РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.07.2024Справа № 910/3663/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., за участю секретаря судового засідання Баринової О.І., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул.Єжи Гедройця, 5, м.Київ, 03150, ідентифікаційний номер 40075815)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» (вул.Лаврська, буд.16, адміністративний корпус А, поверх 3, м.Київ, 01015; ідентифікаційний код 35617553)

про стягнення 1 920 123,60 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Гамарц О.С.;

від відповідача: Саленик Т.С., Бойко Г.Є.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» про стягнення 1 920 123,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство «Українська залізниця» вказує, що під час розрахунку провізних платежів по перевізним документам №№ 40813966, 40813982, 40822421, 40822439, 40834806, 40834814, 40845083, 40845091, а саме: плати за використання власних вагонів перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) зі станції відправлення Кам`янка до станції призначення Одеса-Порт (експ.), для вивезення вантажу водним транспортом у Швейцарію, позивачем помилково було застосовано значення Vср для внутрішнього або імпортного сполучення, яка становить 81 км на добу, тоді як необхідно було застосувати значення Vср для експортного сполучення, яка становить 50 км на добу. У зв`язку з наведеним позивачем була нарахована плата за використання власних вагонів перевізника в сумі 2 240 143,00 грн (без ПДВ), замість 3 840 246,00 грн (без ПДВ), однак, за твердженнями позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» відмовилось доплатити Акціонерному товариству «Українська залізниця» недоотриману плату за використання спірних власних вагонів перевізника у розмірі 1 920 123,60 грн (з ПДВ).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2024 було задоволено самовідвід судді Бойка Р.В. від розгляду справи № 910/3663/24.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2024 справу № 910/3663/24 передано для розгляду судді Капцовій Т.П.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 позовну заяву було залишено без руху, встановлено позивачу строк і спосіб усунення недоліків.

02.04.2024 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої виявлені судом недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.04.2024, та серед іншого встановлено учасникам справи строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

18.04.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач безпідставно ототожнює поняття «експертне сполучення» та «експертний вантаж», у зв`язку з чим робить помилковий висновок про наявність підстав для донарахування провізних платежів. При цьому, за доводами відповідача, позивач не дотримався встановленого договором порядку донарахування плати за надані послуги, а перерахування перевізної плати після прибуття вантажу на станцію призначення є недопустимим. Крім того, відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

У підготовче засідання 25.04.2024 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення підготовчого засідання позивач був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2024 відкладено підготовче засідання на 27.05.2024, явку представника позивача у підготовче засідання визнано обов`язковою.

29.04.2024 від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2024 заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено частково, забезпечено участь представника позивача Гамарца О.С. у підготовчому засіданні у справі № 910/3663/24, призначеному на 27.05.2024, в режимі відеоконференції, у задоволенні заяви позивача в частині проведення підготовчого засідання в режимі відео конференції за допомогою сервісу «EasyCon» відмовлено.

У підготовче засідання 27.05.2024 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 27.05.2024 судом було продовжено строк підготовчого провадження, зобов`язано позивача надати додаткові пояснення щодо донарахування провізних платежів, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 24.06.2024.

14.06.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких він вказує, що за наявності підстав, в разі виявлення неправильного нарахування платежів, залізниця має право здійснювати перерахунок та донарахування коштів за не врахованими раніше грошовими вимогами, при цьому договором не встановлено строк, протягом якого такий перерахунок може здійснюватися.

У підготовче засідання 24.06.2024 з`явились представники відповідача, представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

У підготовчому засіданні 24.06.2024 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.07.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2024 позивача було повідомлено про те, що судове засіданні призначено на 22.07.2024.

27.06.2024 від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2024 заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, забезпечено участь представника позивача Гамарца О.С. у судовому засіданні у справі № 910/3663/24, призначеному на 22.07.2024, а також в усіх наступних засіданнях у цій справі, в режимі відеоконференції.

У судове засідання 22.07.2024 з`явились представники сторін.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача, також, надав суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечував.

У судовому засіданні 22.07.2024 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (перевізник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» (замовник), на підставі поданої останнім заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладання договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 35617553/2020-02 від 03.03.2020 та повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 32-35617553/2020-02 від 03.03.2020, уклали договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі - Договір) (тут і надалі в редакції, оприлюдненій 01.07.2022, введеній в дію з 01.08.2022).

Предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.4 Договору надання послуг за Договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Згідно з п. 3.2 Договору замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються, зокрема із плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах).

Підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 Договору встановлено, що розмір плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) визначається в наступному порядку:

При перевезенні по території України, як сума плати за використання вагону в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за такими формулами:

В = Вван + Впор;

Вван = Спл х Тван ;

Впор = Спл х Тпор, де:

Вван - плата за використання власного вагону перевізника під час перевезення вантажу, грн / вагон;

Впор - плата за використання власного вагону перевізника під час перевезення порожнього вагону, грн / вагон;

Тван - розрахункова кількість діб у вантажному рейсі;

Тпор - розрахункова кількість діб у порожньому рейсі;

Спл - ставка плати за використання власних вагонів перевізника для відповідного типу, грн / вагон за добу, зазначена в Додатку 1-2 до Договору. Плата нараховується за ставками, що діють на дату приймання вантажу до перевезення.

Розрахункова кількість діб використання власного вагону перевізника у вантажному або порожньому рейсах визначається за такими формулами:

Тван = Lван/ Vср,

Тпор = Lван х Кпп/ Vср, де:

Lван - тарифна відстань перевезення вантажу, км;

Vср - середня швидкість перевезення власного вагону перевізника за одну добу (км/добу), відповідно до таблиці 3 Додатку 1-2 Договору залежно від типу рухомого складу, виду сполучення та виду відправки.

У всіх випадках за кожне перевезення (за вантажний або порожній рейси) неповна доба використання округляється до повної;

Кпп - коефіцієнт порожнього пробігу, зазначено у Додатку 1-2 до Договору.

Порядок проведення розрахунків визначено у розділі 4 Договору.

За умовами пунктів 4.1, 4.2, 4.5, 4.6, 4.9 Договору розрахунки за Договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця».

Оплата послуг відповідно до Договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в розд. 15 Договору. Датою надходження платежів вважається дата зарахування коштів обслуговуючим банком на поточний рахунок перевізника зі спеціальним режимом використання. Одержані на поточний рахунок з спеціальним режимом використання кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника, а також веде облік надходження коштів і використання їх Замовником для оплати перевезень та інших послуг за умовами цього Договору.

Щодобово, упродовж періоду виконання Договору, перевізник надає замовнику переліки перевізних документів в електронному вигляді (далі - щодобові переліки перевізних документів), які відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання Договору за звітну добу. На підставі переліків перевізних документів формуються виписки з особового рахунку, що відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання Договору за звітний місяць. У виписці відображаються дати утворення, розміри заборгованості та нарахована неустойка (штраф, пеня). Виписка з особового рахунку направляється перевізником на електронну адресу замовника, вказану в Додатку 2-1 Договору, не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним.

Зведена відомість формується перевізником на підставі інформаційних повідомлень передбачених умовами Договору, та направляється для підписання замовником не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним. В зведеній відомості відображається плата за використання власних вагонів перевізника за межами України, плата за використання власних транспортерів перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) по території України та за межами України, а також плата за послуги із супроводження великовантажних транспортерів спеціальним вагоном з бригадою, штрафи, неустойка, пеня, інші платежі, передбачені умовами Договору. Наявність підписаної зведеної відомості не позбавляє перевізника права здійснити донарахування не врахованої плати за надані послуги за минулі періоди за наявності для цього підстав. Замовник упродовж 5 робочих днів з дня отримання зведеної відомості зобов`язаний надіслати перевізнику підписану зведену відомість. У разі підписання зведеної відомості із зауваженнями, перевізником здійснюється перевірка наданих послуг та їх вартості за наявності окремого письмового обґрунтованого звернення замовника. За результатами перевірки, за наявності підстав, перевізником проводиться коригування, яке відображається в наступних зведених відомостях. У разі підписання зведеної відомості із зауваженнями без надання окремого письмового обґрунтованого звернення замовника, перевірка наданих послуг та їх вартості перевізником не здійснюється, а зведена відомість вважається погодженою та підписаною без заперечень. У разі, якщо замовником не підписано зведену відомість, у тому числі з відповідним коригуванням, упродовж 15 днів з дня її отримання та не надано письмове обґрунтоване звернення щодо зауважень до зведеної відомості, зведена відомість вважається погодженою та підписаною обома сторонами без зауважень на дату складання зведеної відомості. Датою одержання зведеної відомості, у випадку направлення її в паперовій формі, вважається відмітка поштової служби на повідомлені про вручення рекомендованого листа або дата календарного штемпеля поштової служби у випадку повернення відправлення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, незнаходження абонента за адресою (за зазначеною адресою не проживає), з відмовою адресата від одержання.

У разі виявлення перевізником неправильного нарахування платежів, здійснюється перерахунок, після чого надлишок списаних коштів зараховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати списуються кошти для оплати належних перевізнику платежів в порядку та строки, передбачені законодавством України і цим Договором.

У п. 7.3 Договору встановлено, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за Договором, становить один рік.

У серпні 2022 року відповідачем було відправлено зі станції Каменка до станції Одеса-Порт (експ.) вантаж у 40 вагонах-зерновозах власності позивача, для вивезення водним транспортом у Швейцарію, про що свідчать залізничні накладні № 40813966, № 40813982, № 40822421, № 40822439, № 40834806, № 40834814, № 40845083, № 40845091.

У графах 36 вказаних накладних визначено розмір плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів, який загалом склав 2 240 143,00 грн (без ПДВ), та був оплачений відповідачем.

За доводами позивача, такий розмір провізних платежів було визначено помилково, виходячи із значення Vср для внутрішнього або імпортного сполучення, яке становить 81 км на добу, тоді як необхідно було застосувати значення Vср для експортного сполучення, яке становить 50 км на добу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що з урахуванням значення Vср для експортного сполучення, як це передбачено Договором, плата за використання власних вагонів перевізника становить 3 840 246,00 грн (без ПДВ), отже з відповідача має бути стягнута недоотримана плата в розмірі 1 920 123,60 грн (з ПДВ).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує, що стягнення провізних платежів за перевезення здійснюється у сумах, що вказані у накладних. Суми провізних платежів, що вказані у вищевказаних накладних, були сплачені відповідачем. Зміни до цих накладних не вносились. Інших документів, на підставі яких може бути донарахована провізна плата, матеріали справи не містять. Виходячи з умов пунктів 4.5, 4.6, 4.9 Договору позивач при виявленні помилки у розрахунку платежу мав здійснити перерахунок відповідної плати, що відобразити у виписці з особового рахунку та/або зведеній відомості. Проте щодобових переліків, виписок або зведених відомостей, які б містили інформацію про своєчасне перерахування грошових коштів, матеріали справи не містять. Виписку з особового рахунку або зведену відомість з даними перерахунку позивач мав направити відповідачу, а відповідач, в свою чергу, з огляду на положення п. 4.8 Договору, вправі був письмово заявити про незгоду з нарахованими платежами. Проте, позивач умови договору щодо порядку відображення перерахунку плати не виконав. У матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу обумовлених Договором документів із відображенням даних про перерахунок плати. Отже, позивачем не надано документальних доказів (виправлених накладних, щодобових переліків, виписок, зведених відомостей), які б підтверджували наявність підстав для здійснення стягнення спірної суми.

При цьому позивач має законодавчо регламентовані строки, протягом яких має можливість здійснювати перерахунок вартості перевізних платежів. Перерахування (донарахування) провізних платежів після спливу цих строків не допускається. Оскільки, вантаж прибував на станцію призначення у період з 28.08.2022 по 03.09.2022, то, строку, протягом якого позивач мав право здійснювати остаточні розрахунки (перерахування/донарахування плати) відповідає дата прибуття вантажу на станцію призначення, тобто з 28.08.2022 по 03.09.2022 для відповідних накладних.

Також, відповідач доводить помилковість ототожнення позивачем понять «експортне сполучення» та «експортний вантаж», у зв`язку з чим вважає, що у позивача відсутні підстави для здійснення перерахунку плати.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частин 1, 2 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З огляду на викладене, внаслідок підписання відповідачем заяви-приєднання, якою він приєднався до Договору, між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обов`язки і за своєю правовою природою такий правочин є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України та Глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування, його роль в економіці і соціальній сфері України визначає Закон України «Про залізничний транспорт», який також регламентує його (залізничного транспорту загального користування) відносини з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими видами транспорту, пасажирами, відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу.

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що умови та порядок організації перевезень, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Відповідно до положень статті 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Відповідно до п.1.2 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила розрахунків), плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір. До внесення цієї плати відправлення вантажу може бути затримано, за час затримки залізниця стягує з відправника плату за користування вагонами (контейнерами), передбачену ст.119 Статуту, а також пеню у розмірі, встановленому законодавством.

Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому, до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення. (п.1.3 Правил розрахунків).

Згідно з п.1.5 Правил розрахунків розрахунки за перевезення вантажів експортно - імпортних здійснюються згідно з міжнародними угодами та чинним законодавством. Платежі за перевезення експортних вантажів сплачуються на станції відправлення за відстань від станції відправлення до вихідних прикордонних станцій (включаючи відстань до державного кордону). Припортові станції - це станції, які обслуговують морські та річкові порти України і яким, крім основного коду, присвоєно додатковий експортний код. Прикордонна станція - це станція, що розташована перед кордоном із суміжною державою. Наступною за цією станцією є станція суміжної держави.

При цьому пунктом 1.9. Правил розрахунків визначено, що остаточні розрахунки за експортні вантажі, за перевезення яких платежі були сплачені на станції відправлення, провадяться на прикордонній станції, яка передає вантаж на іноземну залізницю. Виявлені суми недоборів або переборів по кожній відправці прикордонна станція зазначає в копії дорожньої відомості. Розрахунки за перебори та недобори в цих випадках провадяться фінансово-економічною службою залізниці з відправником.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», експорт (експорт товарів) - продаж товарів українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб`єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів. При цьому, термін реекспорт (реекспорт товарів) означає продаж іноземним суб`єктам господарської діяльності та вивезення за межі України товарів, що були раніше імпортовані на територію України.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що для забезпечення зовнішньоекономічних зв`язків України АТ «Укрзалізниця» здійснює міжнародні перевезення у прямому залізничному, прямому змішаному та непрямому міжнародному сполученнях.

Згідно з визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про залізничний транспорт», пряме залізничне сполучення - перевезення вантажів і пасажирів у межах двох і більше залізниць України; пряме змішане сполучення - перевезення, що здійснюється залізничним та іншими видами транспорту за єдиним транспортним документом, складеним на весь шлях; непряме міжнародне сполучення - перевезення між Україною та іноземними державами з переоформленням транспортного документа в процесі транспортування; міжнародне залізничне сполучення - перевезення пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу та пошти між Україною та іноземними державами.

Обставини справи свідчать про те, що у спірних правовідносинах мало місце саме непряме міжнародне (експортне) сполучення.

Відповідно до п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України № 863/5084 від 24.11.2000, в редакції наказу Мініфраструктури України від 08.06.2011 № 138 (далі - Правила оформлення перевізних документів), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. (п.1.2 Правил оформлення перевізних документів).

Згідно з п.1.3 Правил оформлення перевізних документів усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Суд зауважує, що Правилами оформлення перевізних документів чітко визначені випадки для внесення таких змін: у разі переадресування вантажу - змінюється найменування станції призначення і її код, одержувач, його код і адреса в накладній і вказуються нові дані відповідно до наказу про переадресування або у випадку зміни одержувача без зміни станції призначення (п.4.5); у разі перевантаження вантажу під час перевезення в інший вагон (контейнер) у накладній номер вагона (контейнера) та інші відомості про нього змінюються (п.4.6.); у разі зміни пломб чи ЗПП під час перевезення вносяться зміни до відомостей про пломби (п.20 додатку 3 до Правил).

Натомість, виявлені суми недоборів перевізної плати мають бути зазначені у копії дорожньої відомості, як це передбачено у пункті 1.9. Правил розрахунків за перевезення вантажів, на підставі чого і проводяться остаточні розрахунки за експортні вантажі.

Відповідно до п.2.5 Правил оформлення перевізних документів у разі перевезення експортно-імпортних вантажів через морські порти України не в прямому міжнародному сполученні оформлюється накладна внутрішнього сполучення. У цьому разі відправник проставляє відмітки: у графі 20 "Найменування вантажу" - "Експорт" чи "Імпорт", а в графі 7 "Заяви відправника" - для експорту зазначається "Для вивезення водним транспортом у ______" (зазначається країна призначення), а для імпорту - "Увезено водним транспортом з _____" (зазначається країна відправлення).

У додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів, зазначено, що графа 36 "Інші платежі на станції відправлення" заповнюється залізницею.

Згідно з пунктами 5.3, 5.4 Правил оформлення перевізних документів якщо перевіркою на станції призначення виявлено перебір платежів, то сума перебору зазначається у графах 43-45. Інші відмітки, необхідні для визначення провізної плати і зборів за послуги, пов`язані з перевезенням і для виконання особливих умов перевезення, вносяться в перевізний документ відправником, станціями відправлення, призначення та попутними станціями відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (зі змінами), та інших нормативно-правових актів.

Суд відзначає, що Правила оформлення перевізних документів передбачають можливість внесення змін перевізником (пункт 1.3), однак випадки внесення таких змін визначено у цих Правилах.

Так, Правилами оформлення перевізних документів врегульовано, що зміни вносяться: у разі переадресування вантажу - змінюється найменування станції призначення і її код, одержувач, його код і адреса в накладній і вказуються нові дані відповідно до наказу про переадресування або у випадку зміни одержувача без зміни станції призначення (п.4.5); у разі перевантаження вантажу під час перевезення в інший вагон (контейнер) у накладній номер вагона (контейнера) та інші відомості про нього змінюються (п.4.6.); у разі зміни пломб чи ЗПП під час перевезення вносяться зміни до відомостей про пломби (п.20 додатку 3 до Правил).

Натомість, виявлені суми недоборів перевізної плати мають бути зазначені у копії дорожньої відомості, як це передбачено у пункті 1.9. Правил розрахунків за перевезення вантажів, на підставі чого і проводяться остаточні розрахунки за експортні вантажі.

За приписами частин 1, 2 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що за замовленням відповідача позивачем у серпні 2022 року відповідно до залізничних накладних № 40813966, № 40813982, № 40822421, № 40822439, № 40834806, № 40834814, № 40845083, № 40845091 здійснено перевезення експортного вантажу до станції Одесса-Порт (експ.), у свою чергу відповідач оплатив вартість перевезення відповідно до даних накладних, що сторонами не заперечується.

Як слідує із пункту 2.5 Правил оформлення перевізних документів, у разі перевезення експортно-імпортних вантажів через морські порти України не в прямому міжнародному сполученні оформлюється накладна внутрішнього сполучення.

Суд констатує, що графа 7 вказаних накладних містить відомості про перевезення вантажу для його подальшого вивезення у Швейцарію, тобто в даному випадку має місце саме непряме міжнародне (експортне) перевезення вантажу, частину якого здійснено залізничним шляхом до порту України за накладною внутрішнього сполучення, а не відповідно до умов Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) чи Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ), що виключає необхідність застосування показника Vср як для експертного сполучення.

Крім того, суд зауважує, що у таблиці 3 Додатку 2 до Договору для зерновозів встановлена така середня швидкість перевезення власного вагону перевізника за одну добу (км/добу) (Vср):

- для експортного сполучення: вагонна/контейнерна відправка - 50 км/год.; маршрутний або контейнерний поїзд - 82 км/год.;

- для внутрішнього або імпортного сполучення становить : вагонна/контейнерна відправка - 91 км/год.; маршрутний або контейнерний поїзд - 112 км/год.

У графах 29 вищенаведених залізничних накладних визначено тип відправки - групова/маршрутна, тому донарахування позивачем провізних платежів виходячи із середньої швидкості перевезення - 50 км/год. є безпідставним, а розрахунок плати слід здійснювати виходячи із середньої швидкості перевезення - 112 км/год як для перевезення у внутрішньому сполученні.

Згідно з п. 62 Статуту належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць. Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. Платежі за перевезення експортно-імпортних вантажів здійснюються згідно з міжнародними угодами та чинним законодавством.

Отже, як вбачається з умов Статуту та Правил розрахунків остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються саме на станціях призначення. Відповідальність за оформлення перевізних документів в частині визначення відстані перевезення, розміру провізної плати, додаткових зборів, зокрема плати за користування власними вагонами перевізника, покладається на перевізника. При цьому, до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення. Нарахування недоотриманої плати, внесення будь-яких змін до перевізних документів можливе лише до моменту видачі вантажу одержувачеві.

Суд погоджується з доводами відповідача, що в силу пунктів 4.5, 4.6, 4.9 Договору позивач при виявленні помилки у розрахунках платежів мав здійснити перерахунок відповідної плати, що відобразити у виписці з особового рахунку та/або зведеній відомості.

Проте такі докази в матеріалах справи відсутні, як відсутні і копії дорожніх відомостей прикордонних станцій про виявлення сум недоборів або переборів по кожній відправці, складення яких передбачено пунктом 1.9. Правил розрахунків.

Імперативними положеннями ч.3 ст.632 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що між позивачем та відповідачем було погоджено ціну договору, зокрема плату за користування власними вагонами перевізника, перевезення здійснено, оплату проведено, а документи, що могли стати підставою для оплати відповідачем недоборів із перевізної плати, у встановленому порядку та у визначені строки, не складалися, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Оскільки при розгляді цієї справи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, питання спливу строку позовної давності судом не досліджується.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 3 028,00 грн покладаються на позивача у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.07.2024.

Суддя Т.П. Капцова