ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2024м. ХарківСправа № 922/2588/23 (922/1965/23)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Господарського суду Харківської області справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Онк-Груп" (, 65026, м.Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 11, корп.А)
до Акціонерного товариства "Електромашина" (, 61016, м.Харків, вул.Озерянська, 106) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача арбітражний керуючий Іваненко Є.В.
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Акціонерного товариства "Електромашина"
за участю представників сторін:

позивача - ТОВ "Онк-Груп" адвоката Носенко І.П.;

відповідача - не з`явився;

3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Онк-Груп" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Електромашина" суми основного боргу за Договором про постачання електричної енергії споживачу №2008/20-1-е від 20.08.2020 в розмірі 4 037 513,39 грн., пені розмірі 724 540,07 грн., 3% річних в розмірі 43 472,40 грн. та збитків від інфляції у розмірі 118 177,84 грн. (з урахуванням заяви ТОВ "Онк-Груп" про збільшення розміру позовних вимог за вх. №16557 від 27.06.2023).

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява (вх. № 1965/23 від 15.05.2023) передана на розгляд судді Рильовій В.В.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.05.2023 позовну заяву ТОВ "Онк-Груп" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1965/23; постановлено розглядати справу за правилами (в порядку) загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

Розгляд справи № 922/1965/23 в підготовчому засіданні неодноразово відкладався задля забезпечення принципу змагальності та реалізації прав сторін на повне та об`єктивне встановлення всіх обставин спору.

12.06.2023 до суду від відповідача надійшов відзив (вх.№14963) разом із клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу.

В підготовчому судовому засіданні 31.07.2023 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.09.2023, дана ухвала занесена до протоколу судового засідання від 31.07.2023.

Ухвалою суду від 01.09.2023 матеріали справи № 922/1965/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Онк-Груп" до Акціонерного товариства "Електромашина" про стягнення суми основного боргу за Договором про постачання електричної енергії споживачу №2008/20-1-е від 20.08.2020 в розмірі 4 037 513,39 грн., пені в розмірі 724 540,07 грн., 3% річних в розмірі 43 472,40 грн. та збитків від інфляції у розмірі 118 177,84 грн. (з урахуванням заяви ТОВ "Онк-Груп" про збільшення розміру позовних вимог за вх. №16557 від 27.06.2023), передано до Господарського суду Харківської області для розгляду у межах справи №922/2588/23 про визнання банкрутом Акціонерного товариства "Електромашина" ().

Ухвалою суду від 27.09.2023 у складі головуючого судді Усатого В.О позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Онк-Груп" (вхідний номер 1965/23 від 15.05.2023) залишено без руху. Запропоновано позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Онк-Груп" у десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали визначитись з правовою природою своїх вимог, з урахуванням ухвали суду від 27.07.2023 про відкриття провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства "Електромашина".

05.10.2023 від представника позивача ТОВ "Онк - Груп" адвоката Носенко І.П надійшло клопотання (вх.№27090).

Ухвалою суду від 10.10.2023, крім іншого, прийнято справу №922/1965/23 до розгляду в межах справи про банкрутство АТ «Електромашина»; постановлено повторно провести підготовче провадження у справі; призначено підготовче засідання на "24" жовтня 2023 р. об 11:30 год.

В підготовче засідання 24.10.2023 учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином згідно вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 24.10.2023 відкладено підготовче засідання на 07.12.2023р. об 11:40 год.

07.12.2023 до суду від розпорядника майна Акціонерного товариства "Електромашина" арбітражного керуючого Іваненка Є.В. надійшла заява (вх.№33672), в якій останній просить суд залучити останнього в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства «Електромашина» ().

Присутній у підготовчому засіданні представник позивача 07.12.2023 не заперечував проти задоволення заяви розпорядника майна Акціонерного товариства «Електромашина» арбітражного керуючого Іваненка Євгена Володимировича.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 07.12.2023, крім іншого, задоволено заяву розпорядника майна (вх.№33672 від 07.12.2023) про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача арбітражного керуючого Іваненка Є.В. Продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на "21" грудня 2023 р. о 09:40 год.

Постановою суду від 20.12.2023 визнано АТ "Електромашина" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Іваненка Є.В.

В підготовчому засіданні 21.12.2023 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі №922/2588/23 (922/1965/23) та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 січня 2024 року о(б) 10:20 год.

11.01.2024 до суду від ліквідатора Акціонерного товариства "Електромашина" арбітражного керуючого Іваненко Є.В. надійшло клопотання (вх.№338-2588(1965)23) про зупинення провадження, в якому останній просив суд зупинити провадження у справі №922/2588/23 (922/1965/23) до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в касаційному порядку судових рішень у справі № 911/1359/22 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду, оскільки період нарахування пені у даній справі заявлено до стягнення з відповідача такий, який входить в період дії воєнного стану, а тому ліквідатор відповідача вважає за необхідне зупинити провадження у даній справі до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційної скарги у справі № 911/1359/22.

11.01.2024 в судовому засіданні оголошено перерву на 16 січня 2024 року о(б) 10:20 год.

В судовому засіданні 16.01.2024 ліквідатор відповідача підтримав раніше подане клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 16.01.2024 представник позивача не заперечував проти задоволення заявленого ліквідатором клопотання.

Ухвалою суду від 16 січня 2024 року постановлено повернутися до розгляду справи №922/2588/23 (922/1965/23) у підготовчому провадженні та продовжити підготовче засідання. Провадження у справі №922/2588/23 (922/1965/23) зупинити до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №911/1359/22 та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту постанови Верховного Суду у справі №911/1359/22.

21.05.2024 до суду від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі (вх.№13203).

Ухвалою суду від 31.05.2024, крім іншого, клопотання представника позивача (вх.№13203 від 21.05.2024) задоволено. Поновлено провадження у справі №922/2588/23 (922/1965/23). Призначено підготовче засідання у справі на 20 червня 2024 р. о 12:30 год.

20.06.2024 до суду від представника позивача надійшла заява (вх.№ 16041), в якій останній просив суд позовні вимоги ТОВ «ОНК-ГРУП» до АТ "Електромашина" в частині стягнення пені в розмірі 724 540,07 грн. залишити без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 226 ГПК України.

20.06.2024 до суду від ліквідатора відповідача надійшло клопотання (вх.№ 16065), в якому останній, крім іншого, не заперечує проти заяви представника повивача (вх.№ 16041 від 20.06.2024).

В підготовчому засіданні 20 червня 2024 представник позивача підтримав заяву (вх.№ 16041 від 20.06.2024), просив суд її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

В підготовчому засіданні 20 червня 2024 ухвалою суду заяву представника позивача (вх.№ 16041 від 20.06.2024) задоволено. Залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Онк-Груп" без розгляду в частині стягнення пені в розмірі 724540,07 грн.

В вищезазначеній ухвалі суд, крім іншого, зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України одним з основних принципів господарського судочинства є диспозитивність, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Пунктом 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Вирішивши питання щодо залишення позову без розгляду у суду в силу приписів ч. 2 ст. 226 ГПК України виник обов`язок щодо вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про судовий збір". За змістом ч. 2 ст. 123 ГПК України порядок повернення судового збору встановлюються законом. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір". Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 7 Закон України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (КРІМ ВИПАДКІВ, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або ЗА його ЗАЯВОЮ (клопотанням). Отже, наведені положення Закону України "Про судовий збір" унеможливлюють повернення судового збору в разі подання позивачем за позовом клопотання про залишення позову без розгляду та подальшого задоволення такого клопотання судом. Зважаючи на те, що позовна заява у даній справі в частині стягнення пені в розмірі 724 540,07 грн. залишена без розгляду саме за заявою позивача, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для повернення судового збору позивачу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 26.02.2021 у справі № 916/1022/20.

В підготовчому судовому засіданні 20.06.2024 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.07.2024.

В судовому засіданні 18.07.2024 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, були повідомлені про місце, дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку.

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними.

Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II).

Суд констатує про те, що під час розгляду справи, були створені належні умови для реалізації сторонами своїх прав, що передбачені ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Постановою НКРЕКП № 1439 від 16.11.2018 «Про видачу ліцензій з постачання електричної енергії споживачу ТОВ «ГАЗЕНЕРГОПРОЕКТ», ТОВ «ГК ПРОМІНЬ», ТОВ «ОНК-ГРУП», АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК», ПРАТ «ТЕТІС» та ТОВ «ФОРТЕКС ЕНЕРДЖІ» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ОНК-ГРУП» ().

Відповідно до частини шостої статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 № 2019-VIII постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Пунктом 3.1.7 ПРРЕЕ передбачено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається в паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформляються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.

20.08.2020 між ТОВ "ОНК-Груп" та Акціонерним товариством "Електромашина" було укладено Договір постачання електричної енергії споживачу № 2008/20-1-е (далі Договір) шляхом надання Заяви приєднання до Договору від 01.10.2020р. (далі - Заява- приєднання) та підписання Комерційної пропозиції № 2008/20-1-е-КП від 20.08.2020р. та Комерційної пропозиції № 2008/20-1-е-КП від 20.08.2020р. нова редакція (далі - Комерційна пропозиція).

Згідно з п. 2.1 За цим Договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є Додатком № 1 до цього Договору.

Відповідно до пункту 2.1. Додатку № 2 до Договору № 2008/20-1-е постачання електричної енергії споживачу від «20» серпня 2020р. комерційної пропозиції №2008/20- 1-е-КП Споживач здійснює оплату за електроенергію наступним чином:

- до початку розрахункового періоду попереднім платежем 30% вартості договірної величини споживання електричної енергії;

- до 10 числа поточного місяці споживання платежем 30% вартості договірної величини споживання електричної енергії;

- до 15 числа поточного місяці споживання платежем 30% вартості договірної величини споживання електричної енергії;

- 20 числа поточного місяці споживання платежем 10% вартості договірної величини споживання електричної енергії;

Оплата виконується згідно з додатком до Заяви-приєднання «Реєстр точок комерційного обліку електричної енергії споживачів балансуючої групи Постачальника», або вартості величини очікуваного споживання на підставі рахунку на попередню оплату Постачальника або самостійно, грошовими коштами на рахунок Постачальника, з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично спожиту електричну енергію відповідно до п. 2.3. комерційної пропозиції. Терміни здійснення попереднього платежу визначається сторонами додатково, але не пізніше 25 числа місяця, що передує розрахунковому.

При цьому, відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Додатку № 2 до Договору № 2008/20-1-е постачання електричної енергії споживачу від «20» серпня 2020р. комерційної пропозиції № 2008/20-1-е-КП Нова редакція Споживач здійснює оплату за електроенергію наступним чином:

- 100% вартості фактично спожитих обсягів електричної енергії у звітному періоді (відповідному місяці постачання) на підставі рахунку постачальника або самостійно, грошовими коштами на рахунок постачальника протягом 3-х (трьох) робочих днів з дня отримання Акту за фактично використану (спожиту) електричну енергію.

Відповідно до п. 5.7 Договору оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього Договору. Рахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Позивач зазначає, що в рамках виконання умов Договору постачання електричної енергії споживачу № 2008/20-1-е від 20.08.2020 ТОВ «ОНК-ГРУП» у жовтні 2020 року грудні 2022 року продало АТ «ЕЛЕКТРОМАШИНА» електроенергії на загальну суму 23 282 702,42 грн. Однак, від АТ «ЕЛЕКТРОМАШИНА» надійшло оплат за отриману електроенергію у розмірі 19 245 189,03 грн., у зв`язку із чим у АТ «ЕЛЕКТРОМАШИНА» виникла перед ТОВ «ОНК-ГРУП» заборгованість по Договору постачання електричної енергії споживачу № 2008/20-1-е від 20.08.2020 у розмірі 4 037 513,39 грн.

Листом АТ «Електромашина» за вих. № 134 від 28.12.2022 АТ «Електромашина» зверталось до ТОВ «ОНК-ГРУП» із проханням реструктуризації заборгованості Договору про постачання електричної енергії споживачу № 2008/20-1-е від 20.08.2020 та пропонувало графік погашення заборгованості, однак, як зазначає позивач, з 30.11.2022 АТ «Електромашина» із запропонованого за змістом вищезазначеного листа жодних оплат щодо погашення заборгованості Договору про постачання електричної енергії споживачу № 2008/20-1-е від 20.08.2020р. не здійснювало.

Листом АТ Електромашина за вих. № 11 від 07.02.2023 зазначено, що АТ ЕЛЕКТРОМАШИНА до 24 лютого 2022 року належним чином виконувало свої зобов`язання щодо оплати за отриману електроенергію. Враховуючи вищевикладене відповідач просив прийняти пропозиції щодо погашення загальної заборгованості в сумі 4 037 513,39 грн в наступному порядку: 1. Заборгованість за електроенергію, спожиту у лютому місяці 2022 року, в сумі 1 485 446,57 грн буде сплачено у березні місяці 2023 року; 2. Заборгованість за електроенергію в сумі 2 552 066,82 грн, буде сплачено у поточному році. Однак, як зазначає позивач, з 07.02.2023 АТ «Електромашина» із запропонованого за змістом вищезазначеного листа також жодних оплат щодо погашення заборгованості Договору про постачання електричної енергії споживачу № 2008/20-1-е від 20.08.2020 не здійснювало.

При цьому, як зазначає позивач, за змістом листа АТ «Електромашина» за вих. № 11 від 07.02.2023 підтверджує наявності заборгованості перед ТОВ "ОНК-ГРУП" по Договору про постачання електричної енергії споживачу № 2008/20-1-е від 20.08.2020р. у розмірі 4 037 513,39 грн.

Позивач вказує, що станом на дату звернення із даною позовною заявою АТ «Електромашина» не здійснювало заходів щодо погашення заборгованості по Договору про постачання електричної енергії споживачу № 2008/20-1-е від 20.08.2020 у розмірі 4 037 513,39 грн., у зв`язку із чим позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума основного боргу за Договором про постачання електричної енергії споживачу №2008/20-1-е від 20.08.2020 в розмірі 4 037 513,39 грн.

Окрім того, з урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 625 ЦК України ТОВ «ОНК-ГРУП» нараховано відповідачу за прострочення оплати по Договору про постачання електричної енергії споживачу № 2008/20-1-е від 20.08.2020 3% річних в розмірі 43 472,40 грн. та збитки від інфляції у розмірі 118 177,84 грн. (з урахуванням заяви ТОВ "Онк-Груп" про збільшення розміру позовних вимог за вх. №16557 від 27.06.2023).

Частинами першою та другою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої, другої статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивачем зазначено, що відповідачем частково сплачено за поставлену електричну енергію в розмірі 19 245 189,03 грн., що не заперечується відповідачем.

Однак, станом на дату ухвалення зазначеного рішення відповідачем не було здійснено повний розрахунок із позивачем за спожитий обсяг електричної енергії та не сплачено грошові кошти у розмірі 4 037 513,39 грн.

Докази оплати відповідачем заборгованості за спожиту електричну енергію у вищезазначеному розмірі в матеріалах справи відсутні.

Приймаючи до уваги несплату відповідачем суми основного боргу за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 2008/20-1-е від 20.08.2020 у розмірі 4 037 513,39 грн., протилежного суду не доведено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу за Договором про постачання електричної енергії споживачу №2008/20-1-е від 20.08.2020 в розмірі 4 037 513,39 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови). Також, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 43 472,40 грн. та збитки від інфляції у розмірі 118 177,84 грн.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 січня 2022 року по справі № 910/18557/20 зазначено наступне: «Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд встановив, що наведені нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та є арифметично вірними, у зв`язку із чим позовні вимоги ТОВ "Онк-Груп" про стягнення 3% річних в розмірі 43 472,40 грн. та збитків від інфляції у розмірі 118 177,84 грн., є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40000,00 грн, суд зазначає наступне.

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить до наступного висновку.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього ГПК України).

Витрати, понесені позивачем в даній справі на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до ч. ч. 3-6 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявне клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до розміру 4000,00 грн.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, зокрема, з огляду на положення частини 6 статті 126 ГПК України.

Однак, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд звертає увагу у постанові від 20.11.2018 у справі №910/23210/17, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, як зазначає Верховний Суд у постановах від 20.11.2018 у справі №910/23210/17, від 13.02.2019 у справі № 911/739/15 для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14.11.2018 від якого об`єднана Палата у постанові від 03.11.2019 у справі № 922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 25.04.2023 між Адвокатським об`єднанням «ОВІС ЛІГАЛ» та позивачем укладено Договір про надання професійної правничої допомоги № 05/23-юр.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 2.2 Договору про надання професійної правничої допомоги від 25.04.2023 №05/23-юр клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати професійну правничу допомогу, визначену пунктом 1.2 Договору, а клієнт зобов`язується її прийняти та оплатити в повному обсязі. За послуги (професійну правничу допомогу), надані клієнту в межах даного договору, останній сплачує адвокатському об`єднанню фіксований гонорар. Розмір гонорару за надані клієнту в межах даного договору послуги (професійну правничу допомогу) складає 40 000,00 грн. та не залежить від фактичного обсягу наданих послуг (професійної правничої допомоги).

Суд вкотре звертає увагу, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а тако"ж критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З огляду на незначну складність справи, а відповідно й нескладність підготовки позовної заяви, затрачений адвокатом час на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи), суд вважає, що у даному випадку розумним та пропорційним є стягнення 25000,00 грн.

Суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, пункт 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

При розподілі господарських витрат суд виходить з положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

Керуючись, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 232, 233, 236-238, ст. 129, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити

Стягнути з Акціонерного товариства "Електромашина" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Онк-Груп" суму основного боргу за Договором про постачання електричної енергії споживачу №2008/20-1-е від 20.08.2020 в розмірі 4037513,39 грн., 3% річних в розмірі 43472,40 грн., збитки від інфляції у розмірі 118177,84 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 62987,45 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Онк-Груп" (, 65026, м.Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 11, корп.А).

Відповідач: Акціонерне товариство "Електромашина" (, 61016, м.Харків, вул.Озерянська, буд. 106) .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача арбітражний керуючий Іваненко Є.В.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/

Повний текст рішення складено та підписано 19.07.2024.

Суддя В.О. Усатий