ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/928/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Толкунової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну Міністерства оборони України (, 65063, м. Одеса, вул. Сегедська, буд.1/2)

до відповідача: Військової академії м. Одеса (, 65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, 10)

про стягнення 5501194,79 грн.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Олександр Погорілий

від відповідача: Роман Гуцалюк

Позивач Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача Військової академії м. Одеса про стягнення 5501194,79 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про закупівлю пари, гарячої води та пов`язаної продукції (централізованого опалення) за державні кошти від 14.11.2023 №4/2023-Т.

Ухвалою суду від 25.03.2024 позовну заяву Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну Міністерства оборони України прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання та вирішено інші процесуальні питання.

09.04.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 24.04.2024 закрито підготовче провадження у справі №916/928/24, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 15.05.2024.

10.05.2024 до суду звернувся позивач із клопотанням про повернення на стадію підготовчого провадження та залучення до матеріалів справи додаткових доказів і пояснення.

Ухвалою суду від 15.05.2024 постановлено повернутись на стадію підготовчого провадження у справі №916/928/24 та замінено судове засідання щодо розгляду справи по суті підготовчим засіданням; клопотання Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну Міністерства оборони України про поновлення строку на подання пояснення та доданих до нього доказів задоволено; поновлено Будинкоуправлінню №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну Міністерства оборони України строк на подання пояснення і доданих до нього доказів, прийнято їх до розгляду; продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 24.06.2024; відкладено підготовче засідання на 29.05.2024.

Ухвалою від 29.05.2024 закрито підготовче провадження у справі №916/928/24, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 13.06.2024.

В судовому засіданні 13.06.2024 оголошено перерву до 27.06.2024.

В судове засідання з`явились представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні.

Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 27.06.2024, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників учасників провадження, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, згідно Положення про Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну, основним видом діяльності позивача є комплексне обслуговування об`єктів (квед 81.10.) Відповідно до ліцензії від 07.09.2016, виданої за №636/А-2016 Одеською обласною державною адміністрацією, Будинкоуправління №2 Одеської квартирно експлуатаційної частини р-ну має право на виробництво та постачання теплової енергії.

Так, 14.11.2023 між Будинкоуправлінням №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну (постачальник, учасник, позивач) та Військовою академією м.Одеса (замовник, відповідач) було укладено договір №4/2023-Т про закупівлю пари, гарячої води та пов`язаної продукції (централізованого опалення) за державні кошти.

Згідно умов пунктів 1.1, 1.2 договору, учасник (постачальник) зобов`язався до кінця воєнного стану, але не пізніше 31.12.2023 року поставити замовнику послуги, зазначені п.1.2., а замовник - прийняти послуги та оплатити їх на умовах данного договору. Найменування послуг за ДК 021-2015 код 09320000-8 - Пара, гаряча вода та пов`язана продукція (постачання теплової енергії), які учасник надає замовнику згідно цього договору.

За умовами п.3.1, ціна та обсяг договору складають 1413,782 Гкал для бюджетних споживачів на загальну суму 6778292, 97, в тому числі ПДВ 1129715, 50 грн.

Відповідно до п.3.2. договору, вартість послуг під час укладання договору за 1 Гкал для бюджетних установ встановлюється - 4794,44 грн.

В розділі 4 договору сторони дійшли згоди щодо порядку здійснення оплати. Так, згідно п.п. 4.1., 4.2, розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення учасником замовнику рахунку на оплату теплової енергії. До рахунку додаються акт прийняття передавання послуг з централізованого опалення із зазначенням вартості, обсягу надання послуг з централізованого опалення замовнику. Розрахунок за спожиту теплову енергію провадиться на протязі 10 банківських днів на рахунок учасника.

Термін надання послуг з 16 лютого 2023 року по 31.12.2023 року (п.5.1).

Місце надання послуг - м.Одеса, Фонтанська дорога, 4 та Фонтанська дорога, 10 (п.5.2).

Згідно п.6.1.1, замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надану теплову енергію.

В свою чергу, відповідно до п.6.4.1, учасник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги.

За умовами п.10.1, цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 01.12.2023, в частині надання послуг з 16.02.2023 по 31.11.2023, у відповідності до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, а в межах розрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

Відповідно до п.11.8, для підвищення дисципліни взаєморозрахунків та своєчасного проведення оплати, замовник та учасник щомісячно до 15 числа місяця після розрахункового складають акт звірення взаєморозрахунків. Підписання акту звірення взаєморозрахунків є обов`язковим для замовника та учасника.

Згідно п.11.9, перераховані замовником платежі зараховуються згідно призначення платежу, зазначеного в банківських документах, а в разі відсутності такого зазначення, в наступному порядку: в першу чергу в рахунок погашення пені, далі заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію, потім поточні платежі.

Договір підписано сторонами без жодних зауважень, підписи скріплено печатками.

Як зазначає позивач, станом на 01.01.2024 року Будинкоуправлінням №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну Військовій академії м.Одеса було поставлено згідно умов вказаного договору 1136,567045 Гкал до бюджетного споживання та 21,493388 Гкал до споживання населенням (гуртожитки Військової академії), про що на адресу Військової академії було надано відповідні рахунки про сплату.

На виконання вимог пунктів 4.1., 4.2. договору щодо порядку розрахунків було складено акти про використання теплової енергії від 31.12.2023, якими засвідчено за підписами та печатками сторін 1136,567045 Гкал бюджетного споживання та 21,493388 Гкал споживання населенням (гуртожитки Військової академії).

Отже, сторонами було підтверджено обсяг спожитої теплової енергії шляхом складення актів, що були підставою для проведення розрахунків із учасником (постачальником) на протязі 10-ти днів з 31.12.2023.

08 січня 2024 року між сторонами було проведено звіряння взаєморозрахунків за спожиту теплову енергію згідно договору №4/2023-Т про закупівлю пари, гарячої води та пов`язаної продукції та складено акти за підписами та печатками сторін, згідно яких заборгованість Військовій академії м.Одеса за спожиті 1136,567045 Гкал бюджетного споживання станом на 01.01.2024 становить - 5449202,50 грн. та спожиті населенням (гуртожитки Військової академії) 21,493388 Гкал - 51992, 29 грн.

Водночас, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, наявну заборгованість у встановлений строк не погасив, що і зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач у відзиві на позовну заяву та його представник в судовому засіданні зазначив, що у відповідності до акту №11/2023 приймання-надання послуг від 15.11.2023 та рахунку №11/23, за період з 16.02.2023 по 31.03.2023 відповідачем було спожито теплову енергію в об`ємі 1225,5128 Гкал на суму 5875647,22 грн. Означена заборгованість була оплачена на підставі платіжної інструкції №2992 від 17.11.2023.

Також, згідно акту №12/2023 приймання-надання послуг від 12.12.2023 та рахунку №12/23, за період листопад 2023 відповідачем спожито теплову енергію в об`ємі 188,269 Гкал на суму 902645,75 грн., яка у повному обсязі була сплачена на підставі платіжної інструкції №3302 від 14.12.2023.

Таким чином, за твердженням відповідача, договір №4/2023-Т виконаний в повному обсязі в об`ємі 1413782 Гкал на суму 6778292,97 грн., у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову та стягнення з Військової академії (м. Одеса) заборгованості станом на 01.01.2024 у розмірі 5501194, 79 грн. за період після 30.11.2023 року поза обсягами, визначеними у договорі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч.1ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини першої статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За умовами частини другої статті 275 Господарського кодексу України, відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Судом встановлено, що 14.11.2023 між Будинкоуправлінням №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну та Військовою академією м.Одеса було укладено договір №4/2023-Т про закупівлю пари, гарячої води та пов`язаної продукції (централізованого опалення) за державні кошти, за умовами якого учасник (постачальник) зобов`язався до кінця воєнного стану, але не пізніше 31.12.2023 року, поставити замовнику послуги, зазначені п.1.2., а замовник - прийняти послуги та оплатити їх на умовах данного договору. Найменування послуг за ДК 021-2015 код 09320000-8 - Пара, гаряча вода та пов`язана продукція (постачання теплової енергії), які учасник надає замовнику згідно цього договору.

На виконання умов договору позивачем було постановлено відповідачу 1136,567045 Гкал до бюджетного споживання та 21,493388 Гкал до споживання населенням (гуртожитки Військової академії), про що на адресу Військової академії було надано відповідні рахунки про сплату.

Також, сторонами складено акти про використання теплової енергії від 31.12.2023, якими засвідчено за підписами та печатками сторін 1136,567045 Гкал бюджетного споживання та 21, 493388 Гкал споживання населенням (гуртожитки Військової академії).

Означені акти підписані представниками обох сторін без жодних зауважень.

08 січня 2024 року між сторонами було проведено звіряння взаєморозрахунків за спожиту теплову енергію згідно договору №4/2023-Т про закупівлю пари, гарячої води та пов`язаної продукції та складено акти за підписами та печатками сторін, згідно яких заборгованість Військовій академії м.Одеса за спожиті 1136,567045 Гкал бюджетного споживання станом на 01.01.2024 становить - 5449202,50 грн. та спожиті населенням (гуртожитки Військової академії) 21,493388 Гкал - 51992, 29 грн.

Разом з тим, вказана заборгованість відповідачем не погашена, протилежного суду не доведено.

Що стосується тверджень відповідача відносно того, що договір №4/2023-Т виконаний в повному обсязі в об`ємі 1413782 Гкал на суму 6778292,97 грн., у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову та стягнення з Військової академії (м. Одеса) заборгованості станом на 01.01.2024 у розмірі 5501194, 79 грн. за період після 30.11.2023 року поза обсягами, визначеними у договорі, суд зазначає наступне.

Так, в процесі розгляду справи судом встановлено, що 08.01.2024 між сторонами було проведено звірення взаєморозрахунків за спожиту теплову енергію згідно договору №4/2023-Т про закупівлю пари, гарячої води та пов`язаної продукції та складено акти за підписами та печатками сторін, згідно яких заборгованість Військовій академії м.Одеса за спожиті 1136,567045 Гкал бюджетного споживання станом на 01.01.2024 становить - 5449202,50 та спожиті населенням (гуртожитки Військової академії) 21,493388 Гкал - 51992,29 грн.

Відповідно до означених актів, станом на 01.01.2023 сторонами була встановлена дебіторська заборгованість Військової академії (м. Одеса) перед Будинкоуправлінням №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України у розмірі 1566813, 62 грн. щодо бюджетного споживання та 261635, 54 грн. щодо населення. Як слідує з пояснень позивача та не спростовано відповідачем, зазначена заборгованість станом на 01.01.2023 виникла за договором №7/2022-Т від 09.12.2022, укладеним між Військовою академією (м.Одеса) та Будинкоуправлінням №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району про надання послуг (Пара, гаряча вода та пов`язана продукція), та підтверджена актами звірення взаєморахунків від 06.01.2023, згідно яких дебіторська заборгованість Військової академії (м. Одеса) перед Будинкоуправлінням № НОМЕР_1 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України станом на 01.01.2023 складає 1566813,62 грн. щодо бюджетного споживання та 261635,54 грн. щодо населення.

На виконання договору №7/2022-Т від 09.12.2022 Будинкоуправлінням №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району було надано Військовій академії (м.Одеса) послуги у січні, лютому та березні 2023 року, а саме: у січні - на суму 4697942,36 грн., лютому - на суму 435440,69 грн. та березні - на суму 2078945,89 грн., що підтверджено відповідним актом звірення взаєморозрахунків від 04.04.2023, складеним між сторонами.

У відповідності до підпункту 1.4 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом МФУ від 02.03.2012 №309, бюджетне фінансове зобов`язання - зобов`язання розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів) сплатити кошти за будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду відповідно до законодавства. У відповідності до підпункту 2.1 порядку 309, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами (планами використання бюджетних коштів), з урахуванням планів асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків), помісячних планів використання бюджетних коштів відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України.

Позивачем надано пояснення, що у зв`язку із бюджетним фінансуванням, з метою погашення відповідних попередніх заборгованостей між сторонами було укладено договори №2/2023-Т від 29.04.2023 та №3/2023-Т від 22.05.2023 про надання послуг (Пара, гаряча вода та пов`язана продукція).

На виконання вказаних договорів Військовою академією (м.Одеса) було сплачено Будинкоуправлінню №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району у травні 2023 року 1838715,78 грн., що підтверджується актом звірення взаєморозрахунків від 19.07.2023 (щодо бюджетного споживання). Згідно акту звірення взаєморозрахунків від 19.07.2023 (щодо населення), заборгованість Військової академії (м.Одеса) становила 294,47 грн. Згідно акту звірення взаєморозрахунків від 19.07.2023 (щодо бюджетного споживання), заборгованість становила 5875647,22 грн.

Позивач наполягає, що саме цю суму заборгованості за попередній опалювальний сезон і було сплачено відповідачем за платіжною інструкцію №2992 від 17.11.2023 року, яку представник Військової академії (м. Одеса) зазначив як суму, що має бути зарахована в рахунок наступного опалювального сезону, який розпочався після укладення договору від 14.11.2023 року №4/2023-Т. Тому в цьому акті приймання-надання послуг від 15.11.2023 року, на який послався відповідач, і було зазначено, що цей акт складений про те, що БУ №2 Одеської КЕЧ р-ну надало послуги постачання пари, гарячої води та пов`язаної продукції за період з 16.02.2023 по 31.03.2023.

Згідно договору №4/2023-Т про закупівлю пари, гарячої води та пов`язаної продукції від 14.11.2023 року, БУ №2 Одеської КЕЧ р-ну надало послуг на суму 1677895,79 грн. у листопаді 2023, що підтверджується актами приймання-надання послуг від 12.12.2023 бюджетного споживання.

Згідно договору №4/2023-Т про закупівлю пари, гарячої води та пов`язаної продукції від 14.11.2023, БУ №2 Одеської КЕЧ р-ну надало послуг на суму 4683372, 00 грн. у грудні 2023, що підтверджується актами приймання-надання послуг від 02.01.2023 бюджетного споживання.

Згідно актів приймання-надання послуг споживання населення від 12.12.2023 та від 02.01.2024 було надано послуг на суму 50181,95 грн. у листопаді 2023 та на суму 123054,02 грн. у грудні 2023.

В свою чергу, в матеріалах справи містяться акти про використання теплової енергії від 31.12.2023, якими засвідчено сторонами станом на 31.12.2023 - 1136,567045 Гкал бюджетного споживання та 21,493388 Гкал споживання населення (гуртожитки Військової академії).

Отже, предметом даного спору є стягнення заборгованості за поставлену позивачем теплову енергію, обсяг якої підтверджено актами від 31.12.2023, які підписані уповноваженою особою Військової академії без жодних зауважень.

Таким чином, доводи відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.1, 7 ст.193 ГК України.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК).

Судом встановлено, що відповідач, в порушення вищевказаних норм законодавства та умов договору, вартість спожитої теплової енергії у спірному періоді на користь позивача не сплатив, внаслідок чого станом на час вирішення спору за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в розмірі 5501194,79 грн.

У зв`язку із тим, що бездіяльність відповідача у вигляді несплати коштів за фактично спожиту теплову енергію суперечить вищевказаним нормам права та договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 5501194,79 грн. слід задовольнити.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v.Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v.Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України").

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", рішення від 10.02.2010).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74-79, 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Військової академії м. Одеса (, 65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, 10) на користь Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну Міністерства оборони України (, 65063, м. Одеса, вул. Сегедська, буд.1/2) - 5501194 (п`ять мільйонів п`ятсот одну тисячу сто дев`яносто чотири) грн. 79 коп. заборгованості за договором №4/2023-Т про закупівлю пари, гарячої води та пов`язаної продукції (централізованого опалення) за державні кошти, 82517 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот сімнадцять) грн. 92 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

У зв`язку з особливими умовами роботи установи суду, пов`язаними зі стабілізаційними відключеннями електропостачання, повний текст рішення складено і підписано 19 липня 2024 р.