20.06.2024Справа № 910/2456/24
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліон Інвест"
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 910/2456/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліон Інвест"
до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
про визнання права власності
Суддя Удалова О.Г.
Секретар судового засідання Дишкант Д.В..
За участі представників учасників справи:
від позивача Забара А.В.
від відповідача Хитрова Л.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/2456/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліон Інвест" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання права власності.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у даній справі позов задоволено повністю.

27.05.2024 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 30 500,00 грн

Ухвалою суду від 29.05.2024 розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення призначено в судовому засіданні на 20.06.2024

05.06.2024 від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, в яких останній просить зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу шляхом відмови у їх задоволенні.

Приймаючи додаткове рішення у справі № 910/2456/24, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з положеннями ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У попередньому (орієнованому) розрахунку суми судових витрат позивач вказував про понесення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 25 000,00 грн, з яких 20 500,00 грн - гонорар у фіксованому вигляді та 2 000,00 грн оплата за кожне судове засідання.

При цьому до позовної заяви позивачем додані: свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3812 від 17.08.2018 та ордер серії АЕ № 1203644 від 23.02.2024, виданий адвокатом Забарою О.В. адвокатського бюро «Альони Забари» на підставі договору № 260 від 22.05.2023.

До заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем додані:

- договір № 260 від 18.05.2023, укладений між адвокатським бюро «Альони Забари» (далі - адвокат) та позивачем (далі - клієнт);

- рахунки на оплату № 1 від 12.01.2024 на суму 20 500,00 грн за підготовоку та подання позовної заяви, № 25 від 15.04.2024 на суму 2 500,00 грн за участь в судовому засіданні, № 28 від 29.04.2024 на суму 2 500,00 грн участь в судовому засіданні, № 43 від 16.05.2024 на суму 2 500,00 грн за участь у судовому засіданні, № 44 від 27.05.2024 на суму 2 500,00 грн за участь в судовому засіданні;

- акт № 10 від 16.04.2024 (підготовка та подача позовної заяви) на суму 20 500,00 грн; Акт № 11 від 16.04.2024 (участь в судовому засіданні) на суму 2 500,00 грн; Акт № 15 від 29.042024 (участь в судовому засіданні) на суму 2 500,00 грн, Акт № 33 від 16.05.2024 (участь в судовому засіданні) на суму 2 500,00 грн, Акт № 34 від 27.05.2024 (участь в судовому засіданні) на суму 2 500,00 грн;

- платіжні інструкції № 1539 від 17.01.2024 на суму 5 000,00 грн, № 136 від 26.02.2024 на суму 5 500,00 грн, № 188 від 08.03.2024 на суму 5 000,00 грн, № 211 від 13.03.2024 на суму 5 000,00 грн, № 320 від 15.04.2024 на суму 2 500,00 грн, № 390 від 01.05.2024 на суму 2 500,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 30 500,00 грн.

Заява про ухвалення додаткового рішення подана позивачем у строк, передбачений ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, а також порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, у заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 30 500,00 грн.

Оцінивши подані докази суд зазначає про наступне.

Відповідно до укладеного між позивачем та адвокатським бюро «Альони Забари» договору № 260 від 18.05.2023, сторонами погоджено про наступне:

- адвокат надає клієнту правову допомогу (далі - послуги), а клієнт сплачує та приймає такі послуги в порядку і у строки, передбачені договором (п. 1.1 договору);

- пунктом 5.1 вказаного договору вартість послуг за договором складає гонорар адвоката та визначається сторонами в додаткових угодах до договору на кожний вид правової допомоги;

- оплата вартості наданих послуг здійснюється клієнтом шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок адвоката у вигляді 100% передплати протягом 2 календарних днів з моменту виставлення рахунку (п. 5.3 договору);

- відповідно до п. 10.1 договору вказаний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 включно, а в частині невиконаних зобов`язань - до їх повного виконання сторонами. У випадку якщо до закінчення цього договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, договір вважається пролонгованим на один календарний рік.

Додатковою угодою № 1 від 17.01.2024 сторонами погоджено, що вартість послуг з правничої допомоги, зокрема у справі-3, стягнення в якій є предметом розгляду даної справи, становить 16 000,00 грн у першій інстанції.

Як вбачається з платіжних інструкцій № 1539 від 17.01.2024 на суму 5 000,00 грн, № 136 від 26.02.2024 на суму 5 500,00 грн, № 188 від 08.03.2024 на суму 5 000,00 грн, № 211 від 13.03.2024 на суму 5 000,00 грн, № 320 від 15.04.2024 на суму 2 500,00 грн, № 390 від 01.05.2024 на суму 2 500,00 грн, позивачем сплачено адвокату 25 500,00 грн.

Крім того, між позивачем та адвокатом підписано акти наданих послуг на суму 30 500,00 грн.

У запереченнях щодо покладення на відповідача витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 30 500,00 грн відповідач вказав, що: ним не заперечувалось право власності позивача у даній справі на автомобіль, крім того, витрати позивача на правничу допомогу не відповідають вимогам співмірності та розумності.

Стосовно поданих сторонами доказів, викладених доводів та заперечень на такі доводи суд зазначає про наступне.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/583/19).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Поряд з цим при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п. 24 додаткової постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 903/326/21).

Водночас, у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи", колегія суддів вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited" проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Так, як вказано вище, рішенням суду від 27.05.2024 позовні вимоги задоволено повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Поряд з цим, як вказувалось судом вище, згідно з позиціями Верховного Суду з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд вважає витрати позивача на надання правової допомоги в розмірі 30 500,00 грн такими, що не відповідають критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, з огляду на наступне.

По-перше, у позовній заяві позивачем вказувалось, що розмір витрат на правничу допомогу складає 25 000,00 грн, виходячи з фіксованого гонорару в розмірі 20 500,00 грн та 2000,00 грн за одне судове засідання.

Відповідно до ч. 6 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Позивачем під час розгляду даної справи не доведено необхідності такого перевищення, при цьому в позовній заяві вартість послуг за одне судове засідання визначена в розмірі 2000,00 грн, у той час, як рахунки та акти приймання-передачі послуг містять вартість визначення такої послуги у розмірі 2 500,00 грн за одне судове засідання.

Крім того, під час розгляду даної справи, відповідачем з першої заяви по суті відзиву на позов дійсно не заперечувалось право власності позивача на автомобіль марки Fiat Fiorino Combi 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та дійсно вказувалось, що таке майно набуте у відповідача на законних підставах, проте у зв`язку з перебуванням відповідача в Єдиному реєстрі боржників позивач не може здійснити за собою реєстрацію такого майна.

Крім того, враховуючи предмет та підстави заявленого позову, суд вказує, що останній не є складаним з юридичної точки зору та витрати на правничу допомогу у фіксованому розмірі 20 500,00 грн не відповідають критерію пропорційності.

Розгляд справи здійснено трохи більше, ніж за два місяці, у 4 судових засіданнях.

Крім того, судом враховано, що такі засідання не були тривалими за часом їх проведення (трохи більше однієї години з урахуванням всіх чотирьох засідань), а також те, що представник позивача брав участь у таких засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

З огляду на зазначені обставини, суд вважає частково обґрунтованими вимоги позивача про ухвалення додаткового рішення щодо покладення на відповідача витрат на правничу допомогу та вважає за доцільне обмежити розмір таких витрат до 15 000,00 грн, витрати позивача в розмірі 15 500,00 грн залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліон Інвест» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30; код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліон Інвест" (49000, м. Дніпро, вул. Лешко-Попеля, буд. 13, код 41018370) 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч грн 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

3. В іншій частині заяви відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 12.07.2024.

Суддя О.Г. Удалова