ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.07.2024 Справа № 914/771/24

м.Львів

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія "БУК-ХОЛДІНГ", м.Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімаойл», м.Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівська міська рада, м.Львів

про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Сосницькій А.А.

Представники сторін:

від позивача: Кость Я.Р.-представник

Кузимків З.В.-керівник

від відповідача: Пендерецький В.І.-представник

третя особа: Гордєєва О.В.-представник

Суть спору:

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія «Бук-Холдинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімаойл», за участю третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Львівської міської ради про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімаойл» усунути перешкоди товариству з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія "БУК-ХОЛДІНГ" в користуванні земельною ділянкою площею 5421 кв.м на вул.Курмановича, 2-а, у м. Львові кадастровий номер: :05:017:0045 шляхом: звільнення земельної ділянки кадастровий номер: :05:017:0045 по вул.Курмановича, 2-а, у м. Львові від: цистерни для зберігання та продажу дизельного пального; цистерни для зберігання та продажу зрідженого газу; газового насосу (колонка) для продажу зрідженого газу серійний номер 3 (zapfsaule fur flussiggas); цистерни для зберігання та продажу бензину з колонкою синього кольору марки Славутич в сірому контейнері; колонки для продажу дизельного пального зеленого кольору марки Славутич тип NOVA 2 КЕД; біотуалету TOI; вагончика оператора розміром 2х3м; громовідводу; електрощитової; вивіски електронної з цінами на паливо.

Рух справи викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань. Так, зокрема, в підготовчому засіданні 19.06.2024 оголошено перерву до 03.07.2024.

28.06.2024, за вх.№16940/24, через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій, зокрема, просить витребувати докази та поновити строк для надання доказів і долучення їх до матеріалів справи.

01.07.2024, за вх.№17106/24, через систему «Електронний суд» від відповідача поступило заперечення на клопотання ( заяву), а саме стосовно клопотання позивача про витребування доказів.

Позивач, відповідач та третя особа явку повноважних представник в підготовче засідання 03.07.2024 забезпечили.

На розгляд поставлено клопотання позивача (вх.№16940/24 від 28.06.2024).

В засіданні представник позивача зазначену клопотання підтримав, з підстав наведених в ньому, наданих суду поясненнях і просить його задоволити.

З підстав, наведених у запереченні на клопотання та наданих в засіданні поясненнях представник відповідача просить у задоволенні клопотання позивача відмовити.

Відповідно до поданого клопотання позивач зазначає, що в судовому засіданні 19.06.2024 року представник відповідача вказав про обладнання, яке використовується ТзОВ «Прімаойл» в господарській діяльності за адресою місця експлуатації: 79040, м.Львів, вул. Генерала Курмановича, 2-А, яке, на його думку, різнить з тим, яке вказане в позовній заяві.

З огляду на зазначене для встановлення обставин, позивачем було надіслано 20.06.2024 року адвокатський запит на адресу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, розглянувши адвокатський запит №20/06/24 від 20.06.2024 (вх.№8320/ЗХ/1-24 від 24.06.2024) надало 26.06.2024 року відповідь з додатками, у якому зазначено, що при прийнятті рішення про надання запитуваної інформації мають забезпечуватися вимоги Конституції України, Податкового кодексу України, Закону України «Про інформацію», закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до яких не допускається безпідставне поширення інформації з обмеженим доступом, її надання можливе виключно у передбачених законодавством випадках.

Також, ПрАТ «Львівобленерго» повідомило, що з ТзОВ «Прімаойл» не укладено договору про надання послуг з розподілу електричної енергії за адресою: м.Львів, вул. Курмановича, 2а. ПрАТ «Львівобленерго» не видавало технічних умова ТзОВ «Прімаойл» на об`єкт за аресою: м.Львів, вул. Генерала Курмановича, 2-А.

Відтак, позивач просить поновити строк на подання доказів, оскільки у відзиві відповідачем не заперечувався факт перебування переліченого в позовній заяві майна на земельній ділянці за адресою 79040, м.Львів, вул. Генерала Курмановича, 2-А, а докази нами отримані лише 26.06.2024.

Позивач також зазначає, що ним був надісланий адвокатський запит до Головного управління ДПС у Львівській області, у якому позивач просив надати інформацію про усі проведені перевірки та надані ліцензії на виробництво, зберігання, оптову та роздрібну торгівлю відповідачем пальним за адресою місця експлуатації, надати інформацію щодо законності зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним за адресою експлуатації, надати копії звернення ТзОВ «Прімаойл» та доданих документів для отримання ліцензії на виробництво, зберігання, оптову та роздрібну торгівлю пальним за адресою експлуатації.

Надати запитувану інформацію Головне управління ДПС у Львівській області листом від 28.06.2024 року відмовилося.

Таким чином, оскільки позивач не має змоги надати суду докази отримання ліцензій відповідачем на роздрібну торгівлю пальним за адресою експлуатації, просить суд витребувати інформацію та поновити строк для надання доказів, та долучення до матеріалів справи.

В силу частини другої статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однією з форм реалізації принципу диспозитивності є самостійне визначення позивачем на стадії подання позову обсягу доказів, якими він планує підтвердити наявну у нього матеріально-правову вимогу до відповідача.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Згідно з ч.5 ст.80 ГПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Отже, докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

Позивачем не наведено поважних причин неможливості подання зазначених вище доказів, а наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії судом не встановлена, а відтак, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про витребування доказів.

У відповідності до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Згідно із ч.2 ст.119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям, вирішення якого покладається виключно на розсуд суду. До поважних причин пропуску процесуального строку відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення певної процесуальної дії у встановлений законом строк. Вказані обставини підлягають обов`язковому підтвердженню шляхом подання до суду відповідних доказів (документів або їх копій).

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними згідно із ст.76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, при зверненні до суду з заявою про поновлення процесуального строку саме заявник має обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску такого строку з поданням відповідних доказів.

Однак, зважаючи на відсутність поважних, об`єктивно непереборних, таких, що не залежали від волевиявлення позивача та пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій обставин, які б могли слугувати підставою для поновлення строку для надання доказів, суд прийшов до висновку відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строків на надання доказів та залишити без розгляду клопотання в частині долучення доказів до матеріалів справи.

Судом поставлено на розгляд по суті заяву відповідача, від 30.04.2024 за вх.№1710/24 про зупинення провадження у справі.

В засіданні представник відповідача зазначену заяву підтримав, з підстав наведених в ній, наданих суду поясненнях, просить заяву задоволити та зупинити провадження у справі №914/771/24 до набрання законної сили рішенням у справі №914/910/24.

З підстав, наведених у запереченні про зупинення провадження (вх.№11773/24 від 01.05.2024) та наданих в засіданні поясненнях, представник позивача просить у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі відмовити відповідачу.

Розглянувши заяву відповідача про зупинення провадження по справі, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку про задоволення заяви відповідача та зупинення провадження у справі №914/771/24 до набрання законної сили рішення у справі №914/910/24. При цьому суд виходить з наступного.

Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія "БУК-ХОЛДІНГ" (позивач) звернувся з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімаойл» про зобов`язання усунення перешкод в користуванні майном, земельною ділянкою площею 5421 кв.м на вул. Курмановича, 2-а, у м. Львові, кадастровий номер: :05:017:0045, шляхом звільнення її від розміщеного на земельній ділянці майна відповідача.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що між ним та Львівською міською радою, яка є власником земельної ділянки було укладено договір оренди землі від 01.03.2019p, cepiя та номер: 3-3131, строком до 29.11.2028 року та проведено державну реєстрацію права оренди державним реєстратором управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Дмитрів Христиною Василівною, номер запису про інше речове право: 31105386 дата внесення запису - 04.04.2019р.

Провідним спеціалістом відділу державного контролю за використанням та охороною земель м. Львова Управління державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради Пащук Тетяною Василівною, головним спеціалістом відділу землеустрою управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради Челепіс Мар`яною Богданівною, начальником відділу комунального господарства Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Равликом Юрієм Богдановичем, начальником відділу соціально-економічного розвитку Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Лозинською-Мацевко Оленою Іванівною, головним спеціалістом юридичного відділу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Скочко Анастасією Валеріївною проведено обстеження земельної ділянки на вул.Генерала В. Курмановича, 2-а у м.Львові.

За результатами обстеження складено Акт обстеження земельної ділянки від 04.12.2023 №422.

В Акті зафіксовано, що товариство з обмеженою відповідальністю «Прімаойл» (відповідачем у справі) розміщено на зазначеній земельній ділянці комунальної власності цистерни для зберігання та продажу пального та інше майно для проведення цієї діяльності, зазначає позивач.

Позивач стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанії "БУК-ХОЛДІНГ" не надавало товариству з обмеженою відповідальністю «Прімаойл» дозволу на розміщення його майна на земельній ділянці площею 0,5421 га за кадастровим номером :05:017:0045 на вул.Генерала В. Курмановича, 2-а у м.Львові.

Після зазначеної вище перевірки, товариство з обмеженою відповідальністю торгово-промислова компанія "БуК-Холдінг" провело додаткове обстеження земельної ділянки. Як вбачається з Акта обстеження земельної ділянки від 19.03.2024 р. на земельній ділянці площею 0,5421 га за кадастровим номером :05:017:0045 на вул.Генерала В. Курмановича, 2-а у м.Львові незаконно знаходиться майно відповідача.

Відтак, Позивачем на адресу Відповідача надіслано вимогу про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою 0,5421 га за кадастровим номером :05:017:0045 на вул.Генерала В. Курмановича, 2-а у м.Львові від 14.03.2024 р.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем є та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю, зазначає позивач.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном (Вказаної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17).

Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону (ст.27 Закону України «Про оренду землі»).

Позивач зазначає у позові, що саме відповідач створює перешкоди позивачеві у користуванні земельною ділянкою шляхом розміщення на ній без достатніх на те правових підстав майна.

Вважає, що саме наявність права користування земельною ділянкою у позивача, відсутність прав користування земельною ділянкою у відповідача, а також створення відповідачем перешкод позивачеві в користуванні земельною ділянкою, є підставами для висновку про те, що права позивача дійсно порушені діями відповідача.

Відтак, для захисту своїх прав та інтересів позивач звертається до суду з негаторним позовом.

Відповідач у заяві про зупинення провадження у справі, яка мотивована посиланням на положення п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, зазначає про наявність об`єктивної неможливості розгляду справи №914/771/24 до вирішення пов`язаної справи іншим судом, а саме до набрання законної сили рішенням у справі №914/910/24. В підтвердження надає належні докази, а саме ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.04.2024 у справі № 914/910/24.

Відповідач зазначає, що у справі №914/910/24 за позовом ТОВ «Прімаойл» до ТОВ «ТПК «Бук-Холдінг» про усунення перешкод в користуванні майном розглядатиметься питання щодо усунення перешкод в користуванні майном відповідача, яке знаходиться в приміщенні нежитлової будівлі площею 30,26 м2 та на прилеглій до будівлі виробничій території площею 224 м2, що передані в оренду ТОВ «Прімаойл» на підставі укладеного з ТОВ «ТПК «Бук-Холдінг» договору оренди нерухомого майна №12/О-20 від 24.12.2020 року.

ТОВ «Прімаойл» вважає даний договір пролонгованим на наступний річний період із збереженням всіх погоджених сторонами умов оренди нерухомого майна.

Стверджує (що вбачається з копії договору, долученої відповідачем до справи), що згідно умов договору оренди №12/О-20 від 24.12.2020 року, укладеного між ТОВ «ТПК «Бук-Холдінг» (як орендодавцем) та ТОВ «Прімаойл» (як орендарем) орендодавець передав орендарю у строкове платне користування приміщення нежитлової будівлі К2, загальною площею 30,26 м2 та прилеглу виробничу територію загальною площею 224 м2, а орендар їх прийняв та сплачує орендну плату. Зазначене приміщення та прилегла територія знаходяться за адресою: м.Львів, вул. Генерала Курмановича, 2А, та розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :05:017:0045.

Крім того, посилається на те, що в межах провадження у справі №914/910/24 ТОВ «Прімаойл» наголошує про систематичне вчинення перешкод у поточній господарській діяльності товариства з боку ТОВ «ТПК «Бук-Холдінг» у вигляді відключення електроенергії, а також блокування доступу до орендованих приміщень та прилеглої території, де безпосередньо знаходиться майно відповідача, а тому спростування чи підтвердження чинної дії укладеного договору оренди нерухомого майна у справі №914/910/24 буде вирішальним фактором для встановлення правомірності чи неправомірності знаходження майна відповідача на земельній ділянці, що належить позивачу в межах справи №914/771/24.

За доводами відповідача, однією з умов застосування негаторного позову є відсутність між сторонами договірних відносин, натомість якщо вчинене особою порушення було можливим лише як вчинене певною особою через її статус у договірному чи іншому зобов`язальному прововідношенні з власником, то негаторний позов не може бути заявлено, а право власника має захищатися за допомогою зобов`язально договірних способів.

Пов`язаність справ відповідач вбачає у тому, що рішенням іншого суду, який розглядає справу №914/910/24, будуть встановлені обставини, які впливатимуть на збирання та оцінку доказів у даній справі №914/771/24, зокрема, факти, що мають приюдиційне значення. Неможливість розгляду справи №914/771/24 до вирішення справи іншим судом (№914/910/24), на переконання відповідача полягає у тому, що обставини, які розглядаються іншим судом не можуть бути встановлені судом самостійно в даній справі за №914/771/24.

Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 у справі №904/3368/18 зазначив, що завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, якій це право належить і саме з метою його захисту та у ефективний спосіб.

Відсутність порушеного або оспорюваного права особи, яка звернулась з позовом до суду є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Такої ж позиції дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17.

Подання позовної заяви до суду є формою реалізації права на позов, вимоги особи про захист свого права чи охоронюваного законом інтересу.

Позовом у процесуальному сенсі є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Елементи позову - його структурні складові, які сукупно визначають його зміст,- це предмет позову і підстави позову.

Предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстави позову - це факти, які обгрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення. Розрізняють фактичні та юридичні (правові) підстави позову.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом. Тобто реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ГПК України.

Згідно ч. 1, 3,4 ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами -можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

По суті належний відповідач - це особа, яка порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність такого порушення та, відповідно, підстав для задоволення позову з`ясовується судами під час розгляду справи по суті позовних вимог.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у ньому, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Одним із основних завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу ( п.1 ч.1 ст.177 ГПК України).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі є об`єктивна неможливість її розгляду до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Відповідно до положень п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Пов`язаність справи полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини мають бути такими, що мають значення для даної справи.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили. Постанова КГС ВС від 28.01.2020 у справі № 917/31335/18

Зупинення провадження допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо. Ця підстава зупинення застосовується в тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у даній справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Неможливість обумовлюється тим, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі, і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

Іншим судом, у свою чергу, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно зі ст. 3 та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №916/2739/19, від 06.07.2020 у справі №902/537/18, від 03.11.2020 у справі №908/2356/19.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Зазначене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття розумності строку розгляду справи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини слід розглядати як порушення не лише з точки зору довготривалості розгляду. Занадто швидкий розгляд справи також може свідчити про порушення розумності строку її розгляду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини оцінка у конкретній справі: обґрунтованість тривалості проваджень відповідно до статті 6 § 1 має бути оцінена окремо для кожної справи відповідно до обставин (Frydlender v. France [GC] (Фрайдлендер проти Франції) [ВП], § 43), що може встановити загальну оцінку (Obermeier v. Austria (Обермайєр проти Австрії, § 72).

Таким чином, розумний строк судового розгляду є оціночним поняттям та становить ідеальну часову модель відправлення правосуддя без визначення конкретних строків з огляду на ті дії (рішення), які суд ухвалює для справедливого та неупередженого розгляду справи з метою постановлення обґрунтованого, як це визначено в ст. 236 ГПК України, рішення, що повинно бути ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь -яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Суд зазначає, що порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Отже, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що справи №914/910/24 та №914/771/24 пов`язані між собою наявністю тісного матеріально-правового зв`язку, так як обставини встановлені рішенням у справі №914/910/24 матимуть преюдиціальне значення для розгляду справи №914/771/24, оскільки обставини, які є підставою позову, є предметом дослідження в іншій справі та рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

Негаторний позов (ст.391 ЦК України) це вимога власника, який володіє річчю і здійсненює користування і розпорядження нею.

Власник майна, який звертається за захистом , зберігає майно у своєму володінні та вимагає від відповідача припинити протиправні дії щодо свого майна, які пов`язані із порушенням володіння.

Ознаки негаторного позову:

- подається власником або титульним володільцем;

- стосовно майна , яке знаходиться у власника (володільця);

- інша особа заважає користуванню або розпорядженню цією річчю;

- для створення таких перешкод немає правових підстав.

Зміст негаторного позову становлять вимоги власника (титульного володільця) про усунення порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння.

Негаторний позов може бути заявлено тільки під час існування порушень.

Якщо правопорушення припинено немає підстав для подання цього позову.

Відповідачем за негаторним позовом є особа, яка своєю протиправною поведінкою створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню власником (титульним володільцем) користування чи розпорядження своїм майном. Умовою задоволення позову є протиправність дій відповідача. Якщо дії відповідача є правомірними або між сторонами існують договірні відносини, негаторний позов задоволенню не підлягає.

У справі №914/910/24 суд з`ясовуватиме чи наявні правові підстави для задоволення позову «Прімаойл» і зобов`язання ТОВ «ТПК «Бук-Холдінг» до усунення перешкод у користуванні ТОВ «Прімаойл» нежитловою будівлею площею 30,26 м2 та прилеглою до будівлі виробничою територією площею 224 м2, які передані в оренду на підставі договору оренди №12/О-20 від 24.12.2020, та знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер: :05:017:0045, за адресою: м.Львів, вул. Генерала Курмановича, 2А. Фактично, розгляд негаторного позову справі №914/771/24 перебуває в залежності від прийнятого рішення у справі №914/910/24, і в силу положенням процесуального закону, суд не наділений правом давати оцінку доказам та встановлювати обставини в іншій судовій справі, яка розглядається іншим судом.

Відтак, з врахуванням п.5 ч.1 ст.227 ГПГ України наявні підстави для зупинення провадження у справі №914/771/24 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/910/24.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76, 80, 81, 91, 118, 119, п.5.ч.1 ст. 227, ст.ст.230, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд-

Ухвалив:

1. Відмовити позивачу у задоволенні в п.1 прохальної частини клопотання (вх.№16940/24 від 28.06.2024) про витребування доказів.

2. Відмовити позивачу у задоволенні в п.2 прохальної частини клопотання (вх.№16940/24 від 28.06.2024) про поновлення строків для надання доказів.

3. Залишити без розгляду п.2 прохальної частини клопотання позивача (вх.№16940/24 від 28.06.2024) про долучення до матеріалів справи доказів.

4. Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі-задоволити.

5. Зупинити провадження у справі №914/771/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №914/910/24.

6. Учасникам справи: інформувати суд про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі №914/771/24.

7. Інформацію про справу можна отримати за такою веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud5015.

8. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Повний текст ухвали підписано - 15.07.2024.

Суддя Кітаєва С.Б.