ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2024 р. Справа№ 910/20103/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 18.06.2024,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.03.2024 (повний текст складено 04.04.2024)

у справі № 910/20103/23 (суддя Владислав Демидов)

за позовом Київської міської прокуратури

до 1. Київської міської ради

2. Приватного підприємства "ВАЛЕНТИНА-92"

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року Київська міська прокуратура звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради та Приватного підприємства "ВАЛЕНТИНА-92", у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 7041/7082 «Про передачу приватному підприємству «Валентина-92» земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на вул. Табірній, 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва»;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,0279 га (кадастровий номер :056:0019) на вул. Табірній, 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва, укладений між Київською міською радою та Приватним підприємством "ВАЛЕНТИНА-92", який 06.10.2023 посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О. та зареєстровано в реєстрі за № 5376;

- зобов`язати Приватне підприємство "ВАЛЕНТИНА-92" повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку площею 0,0279 газ кадастровим номером :056:0019 на вул. Табірній, 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва, у стані, придатному для її подальшого використання.

На думку прокурора рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 7041/7082 про надання в оренду земельної ділянки площею 0,0279 га прийнято, а договір оренди від 06.10.2023 укладено з порушенням вимог чинного земельного законодавства, всупереч інтересам держави та територіальної громади.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/20103/23 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ПП «Валентина-92» є власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :88:056:0019, право власності є чинним та не скасовано, не визнано у встановленому законом порядку незаконним, тому міська рада правомірно прийняла рішення про надання цієї земельної ділянки в оренду та на підставі цього рішення укладено договір оренди земельної ділянки від 06.10.2023, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О. за реєстровим номером 5376.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема статей 79-1, 116, 123, 124, 134, 135 Земельного кодексу України, статей 28, 316, 375, 376 Цивільного кодексу України, статей 2, 3, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також з порушенням норм процесуального права: статей 2, 11, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує про безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що земельну ділянку надано ПП «Валентина-92» для обслуговування та експлуатації виключно існуючих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), оскільки Київською міською радою прийнято рішення від 13.07.2023 № 7041/7082 про передачу земельної ділянки підприємству саме для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що Київська міська рада, надаючи у липні 2023 року в оренду спірну земельну ділянку територіальної громади міста без проведення земельних торгів, повинна була врахувати, що ПП «Валентина-92» у 2021 році вже отримало в оренду на 10 років суміжну земельну ділянку площею 0,0186 га під експлуатацію та обслуговування нежитлової будівлі (магазину) площею 121 кв.м.

При цьому, скаржник наголошує, що право оренди земельної ділянки площею 0,0279 га для нового будівництва підприємство може набути лише за результатами проведення земельних торгів.

Водночас, земельні торги щодо спірної земельної ділянки не проводились, у зв`язку з чим порушено вимоги статей 116, 124, 134, 135 Земельного кодексу України.

Таким чином, на думку прокурора, ПП «Валентина-92» отримала в оренду поза конкурсом дві земельні ділянки - площею 0,0186 га у 2021 році та площею 0,0279 га (спірна) у 2023 році, у зв`язку з реєстрацією права власності на один і той самий самочинно збудований об`єкт нерухомості.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, відповідач-1 подав відзив, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Так, Київська міська рада зазначає, що відповідно до пояснювальної записки до проєкту рішення Київської міської ради: «Про передачу Приватному підприємству «ВАЛЕНТИНА-92» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі на вул. Лагерній, 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва» від 02.05.2023 №ПЗН-54080 земельна ділянка забудована частиною нежитлової будівлі загальною площею 551,2 кв.м на вул. Лагерна, 46/48-В, яка належить на праві приватної власності Приватному підприємству «ВАЛЕНТИНА-92», (номер запису про право власності 17644885, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.05.2023 № 330870907).

При цьому, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який закріплений у загальному вигляді в законі, та знаходить свій вияв у положеннях статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищезазначене, у Київської міської ради були усі достатні правові підстави для надання в оренду земельних ділянок Приватному підприємству «ВАЛЕНТИНА-92» для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі на вул. Табірній (Лагерній), 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 також заперечує проти її вимог, та зазначає, що позивачем не доведено, що рішенням Київської міської ради від 13.07.2023 №7041/7082 та укладеним на його підставі договір оренди земельної ділянки від 06.10.2023 порушуються права держави, територіальної громади чи Київської міської ради. Відтак, Приватне підприємство «Валентина-92» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/20103/23.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.11.2016 за ПП «ВАЛЕНТИНА-92» зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю 121 кв.м по вул. Лагерній, 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва.

Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Реєстрі за вказаним підприємством на підставі довідки про показники об`єкта нерухомого майна від 17.11.2016, виданої ФОП Бублик В.І.

У подальшому, 25.12.2021 внесено зміни до запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за яким змінено площу об`єкту з 121 кв.м на 551, 2 кв.м. Вказані зміни внесено на підставі довідки про оцінку нерухомості та технічної інвентаризації від 30.11.2021 № , виданої ТОВ «Агенство оцінки «Грош Цена».

Також встановлено, що рішенням Київської міської ради від 07.10.2021 № 2799/2840 земельну ділянку площею 0,0186 га (кадастровий номер :88:056:0001) передано ПП «Валентина-92» в оренду на 10 років для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (магазину) на вул. Лагерній, 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва, у зв`язку з набуттям права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна площею 121 кв.м.

Як вбачається із п. 5 пояснювальної записки від 13.05.2021 № ПЗН-21527 (до проекту рішення Київської міської ради) земельна ділянка забудована будівлею загальною площею 121 кв.м, яка належить на праві власності ПП «Валентина-92» (право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.11.2016, номер запису про право власності - 17644885, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.05.2021 № 256253444).

В подальшому відповідачем було здійснено перепланування будівлі по вул. Лагерній, 46/48-В у м. Києві, внаслідок чого її площа збільшилась на 430,2 кв.м. до 551,2 кв.м.

ТОВ «АО «Грош Цена» було проведено технічну інвентаризацію будівлі, за результатами якої було видано технічний паспорт, зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, та довідку № від 30.11.2021 про те, що згідно матеріалів технічної інвентаризації нежитлова будівля по вул. Лагерній, 46/48-В у м. Києві має такі технічні показники: загальна площа 551,2 кв.м, загальна площа нежитлової будівлі збільшилась на 430,2 кв.м. за рахунок перепланування без втручання в несучі зовнішні та внутрішні конструкції, уточнення лінійних розмірів та виявлення технічної помилки. Самовільного будівництва та реконструкції не було.

На підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.12.2021, індексний номер 62591519, здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ПП «Валентина-92» на нежитлову будівлю, загальною площею 551,2 кв.м. по вулиці Табірній (Лагерній), 46/48-В у місті Києві.

Так, рішенням Київської міської ради від 13.07.2023 № 7041/7082 «Про передачу приватному підприємству «Валентина-92» земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на вул. Табірній, 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва» затверджено технічну документацію із землеустрою та передано ПП «Валентина-92» в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,0279 га (кадастровий номер :056:0019) за адресою та з цільовим призначенням, вказаним у рішенні, у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно.

Згідно з п. 5 пояснювальної записки від 05.05.2023 № ПЗН-54080 (до проекту рішення Київської міської ради) земельна ділянка забудована частиною нежитлової будівлі (загальна площа будівлі 551,2 кв.м), основна частина якої розміщена на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :88:056:0001 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000). Вказана будівля перебуває у приватній власності ПП «Валентина-92» (номер запису про право власності - 17644885, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.05.2023 № 330870907).

Отже, з рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 7041/7082 вбачається, що ПП «Валентина-92» надано в оренду земельну ділянку площею 0,0279 га, у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майна.

У подальшому, 06.10.2023 між Київською міською радою (орендодавець) та ПП «Валентина-92» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 13.07.2023 №7041/7082 передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим договором для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Земельна ділянка, яка є об`єктом оренди, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Києва на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Відповідно до п. 2.1 договору оренди об`єктом оренди відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, рішення Київської міської ради від 13.07.2023 №7041/7082 та цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: кадастровий номер :88:056:0019, місце розташування - вул. Табірна, 46/48-В у Шевченківському районі м. Києва; категорія земель - землі житлової та громадської забудова; цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; розмір - 0,0279 га.

Згідно з п. 2.4 договору оренди на земельній ділянці розміщена частина будівлі загальною площею 551,2 кв.м., яка згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві власності орендареві (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; номер відомостей про речове право: 17644885 від 25.11.2016).

Договір укладено на 10 років (п. 3.1 договору оренди).

Звертаючись з даним позовом до суду, прокурор зазначає, що Київська міська рада, надаючи у липні 2023 року в оренду земельну ділянку територіальної громади міста без проведення земельних торгів, повинна була врахувати, що ПП «Валентина-92» у 2021 році отримало в оренду на 10 років суміжну земельну ділянку під експлуатацію та обслуговування нежитлової будівлі (магазину) площею 121 кв.м., проте в подальшому здійснило забудову частини суміжної (спірної) земельної ділянки площею 0,0279 га, у зв`язку з чим площа об`єкта нерухомого майна збільшилась з 121 кв.м на 551,2 кв.м. При цьому, щоб оминути конкурентні засади для отримання спірної земельної ділянки в оренду, підприємство надало інформацію до Київської міської ради про наявність у нього права власності на об`єкт нерухомого майна, проте оскільки вказаний об`єкт є самочинним будівництвом, право власності на нього не могло виникнути з факту його державної реєстрації, а тому ПП «Валентина-92» завідомо не було підстав претендувати на отримання спірної земельної ділянки на неконкурентних умовах.

Крім того, навіть у разі законного набуття ПП «Валентина-92» права власності на об`єкт нерухомого майна площею 551,2 кв.м, підприємство могло набути не на конкурентних засадах право користування земельною ділянкою лише для експлуатації та обслуговування вказаного об`єкту нерухомості на підставі статті 134 Земельного кодексу України, проте спірним рішенням Київської міської ради передано земельну ділянку ПП «Валентина-92» площею 0,0279 га не для обслуговування та експлуатації нерухомого майна - нежитлової будівлі, а для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (тобто нового будівництва).

Таким чином прокурор доводить, що право оренди земельної ділянки площею 0,0279 га під забудову підприємство могло набути лише за результатами проведення земельних торгів, проте земельні торги щодо спірної земельної ділянки не проводились, у зв`язку з чим рішення Київської міської ради від 13.07.2023 №7041/7082 про надання в оренду ПП «Валентина-92» земельної ділянки площею 0,0279 га на вул. Табірній, 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва для будівництва та обслуговування будівель торгівлі прийнято у порушення вимог чинного законодавства.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши встановлені фактичні обставини справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів дійшла до висновку щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура в Україні здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

В силу частини 2 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою.

Згідно частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Відповідний висновок щодо застосування вищевказаної норми права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 (п.77).

В силу статті 23 вказаного Закону на прокурора покладається обов`язок попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

У даній справі на думку прокурора інтерес держави полягає у необхідності забезпечення прав та інтересів територіальної громади, як дійсного власника землі, що є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Так, як визначено частиною 1 статті 374 Цивільного кодексу України територіальна громада є одним із суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку).

В силу частини 2 статті 374 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 80 Земельного кодексу України територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, є суб`єктами права власності на землі комунальної власності.

Київська міська рада як орган, уповноважений діяти виключно в інтересах територіальної громади міста, при прийнятті оскаржуваного рішення та укладення договору оренди, внаслідок допущених порушень розпорядилась земельною ділянкою поза конкурентними засадами, а відтак діяла всупереч інтересам територіальної громади міста та, відповідно, і держави.

Поряд з цим, повноваженнями щодо розпорядження спірними земельними ділянками, відповідно до статті 122 Земельного кодексу України, наділена саме Київська міська рада, яка за висновком прокурора і допустила порушення вимог закону, а саме прийняла оспорюване рішення всупереч інтересів територіальної громади та держави, що виключає можливість здійснення нею захисту законних інтересів держави у спірних правовідносинах у спосіб, який обрав прокурор.

Отже, в даному випадку відсутній орган, який мав би здійснювати захист порушених інтересів держави, тому суд вважає, що прокурор діє як самостійний позивач і не здійснює представництво інтересів держави в особі будь-якого з державних органів, що виконують функції контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, оскільки орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах відсутній, є підстави для набуття прокурором статусу позивача відповідно до приписів частини 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, Київська міська прокуратура верталась з листом від 01.11.2023 №15/1-948вих-23 на адресу Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), в якому повідомила про виявлені порушення інтересів держави при прийнятті Київською міською радою рішення про передачу ПП «Валентина-92» земельної ділянки площею 0,0279 га в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на вул. Табірній, 46/48-В у м. Києві та просила повідомити про вжиті заходи щодо скасування вказаного рішення та визнання недійсним укладеного на його виконання договору оренди землі від 06.10.2023 №5376.

Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) розглянуто зазначений лист та надано відповідь від 14.11.2023 №05716-15082, в якому зазначено, що Департаментом заходи щодо скасування вказаного рішення вживатися не будуть.

Прокурор вказує, що Київська міська рада усунулась від здійснення повноважень на захист держави.

Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 зазначив, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів у даному випадку прокурором дотримано визначений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок звернення до суду з позовом в інтересах держави, як самостійного позивача.

Також на виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Київська міська прокуратура листом від 22.12.2023 №08/41570 повідомляла Київську міську раду про намір звернутися до Господарського суду м. Києва з вказаним позовом в інтересах держави.

З урахуванням зазначеного, а також враховуючи відсутність іншого органу, який міг би здійснити захист інтересів держави в особі територіальної громади, враховуючи необхідність захисту не окремої особи, а всієї територіальної громади, звернення з даним позовом прокурора є виправданим та обґрунтованим. Зважаючи на оспорення рішень органу місцевого самоврядування та, об`єктом якого є право оренди на земельну ділянку комунальної власності, прокурор міг визначити позивачем і відповідний орган, однак, у даному випадку, предметом спору є і відповідні рішення такого органу, який не може бути одночасно і позивачем, і відповідачем (аналогічні правові висновки викладені у постанові ВП ВС від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, КГС ВС від 07.09.2020 у справі №917/468/19 та від 16.09.2020 у справі №922/708/19).

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку прокурора, підстав для визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, а також повернення такої земельної ділянки територіальній громаді міста Києва.

За своєю правовою природою вищезазначене рішення Київської міської ради є актом ненормативного характеру ( актам індивідуальної дії).

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до приписів статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України передбачено, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; будівництва, обслуговування об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, мультимодальних терміналів, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);

Отже, чинним земельним законодавством передбачено виключне право власника нерухомого майна на отримання в оренду земельної ділянки, на якій воно розташоване без проведення земельних торгів.

Виходячи із системного аналізу положень частини другої статті 124 і абзацу 2 частини другої статті 134 Земельного кодексу України незастосування конкурентної процедури у виді земельних торгів допускається виключно у випадку, коли земельна ділянка державної чи комунальної власності надається фізичним або юридичним особам у користування з метою обслуговування та експлуатації виключно існуючих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), розташованих на такій земельній ділянці та належних на праві власності зазначеним особам для їх подальшого використання відповідно до того цільового та функціонального призначення, яке існувало на момент їх придбання.

Таке правове регулювання з боку законодавця є виправданим і логічним та створює передумови одночасно як для усунення випадків покладення на власників таких об`єктів надмірного тягаря, пов`язаного з необхідністю оформлення права землекористування, так і для недопущення ухилення учасників земельних правовідносин від дотримання положень законодавства щодо отримання земельних ділянок на конкурентних засадах та/або їх отримання з метою використання, що відрізняється від цільового використання об`єктів нерухомості, та/або у розмірі, який необґрунтовано значно перевищує площу таких об`єктів.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 01.04.2021 у справі №910/10500/19.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради від 13.07.2023 № 7041/7082 «Про передачу приватному підприємству «Валентина-92» земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на вул. Табірній, 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва» затверджено технічну документацію із землеустрою та передано ПП «Валентина-92» в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,0279 га (кадастровий номер :056:0019) за адресою та з цільовим призначенням, вказаним у рішенні, у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно.

Згідно з п. 5 пояснювальної записки від 05.05.2023 № ПЗН-54080 (до проекту рішення Київської міської ради) земельна ділянка забудована частиною нежитлової будівлі (загальна площа будівлі 551,2 кв.м), основна частина якої розміщена на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :88:056:0001 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000). Вказана будівля перебуває у приватній власності ПП «Валентина-92» (номер запису про право власності - 17644885, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.05.2023 № 330870907).

Отже, з рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 7041/7082 вбачається, що ПП «Валентина-92» надано в оренду земельну ділянку площею 0,0279 га, у зв`язку з набуттям ним права власності на нерухоме майна, тобто з метою обслуговування та експлуатації виключно існуючих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), розташованих на такій земельній ділянці та належних на праві власності зазначеним особам для їх подальшого використання відповідно до того цільового та функціонального призначення, яке існувало на момент їх придбання.

Таким чином з договору оренди вбачається, що земельна ділянка була надана ПП «Валентина-92» у зв`язку із наявністю у нього права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю по вул. Лагерній, 46/48-В у м. Києві, площею 551,2 кв.м.

З матеріалів справи також вбачається, що ПП «Валентина-92» було створено 04.07.1992 і в цьому ж році було побудовано будівлю по вул. Лагерній, 46/48-В у м. Києві.

З довідки ФОП Бублик В. І. від 17.11.2016 №17, виданої за результатами проведеної технічної інвентаризації, вбачається, що на підставі наданих документів встановлено, що нежитлова будівля літ. А по вул. Лагерній 46/48 В у Шевченківському районі м. Києва , загальною площею 121 кв. м. побудована господарчим способом в травні 1992 року.

ПП «Валентина-92», як власником будівлі, було виготовлено (замовлено) технічний паспорт на зазначений об`єкт нерухомого майна та довідку №17 від 17.11.2016, видану ФОП Бублик В.І. за результатами проведеної технічної інвентаризації, що підтверджує, що будівля збудована до 05 серпня 1992 року.

На підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 25.11.2016, індексний номер 32562673, здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності за ПП «Валентина-92» на нежитлову будівлю, загальною площею 121 кв.м по вулиці Табірній (Лагерній), 46/48-В у місті Києві.

В подальшому відповідачем було здійснено перепланування будівлі по вул. Лагерній, 46/48-В у м. Києві, внаслідок чого її площа збільшилась на 430,2 кв.м. до 551,2 кв.м.

ТОВ «АО «Грош Цена» було проведено технічну інвентаризацію будівлі, за результатами якої було видано технічний паспорт, зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, та довідку № від 30.11.2021 про те, що згідно матеріалів технічної інвентаризації нежитлова будівля по вул. Лагерній, 46/48-В у м. Києві має такі технічні показники: загальна площа 551,2 кв.м, загальна площа нежитлової будівлі збільшилась на 430,2 кв.м. за рахунок перепланування без втручання в несучі зовнішні та внутрішні конструкції, уточнення лінійних розмірів та виявлення технічної помилки. Самовільного будівництва та реконструкції не було.

На підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.12.2021, індексний номер 62591519, здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ПП «Валентина-92» на нежитлову будівлю, загальною площею 551,2 кв.м. по вулиці Табірній (Лагерній), 46/48-В у місті Києві.

Отже, станом на час ухвалення рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 7041/7082 «Про передачу приватному підприємству «Валентина-92» земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на вул. Табірній, 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва» за ПП «Валентина-92» було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 551,2 кв.м. по вулиці Табірній (Лагерній), 46/48-В у місті Києві.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин, розташування на спірній земельній ділянці належного ПП «Валентина-92» нерухомого майна (нежитлових будівель), що зумовлює застосування щодо процедури надання земельної ділянки в оренду виняткового застереження, передбаченого абзацом 2 частини другої статті 134 Земельного кодексу України, виключає застосування суб`єктом права комунальної власності на землю конкурентних засад (земельних торгів) при продажу права на оренду спірної земельної ділянки, що спростовує помилкові доводи прокурора про протилежне.

Відтак, оскільки ПП «Валентина-92» є власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :88:056:0019, право власності є чинним та не скасовано, не визнано у встановленому законом порядку незаконним, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що міська рада правомірно прийняла рішення про надання цієї земельної ділянки в оренду та на підставі цього рішення укладено договір оренди земельної ділянки від 06.10.2023, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О. за реєстровим номером 5376.

Отже, проаналізувавши надані докази та доводи усіх учасників справи, обставини, якими прокурор обґрунтовує заявлені вимоги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 7041/7082 «Про передачу приватному підприємству «Валентина-92» земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на вул. Табірній, 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва», а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо вимог прокуратури стосовно визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 06.10.2023, слід зазначити наступне.

Відповідно до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Оскільки відсутні підстави для визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 7041/7082, на підставі якого оспорюваний договір оренди було укладено, вказаний правочин є таким, що не суперечить вимогам законодавства, а тому не підлягає визнанню недійсним.

Оскільки вимога про зобов`язання ПП «Валентина-92» повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку площею 0,0279 га з кадастровим номером :056:0019 на вул. Табірній, 46/48-В у Шевченківському районі міста Києва, у стані, придатному для її подальшого використання, є похідною вимогою, то остання також не підлягає задоволенню з огляду на законність рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 7041/7082.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції щодо відмови у позові.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарг в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в оскаржуваному рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі № 910/20103/23 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а, отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі №910/20103/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 у справі №910/20103/23 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/20103/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до статей 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 24.07.2024 після виходу судді Іоннікової І.А. з відпустки.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

Ю.Б. Михальська