.

розглянувши у порядку справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" (вул. Заводська, 7-А, смт Люблинець, Ковельський р-н, Волинська обл., 45034)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Тім" (вул. Маразліївська, 1/20, офіс 418, м. Одеса, 65014)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівна енергетична компанія" (вул. Зіньківська, 19, м. Полтава, 36009)

про стягнення 249879,49 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Федчишин Д.С.;

від відповідача: Рубльов А.В.;

від третьої особи: не з`явився.

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, поданою через систему "Електронний суд", до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Тім", в якій, з урахування поданої до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 249879,49 грн. Відповідно до поданого позивачем розрахунку, заявлена до стягнення сума складається з: основного боргу в сумі 192511,68 грн; інфляційних втрат в сумі 3254,09 грн; штрафних санкцій в сумі 54113,72 грн.

Позиції учасників справи

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору на перевезення вантажів від 25.01.2023 № 3, що призвело до понаднормового простою транспортного засобу при виконанні позивачем перевезення у міжнародному сполученні за заявкою відповідача.

26.03.2024 відповідачем був поданий суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову з таких підстав: позивач при наданні послуг керувався вантажною накладною (CMR) від 11.04.2023 № 0000021, а не заявкою на міжнародне перевезення вантажу від 04.04.2023 №2 року до договору; невірну вагу у вантажній накладній було зазначено відправником - ТОВ «МЕК»; відповідач послуги з перевезення вантажу, у тому числі, перевантаженого у другий автомобіль на митниці, оплатив у повному обсязі, з метою виконання своїх зобов`язань перед отримувачем вантажу; позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив перевантаження автомобілю та відмову Польської митниці у пропуску автомобіля позивача; у позовній заяві відсутнє будь-яке посилання на правила перевезення Польщі, не зазначено їх редакцію та не надано доказів їх застосування Польської митницею при відмові пропуску автомобіля позивача; питання щодо понаднормової ваги, яку необхідно було перевантажити, позивач вирішував з відправником, про що свідчить наявний у справі лист останнього; саме вантажовідправник несе відповідальність за достовірність даних, вказаних у CMR, який і здійснював завантаження; відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки вважає, що спірні правовідносини виникли з вини вантажовідправника; те, що позивач при наданні послуг керувався саме вантажною накладною (CMR), а не заявкою, свідчить той факт, що подана разом з позовом заявка не відповідає п. 2.1. договору, а саме в ній не вказане повне найменування вантажовідправника та вантажоодержувача, натомість, без таких даних позивач не зміг би розпочати надання послуги перевезення. В цей же час, як наголошує відповідач, саме у вантажній накладній (CMR) зазначені повне найменування вантажовідправника та вантажоодержувача, а тому, виходячи з вищевикладеного, відповідач вважає, що в його діях відсутня вина, як необхідна умова настання відповідальності; з урахуванням умов поставки (FCA) вирішення питань митного оформлення покладені на вантажовідправника, при цьому у відповідача відсутні будь-які господарські відносини з ТОВ "КФ" "Лаврік", який представляв інтереси декларанта при декларуванні вантажу; договором не передбачено одночасне стягнення штрафних санкцій за понаднормовий простій транспортного засобу та пені.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 15.04.2024, позивач наголосив про таке: фактом підтвердження належного виконання позивачем договірних умов є підписані відповідачем акти та проведена оплата вартості самого перевезення відповідно до укладеного договору та підписаних заявок, а тому позивач заперечує посилання відповідача щодо невідповідності заявки умовам договору; позивач наголошує, що правовідносини з перевезення вантажу у позивача виникли безпосередньої з відповідачем, який зобов`язався нести відповідальність за порушення, які будуть мати місце під час здійснення перевезення; на права позивача вимагати від відповідача відшкодування вартості понаднормового простою не впливають правовідносини останнього з третіми особами; у спірних правовідносинах мала місце обставина щодо невідповідності ваги, вказаній у CMR, фактичній вазі; враховуючи те, що відповідач подав заявку № 3 від 28.04.2024 на додаткове авто, вказане також свідчить про те, що останній підтвердив фактичні обставини справи та визнав свою провину щодо перевантаження автомобілю; лист повідомлення від ТОВ «МЕК» від 01.05.2024 за вих. №178/1 надійшло з тих підстав, що мала місце бездіяльність та безвідповідальність відповідача, і, як наголошує позивач, саме третя особа відреагувала на ситуацію щодо надання крана для перевантаження товару; позивач зазначає, що моментом початку простою транспортного засобу є дані з Польської системи про перевищення габаритів вантажу, що призвело до фактичної відмови щодо перетину кордону та картка відмови митниці №UA205020/2023/204029, а про його продовження свідчить лист від ТОВ «МЕК» 01.05.2024 за вих. №178/1; позивач вважає, що заявка відповідача від 28.04.2023 також підтверджує виникнення простою, оскільки наслідком є те, що транспортний засіб позивача не пропустили через невідповідність даних та перевищення допустимих норм; позивач зазначає, що максимальні габарити та вага транспортних засобів для перевезень у межах Європейського Союзу встановлюються директивою (ЄС) 2015/719 від 29 квітня 2015, таким чином, для транспортних засобів з поліпшеними аеродинамічними характеристиками навантаження на одиночну вісь не може перевищувати 10 т, а на здвоєну вісь - 18 т, в цей же час позивач звертає увагу, що у спірних правовідносинах, з урахуванням змісту двох оформлених відповідачем заявок, можна дійти висновку, що загальна вага вантажу, який мав перевозитись за однією заявкою до розділення, складав 22,6 тони; позивач вважає, що викладені відповідачем у відзиві пояснення та подані докази не спростовують його вини у спірних правовідносинах.

19.04.2024 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в який останній відзначив, що позивачем не спростовані доводи відповідача, викладені у відзиві, а також наголосив, що надана позивачем переписка з співробітником відповідача не є належним доказом його вини, оскільки по-перше, позивач не зазначив яке відношення вона має до відповідача, а, по-друге, це не уповноважена особа представляти компанію, що підтверджується безпосередньо змістом цієї переписки. Також відповідач наголосив, що офіційна адреса, електронна адреса та номера телефонів, за якими можна зв`язатися з директором відповідача, як єдиною особою, яка має повноваження представляти його у відносинах з контрагентами, зазначені у договорі.

Під час розгляду справи по суті у судовому засіданні представник позивача заявлені до відповідача вимоги повністю підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити позивачу у його задоволенні.

Третя особа будь-яких пояснень чи доказів по суті спору суду не подала, у судові засідання не з`являлась, при цьому про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.02.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" залишено без руху із встановленням позивачу десятиденного строку для усунення виявлених судом недоліків.

Приймаючи до уваги усунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, ухвалою суду від 04.03.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/472/24; постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01 квітня 2024 року об 11:00.

Ухвалами суду від 29.03.2024 та від 01.04.2024 судом були задоволені клопотання сторін про їх участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Судове засідання 15.04.2024 не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони повітряної тривоги у м. Одеса та Одеській області. Ухвалою суду від 15.04.2024 судом було призначено судове засідання у справі на 16 травня 2024 року о 16:30.

16.05.2024 судом було постановлено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 03 червня 2024 року о 14:00.

03.06.2024 суд протокольною ухвалою залучив до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівна енергетична компанія" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та оголосив перерву у судовому засіданні до 24.06.2024 о 14:00.

24.06.2024 суд протокольною ухвалою оголосив перерву у судовому засіданні до 01.07.2024 о 16:00.

01.07.2024 суд протокольною ухвалою оголосив перерву у судовому засіданні до 01.07.2024 о 17:00, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони повітряної тривоги у м. Одеса та Одеській області. У зв`язку з триваючою повітряною тривогою, судове засідання після перерви 01.07.2024 о 17:00 не відбулось.

Ухвалою суду від 01.07.2024 судом було призначено судове засідання у справі на 15 липня 2024 року о 16:15.

При розгляді справи 15.07.2024, у зв`язку з відсутністю електропостачання, згідно з графіком стабілізаційних відключень за адресою Господарського суду Одеської області та відключенням аварійного живлення будівлі суду, судове засідання було перервано. Ухвалою суду від 16.07.2024 судом було призначено судове засідання у справі на 23 липня 2024 року о 15:00.

У судовому засіданні 23.07.2024 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

25.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" (далі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Клевер Тім" (далі - замовник) був укладений договір на перевезення вантажів № 3 (а.с. 10-13, т.1; далі - договір), згідно з п. 1.1. якого замовник замовляє, а перевізник надає послуги по організації та здійсненні перевезення вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученні.

Відповідно до п. 1.2. договору перевізник зобов`язується прийняти від замовника вантаж для перевезення, відповідно до заявки замовника та перевезти його до місця знаходження, вказаного замовником, а замовник зобов`язується оплатити послуги перевізника відповідно до положень даного договору.

За змістом п. 2.1. договору перевезення вантажу виконується перевізником на підставі заявки, що підписується обома сторонами. В заявці зазначається конкретне найменування вантажу, його кількість, розміри, умови та термін перевезення, маршрут перевезення, місце та час завантаження, розвантаження, повне найменування вантажовідправника та вантажоодержувача. У разі здійснення міжнародного перевезення - місце замитнення та розмитнення.

Згідно з п. 2.3., 2.4. договору нормативний термін на завантаження - замитнення або розмитнення - розвантаження - 24 годин на території ЄС та 24 годин на території України та країн СНД, якщо інше не погоджено в заявці. Простій транспортного засобу по маршруту слідування чи на кордоні у відповідності до інструкцій замовника чи з його вини вважається понаднормативним простоєм.

За умовами п. 3.1. договору перевізник зобов`язаний, зокрема, контролювати комплектність документів при завантаженні/митному оформленні, а також кількість вантажних місць, які приймаються або здаються, якість упаковки і правильність розміщення кріплення вантаж, інформувати замовника і заносити відмітки в CMR (ТТН).

Відповідно до п. 5.3. договору у разі, якщо замовник не оплачує послуги перевізника у зазначений в даному договорі термін, замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 5.4. договору у разі невиконання або неналежного виконання однією із сторін положень даного договору вона виплачує потерпілій стороні всі збитки, які остання понесла внаслідок такого невиконання або неналежного виконання, включаючи нестриманий прибуток та всі інші види збитків.

Згідно з п. 5.6. договору перевізник не несе відповідальності за достовірність даних на вантаж, що перевозиться. Перевізник лише перевіряє відповідність фактичної кількості вантажних місць заявленій, здійснює візуальну оцінку зовнішнього стану вантажу, якості упаковки та тари. У випадку виявлених невідповідностей чи зауважень, повідомляє про такі замовника, має право занести зауваження у CMR / ТТН та в подальшому діє згідно інструкцій замовника, при цьому, замовник несе повну відповідальність при митному оформлені на завантаженні, кордоні та розмитнені.

Відповідно до п. 5.7. договору у випадку перевищення маси брутто вантажу понад вказаної та підтвердженої у заявці замовником, замовник відшкодовує перевізнику всі витрати та збори за перевищення дозволеної загальної маси автопоїздів або дозволених навантажень на осі автопоїзду та додатково замовник сплачує перевізнику штраф у розмірі 10 (десять) гривень за 1(один) кілометр за кожні послідуючі понаднормові 2(дві) тони вантажу.

Пунктом 5.8. договору передбачено, що у разі порушення п.2.3, п.2.4, п. 2.5 умов даного договору замовником, замовник сплачує штрафні санкції за понаднормовий простій транспортного засобу перевізнику у розмірі 200 Євро (двісті Євро) за кожну добу простою, включаючи вихідні і святкові дні, по курсу Нацбанку України на дату розвантаження, якщо інше не погоджено у заявці.

За умовами п. 5.12. договору замовник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язується оплатити перевізнику суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 6.1. договору сторони визнають всі положення Конвенції КДПГ, Конвенції МДП і будують свої відносини відповідно до положень цих Конвенції, Європейської ради про режим роботи та відпочинку водіїв. Щодо всього іншого, що не передбачено цим договором, а саме порядку та термінів пред`явлення претензій, відповідальності за втрату, пошкодження вантажу та інших питань, сторони керуються Статутом автомобільного транспорту Україні і Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Згідно з п. 8.1. договору по факту надання транспортних послуг сторони складають та підписують акт здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Відповідно до п. 8.5. договору він вступає в дію до моменту його підписання та діє до моменту розірвання однією із сторін, про що повинно бути письмово повідомлено другій стороні не пізніше ніж за 14 днів до дати розірвання.

17.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Клевер Тім» (експедитор) та компанією CC Metals and Alloys LLC (замовник) був укладений договір на надання транспортно-експедиторських послуг № 1704/23/01 (а.с. 117-131, т.2), за умовами якого експедитор прийняв на себе зобов`язання за винагороду від свого імені та/або від імені замовника, за дорученням і за рахунок замовника за винагороду виконати або організувати виконання комплексу послуг транспортно-експедиційного обслуговування та організації перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів замовника морським, наземним, ж/д та авіа транспортом, а також надати інші послуги, необхідні для доставки вантажів замовника та погоджені в заявках до цього договору, переписках між сторонами. Строк дії цього договору погоджений до 31 грудня 2023 року.

04.04.2023 між сторонами у справі була підписана заявка № 2 до договору (а.с. 14, т.1), відповідно до якої погоджено здійснення позивачем перевезення вантажу, зокрема, відповідно до наступних умов:

- маршрут перевезення - Україна-Польща;

- дата завантаження - 10-11 квітня 2023 року;

- адреса завантаження - ПАТ «Полтавський вентиляторний завод», м. Полтава, вул. Заводська, 12;

- митне оформлення - ПАТ «Полтавський вентиляторний завод», м. Полтава, вул. Заводська, 12;

- держкордон - Дорогуськ/Ягодин;

- адреса розмитнення - порт Гдиня, Польща;

- адреса розвантаження - порт Гдиня, Польща;

- найменування - контейнер з вантажем;

- розміри, вага брутто - 12,4*2,5*3,60м, 17,6 т;

- водій - ОСОБА_1, НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ;

- нормативний простій - завантаження та замитнення - 48 годин; розмитнення та розвантаження - 24 години;

- понаднормовий простій - перші 3 доби - 250 євро/доба, далі - 450 євро/доба;

- вартість перевезення - 4900,00 євро по курсу НБУ на день виставлення рахунку перевізником;

- форма, умови оплати - 50% передплата за 5 робочих днів до дати завантаження, згідно виставленого рахунку перевізником; 50% - по факту доставки вантажу на митницю призначення - повний фінансовий розрахунок перед розвантаженням;

- додаткові умови: 1) перевезення здійснюється по CMR, EX, інвойсах (видають відправники на місці завантаження); 2) факсова чи електронна копія, погодженої сторонами заявки прирівнюється до оригіналу та має рівну з ним юридичну силу; 3) у разі відмови замовника від транспортних послуг перевізника або навпаки, після підписання заявки, сторона, що відмовляється, сплачує іншій стороні штраф у розмірі 30% від вартості фрахту; 4) перевізник не несе матеріальної відповідальності за скляні частини вантажу в разі, якщо пошкодження таких виникли не в результаті механічного пошкодження (удар, ДТП); 5) строк оформлення дозволів на перевезення негабаритного вантажу по всьому маршруту перевезення мінімум 3-4 тижня з моменту передплати.

Виконуючи інструкцію позивача щодо здійснення перевезення вантажу за заявкою № 2, позивачем 11.04.2023 був прийнятий для перевезення вантаж, вага якого у CMR № 0000021 була вказана у кількості 13480 кг (а.с. 46, т.2), при цьому, така сама вага була вказана у митній декларації (а.с. 142, т.2). Відповідно до даних CMR, перевізником вантажу вказано Товариство з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс", транспортний засіб, який здійснював перевезення - д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , відправником вантажу є Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівна енергетична компанія". Як слідує з матеріалів справи, транспортний засіб з вантажем за вищевказаною товарно-транспортною накладною перетнув державний кордон України 19.04.2023, про що свідчить штамп митниці на CMR, проте, 20.04.2023 транспортний засіб повернувся на територію України. У зв`язку з неподанням митним органам попереднього повідомлення про намір ввезти товар на територію України, посадовою особою митниці 21.04.2023 було прийнято рішення про відмову у пропуску через митний кордон України (а.с. 22-23, т. 1).

За поясненнями позивача, транспортний засіб з вантажем, який перевозився за заявкою відповідача, не був пропущений митними органами Польщі, у зв`язку з невідповідністю даних щодо ваги вантажу, вказаної у CMR, фактичній вазі. На підтвердження своїх доводів щодо відмови польської митниці позивач, зокрема, надав суду лист від 24.06.2024 (а.с. 96, т.3), проте цей документ складений іноземною мовою та не містить офіційного перекладу на українську мову, а тому дослідити його зміст не представляється можливим.

При цьому відповідач не заперечує обставини щодо того, що вантаж за заявкою № 2 перевозився згідно з CMR № 0000021.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 17, т.1), позивач звернувся до відповідача з претензією від 25.04.2023 № 1348, в якій просив надати у найкоротший термін інструкції щодо дій позивача, у зв`язку з виявленням на пункті пропуску обставини невідповідності даних щодо фактичної кількості вантажу тій, що вказана у міжнародній товарно-транспортній накладній. Офіційної відповіді відповідача на вищевказану претензію матеріали справи не містять, натомість позивачем до матеріалів справи долучено роздруківку з переписки у мобільному додатку та електронною поштою (а.с. 80-83, 88-110, т.1; а.с. 44-54, т.3), яка, за поясненнями позивача, велась між працівниками сторін щодо вирішення спірних відносин. В цей же час, позиція відповідача зводиться до того, що відповідач зазначає, що переписка велась з працівниками (менеджерами) відповідача, проте такі працівники не уповноважені діяти від імені товариства у спірних правовідносинах.

Як пояснив суду позивач, у зв`язку з тим, що відповідач, як замовник послуги з перевезення вантажу, не сприяв у вирішенні питання щодо його подальшого руху після виявлення перевищення ваги, водночас, як зазначив позивач, для вирішення цього питання листом від 01.05.2023 за вих. № 178/1 (а.с. 21, т.1) відправник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівна енергетична компанія" звернулось до начальника Ягодинського прикордонного загону з проханням про надання дозволу для перевантаження 02.05.2023 частини товару в зоні митного контролю ПП «Ягодин», який прибув на транспортному засобі 20.04.2023, на інший автомобіль, з подальшим виїздом цих автомобілів у Польщу, порт Гдиня.

02.05.2023 між позивачем та відповідачем була підписана ще одна заявка на перевезення № 3 (а.с. 30, т.1), згідно з якою останні погодили надання позивачем послуг з перевезення вантажу за наступними умовами:

- маршрут перевезення - Україна-Польща;

- дата завантаження - 02 травня 2023 року;

- адреса завантаження - ПП «Ягодин»;

- адреса розмитнення - порт Гдиня, Польща;

- адреса розвантаження - порт Гдиня, Польща;

- найменування - контейнер з вантажем;

- розміри, вага брутто - 4,0*3,2*1,8м, 5,0 т;

- водій - ОСОБА_2, НОМЕР_3 / НОМЕР_4 ;

- нормативний простій - завантаження та замитнення - 24 години; розмитнення та розвантаження - 24 години;

- понаднормовий простій - перші 3 доби - 250 євро/доба, далі - 450 євро/доба;

- вартість перевезення - 116309,14 грн;

- форма, умови оплати - 50% передплата за 5 робочих днів до дати завантаження, згідно виставленого рахунку перевізником; 50% - по факту доставки вантажу на митницю призначення - повний фінансовий розрахунок перед розвантаженням;

- додаткові умови: 1) перевезення здійснюється по CMR, EX, інвойсах (видають відправники на місці завантаження); 2) факсова чи електронна копія, погодженої сторонами заявки прирівнюється до оригіналу та має рівну з ним юридичну силу; 3) у разі відмови замовника від транспортних послуг перевізника або навпаки, після підписання заявки, сторона, що відмовляється, сплачує іншій стороні штраф у розмірі 30% від вартості фрахту; 4) перевізник не несе матеріальної відповідальності за скляні частини вантажу в разі, якщо пошкодження таких виникли не в результаті механічного пошкодження (удар, ДТП); 5) строк оформлення дозволів на перевезення негабаритного вантажу по всьому маршруту перевезення мінімум 3-4 тижня з моменту передплати.

Як встановлено судом, необхідність замовлення відповідачем послуг з перевезення за заявкою № 3 викликана тим, що частина вантажу з СМR № 0000021 було перевантажено в інший транспортний засіб та подальше перевезення здійснювалось наступним чином: 14400 кг вантажу перевезено транспортним засобом д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (а.с. 43, т.2), а 4800 кг вантажу - транспортним засобом д/н НОМЕР_3 / НОМЕР_4 (а.с. 31, т.1) на підставі заявки № 3. Вказані обставини щодо перевантаження вантажу та щодо ваги, вказаної у товарно-транспортних накладних, не заперечуються і відповідачем.

З урахуванням вищевикладеного можна дійти висновку, що вантаж позивачу для перевезення згідно з інструкціями та за замовленням відповідача був переданий з перевищенням ваги, яка вказана у заявці № 2.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2024 позивачем був виставлений відповідачу рахунок на оплату послуг з перевезення вантажу, за маршрутом: Україна, Полтава - Польща, Гдиня на суму 97571,25 грн (а.с. 27, т.1). Далі, 04.05.2023 позивач виставив відповідачу рахунок за ці послуги на суму 196477,51 грн (а.с. 28, т.1), при цьому у рахунку вказано, що він підлягає сплаті з урахуванням проведення відповідачем попередньої оплати на суму 97571,25 грн.

Для здійснення оплати вартості послуг з перевезення вантажу за маршрутом Україна, Ягодин - Польща, Гдиня в сумі 116309,14 грн позивачем був виставлений відповідачу рахунок від 03.05.2023 № 1246 (а.с. 32, т.1).

04.05.2023 між сторонами був підписаний акт № 1204 (а.с. 9, т.1), яким засвідчено прийняття відповідачем від позивача послуг з перевезення вантажу за маршрутом: Україна, Полтава - Україна, Ягодин (пункт пропуску); Україна, Ягодин (пункт пропуску) - Польща, Гдиня, перевезення виконано водієм ОСОБА_1 , авто/причіп НОМЕР_1 / НОМЕР_2 Всього, згідно з актом, вартість наданих послуг становить 196477,51 грн.

05.05.2023 між сторонами був підписаний акт надання послуг № 1216 (а.с. 69, т.1), яким останні засвідчили прийняття відповідачем від позивача послуг з перевезення вантажу по маршруту: Україна, Ягодин - Польща, Гдиня, яке виконано водієм ОСОБА_2 , автомобіль НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , на суму 116309,14 грн.

Як свідчать матеріалами справи (а.с. 132-133, т.2), відповідачем були повністю сплачені надані позивачем послуги з перевезення вантажу згідно із заявками № 2 та № 3 (платіжна інструкція від 12.04.2023 на суму 97571,25 грн; платіжна інструкція від 05.05.2023 на суму 215215,40 грн). Вказана обставина також визнається сторонами.

Між цим, 03.05.2023 позивач виставив відповідачу рахунок № 1239 (а.с. 29, т.1) на оплату суми штрафних санкцій за понаднормативний простій згідно інструкцій, тривалістю 12 діб, на суму 192511,68 грн.

Далі позивач звернувся до відповідача із претензією від 12.05.2023 № 1348 (а.с.15, т.1), в якій вимагав сплатити вартість простою автомобіля, який склав 12 діб, у сумі 192511,68 грн. У відповіді на вищевказану претензію, яка датована 09.06.2023 та містить відомості про її отримання відповідачем 12.05.2023 (а.с. 19-20, т.1), відповідач наголосив на тому, що позивачем до претензії не додано доказів, які підтверджують обставини, на які йдеться посилання, остання не містить розрахунку суми простою, а також посилань на нормативні акти, на підставі яких заявлені вимоги. Також відповідач наголосив на тому, що претензія була направлена відповідачу електронною поштою, а не цінним листом, у зв`язку з чим позивачем не дотримано вимог законодавства щодо досудового порядку реалізації господарсько-правової відповідальності, встановленої ст. 222 ГК України.

18.08.2023 позивач засобами поштового зв`язку направив відповідачу повідомлення з додатками (а.с. 72-111, т.1), в якому позивач пропонував вирішити спір щодо сплати відповідачем коштів за понаднормовий простій транспортного засобу у розмірі 198287,03 грн у позасудовому порядку, встановивши строк для розгляду вимог позивача - п`ять робочих днів, але не пізніше 24.08.2023.

У зв`язку з тим, що між сторонами не було досягнуто згоди зі спірних питань, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами, що розглядаються в межах цієї справи. Так, у цій справі позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог (а.с. 1-7, т.2), грошові кошти у розмірі 249879,49 грн, з яких: штрафні санкції в сумі 192511,68 грн за понаднормовий простій транспортного забору - за 12 діб, в межах періоду з 21.04.2023 по 02.05.2023; інфляційні втрати в сумі 3254,09 грн; пеня в сумі 54113,72 грн. Розрахунок інфляційних втрат позивачем здійснено за період червень 2023 року - січень 2024 року, а пені - з 28.04.2023 по 26.01.2024.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за правочинами щодо фінансових інструментів, вчиненими на організованому ринку капіталу та поза ним, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо. Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб`єкти господарювання.

За змістом статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 були затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила).

У Розділі 1 Правил визначено, що наведені у цих Правилах терміни та поняття вживаються, зокрема, в такому значенні:

1) вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення;

2) вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку;

3) договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання;

4) експедитор транспортний - працівник, який забезпечує виконання комплексу операцій транспортно-експедиторського обслуговування під час перевезення вантажів;

5) замовлення на перевезення вантажів - документ, який подає вантажовідправник перевізникові на доставляння обумовленої партії вантажів в узгоджені терміни;

6) замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів;

7) перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

8) приймання вантажу - подання вантажовідправником підготовленого для відправлення вантажу та товарно-транспортних документів перевізнику з наступним навантаженням на транспортний засіб та оформлення документів про прийняття вантажу перевізником для відправлення;

9) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до п. 3.1., 3.2. Правил договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - замовники). Договір про перевезення вантажів може укладатися перевізником з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів.

Згідно з п. 6.1., 6.2., 6.3. Правил на упакованих та штучних неупакованих вантажах, крім тих, які перевозяться навалом, замовник повинен зазначити масу брутто і нетто. На вантажах стандартної маси зазначати це не обов`язково. Визначення маси вантажу провадиться технічними засобами замовника. При перевезенні вантажів у критих автомобілях і причепах, окремих секціях автомобілів, контейнерах і цистернах, опломбованих замовником, визначення маси вантажу виконується Замовником. При навантаженні вантажу здійснюється його зважування або рахування місць (чи штук). Вантаж приймається без перевірки маси, якщо він поданий для перевезення у спеціальних кузовах чи контейнерах при наявності на них пломб замовника. Крім того, він може бути прийнятий за масою, яку оповістив замовник.

Відповідно до п. 10.12., 10.13. Правил здача замовником і приймання перевізником вантажів, що перевозяться навалом, наливом або в контейнерах, передбачають визначення та запис маси вантажу в товарно-транспортній накладній. Тарні та штучні вантажі приймаються перевізником із зазначенням в товарно-транспортній накладній маси вантажу та кількості вантажних місць. Маса тарних і штучних вантажів визначається замовником перед поданням їх перевізнику та зазначається на вантажних місцях. Порядок визначення ваги вантажів наведений у розділі 6 цих Правил. Запис у товарно-транспортній накладній маси вантажу та способу її визначення виконується замовником.

За змістом п. 11.3. договору товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

У п. 142 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР від 27 червня 1969 року № 401, (далі - Статут) передбачено обов`язок для замовника автотранспорту (вантажовідправника або вантажоодержувача) сплатити автотранспортному підприємству або організації штраф за простій автомобіля за затримку з вини вантажовідправника або вантажоодержувача автомобілів (автопоїздів), а також обмінних напівпричепів, поданих під вантаження або розвантаження, понад установлені строки (простій).

Відповідно до Закону України від серпня 2006 року № 57-V Україна приєдналась до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція).

Згідно з ст. 1 Конвенції остання застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Статтею 4 Конвенції передбачено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць;h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

За умовами ст. 7 Конвенції відправник несе відповідальність за всі витрати, шкоду і збитки, заподіяні перевізнику внаслідок неточності або недостатності: a) даних, зазначених у підпунктах b), d), e), f), g), h) та j) пункту 1 статті 6; b) даних, зазначених у пункті 2 статті 6; c) будь-яких інших даних чи інструкцій, що надаються ним для складання вантажної накладної або для включення в неї таких даних. Якщо, на запит відправника, перевізник вносить у вантажну накладну дані, зазначені у пункті 1 цієї статті, то вважається, доки не доведене зворотне, що він це зробив від імені відправника. Якщо вантажна накладна не містить заяви, передбаченої у підпункті k) пункту 1 статті 6, перевізник відповідає за всі витрати, шкоду і збитки, які може зазнати внаслідок такого недогляду особа, яка має право розпоряджатися вантажем.

Згідно з п. 1 ст. 8 Конвенції приймаючи вантаж, перевізник перевіряє: a) вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; b) зовнішній стан вантажу і його упаковки.

Відповідно до п. 2-3 статті 8 Конвенції якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обґрунтовані застереження у вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Ці застереження не мають обов`язкової сили для відправника, якщо останній не погодився бути зобов`язаним ними і не зробив про це запис у вантажній накладній. Відправник має право вимагати перевірки перевізником ваги брутто вантажу або його кількості, вираженій в інших одиницях виміру. Він може також вимагати перевірки вмісту вантажних місць. Перевізник може вимагати відшкодування витрат, пов`язаних з такою перевіркою. Результати перевірок включають у вантажну накладну.

Статтею 9 Конвенції визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За умовами ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позиція суду

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини, за умовами яких позивач зобов`язався за замовленням і інструкціями відповідача надавати останньому послуги по організації та здійсненні перевезення вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученні, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався сплачувати позивачу надані ним послуги відповідно до умов договору, яким також передбачені штрафні санкції для сторін.

Судом встановлено, що позивач, діючи відповідно до інструкцій відповідача, а саме на підставі поданої останнім заявки № 2, прийняв від відправника - третьої особи до перевезення вантаж для його перевезення за маршрутом Україна-Польща. Так, наявні у справі докази та пояснення сторін підтверджують, що у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) було невірно вказано вагу вантажу, переданого позивачу для перевезення, яка також є більшою, ніж вказано відповідачем у заявці. Зі штемпелів митниці на накладній вбачається, що вантаж перетнув державний кордон України 19.04.2023 проте 20.04.2023 транспортний засіб, який здійснював перевезення - д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , повернувся на митну територію Україну, після чого вантаж з цього автомобіля частково був перевантажений у другий автомобіль на підставі заявки відповідача № 3. За поясненнями позивача повернення транспортного засобу на кордон України було викликано тим, що вага вантажу, вказана у CMR, не відповідала дійсній вазі та перевищувала нормативно допустиму вагу згідно з законодавством Польщі.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутній документ митниці Польщі, який містить підстави відмови від пропуску транспортного засобу, про що наголошував відповідач. Разом з цим, встановлені судом на підставі наявних у справі доказів, зокрема листа третьої особи від 01.05.2023 і заявки відповідача від 28.04.2023 (а.с. 21, 30 т. 1), свідчать про те, що відповідач не заперечував обставини необхідності здійснення такого перевантаження, адже ним були прийняті послуги по обом заявкам та сплачено їх вартість. При цьому, під час розгляду справи відповідачем не заперечувалась обставина щодо того, що заявка № 3 подавалась саме з метою перевантаження частини вантажу, який перевозився за заявкою № 2.

Так, позивачем та відповідачем у договорі та заявці № 2 було погоджено, що нормативний час простою транспортного засобу для розмитнення та розвантаження становить 24 години. В цей же час, з урахуванням дат штемпелів митниці, рішення про відмову у пропуску через державний кордон України, а також дати заявки № 3, суд встановив, що визначений позивачем час понаднормового простою транспортного засобу - 12 діб, є обґрунтованим та доведеним. При цьому відповідачем термін простою також не заперечений, інших даних щодо цієї обставини відповідач суду не надав.

Отже, приймаючи до уваги, що у спірних відносинах позивач діяв за інструкцією саме відповідача, який є замовником автоперевезення та відповідає перед позивачем за понаднормовий простій транспортного засобу у розмірі та порядку, який погоджений сторонами самостійно у договорі та заявках, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 192511,68 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом. При цьому, враховуючи, що договором не встановлено строків для сплати штрафних санкцій відповідачем, суд виходить з того, що у даному випадку мають застосовуватись загальні положення ст. 530 ЦК України, а отже враховуючи, що в матеріалах справи наявна претензія позивача до відповідача про сплату спірних коштів, суд дійшов висновку, що станом на час звернення позивача з позовом до суду, строк для виконання відповідачем обов`язку зі сплати штрафних санкцій в сумі 192511,68 грн настав.

Щодо заперечень відповідача, які зводяться до того, що він не є належним боржником у спірних правовідносинах, враховуючи, що безпосередньо відповідач не приймав участі у складенні CMR, а невірна вага була вказана відправником, суд зазначає про таке. Так, як вже зазначалось, замовником спірного перевезення виступив саме відповідач та саме на відповідача відповідно до умов договору (п. 2.3.-2.4., 5.8.) покладено обов`язок зі сплати штрафних санкцій позивачу за понаднормовий простій транспортного засобу. Суд наголошує, що саме договір між позивачем та відповідачем визначає порядок сплати простою, в цей же час, матеріали справи не містять доказів щодо наявності договірних правовідносин між позивачем та третьою особою або вантажоодержувачем.

Водночас, вирішуючи питання щодо вимог позивача до відповідача про стягнення з останнього сум пені та інфляційних втрат, суд зазначає про таке.

Як вбачається зі змісту договору, порядок сплати вартості понаднормового простою транспортного засобу сторонами погоджено у розділі «Відповідальність сторін», а у п. 5.8. договору вартість простою сторони визначили як штрафну санкцію. При цьому, звертаючись з позовом до відповідача у цій справі, позивач правову природу коштів у розмірі вартості простою також визначає як штрафну санкцію, що підтвердив також у судовому засіданні під час розгляду справи по суті.

Так, відповідно до положень застосованих судом до спірних відносин норм законодавства, штрафною санкцією визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. В цей же час, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором, при цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Як встановлено судом, у спірних правовідносинах сторони погодили розмір штрафної санкції за простій транспортного засобу у визначеній грошовій сумі - 250 євро/доба за перші 3 доби простою, а далі - 450 євро/доба.

Суд зазначає, що завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Тобто, неустойка носить допоміжний (акцесорний) до основного зобов`язання характер. При цьому, гарантована ст. 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення має на меті уникнути несправедливого покарання.

Водночас, визначаючи правову природу грошового зобов`язання, необхідно, перш за все, виходити з правил частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов`язок сплатити неустойку за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням в розумінні положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, тому що неустойка є одним із видів забезпечення виконання основного зобов`язання, в тому числі й грошового та не змінює його. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18.

Отже, оскільки за своєю правовою природою спірна сума за простій є штрафною санкцією та не є зобов`язанням в розумінні положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, носить допоміжний характер до основного зобов`язання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, нарахованих на суму простою. Також суд зауважує, що сторонами у договорі передбачено право позивача на нарахування пені у разі несплати відповідачем наданих послуг, натомість не погоджено обов`язок відповідача сплачувати пеню внаслідок прострочення сплати штрафної санкції та не визначено розмір та базу нарахування пені у цьому випадку.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Тім" слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача штрафні санкції в сумі 192511,68 грн.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги вищезазначене, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2310,14 грн.

Керуючись ст. 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Тім" (вул. Маразліївська, 1/20, офіс 418, м. Одеса, 65014, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" (вул. Заводська, 7-А, смт Люблинець, Ковельський р-н, Волинська обл., 45034, ) штрафні санкції в сумі 192511 грн 68 коп та судовий збір в сумі 2310 грн 14 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 29 липня 2024 р.

Суддя Д.О. Бездоля