ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2024 р. Справа№ 911/2446/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Литвинов В.В.

від відповідача: Гаврись Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО"

на рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2024 (повний текст складено 22.03.2024.)

у справі № 911/2446/23 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП"

до Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО"

про стягнення 18 026 738,57 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" (далі - позивач, ТОВ "Електротрейдінг Груп") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (далі - відповідач, ПАТ "Центренерго") про стягнення 18 026 738,57 грн, з яких: 12 902 551,23 грн 20 % річних, 5 124 187,34 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги з посиланням на статті 11, 12, 525, 526, 610-612, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 173, 174, 175, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії № 20/21-366-РДД від 29.12.2021, в частині своєчасного та повного повернення грошових коштів сплачених за невідпущену електричну енергію.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.03.2024 у справі № 911/2446/23 позов ТОВ "Електротрейдінг Груп" до ПАТ "Центренерго" про стягнення 18 026 738,57 грн задоволено.

Присуджено до стягнення з ПАТ "Центренерго" на користь ТОВ "Електротрейдінг Груп" 12 902 551,23 грн 20 % річних, 5 124 187,34 грн інфляційних втрат та 216 320,86 грн судового збору.

Мотивуючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, зазначив, що рішенням Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі № 911/2408/22 встановлено, що строк виконання грошового зобов`язання з поверненням позивачу сплачених грошових коштів за невідпущену електричну енергію за договором настав 20.10.2022 та, що заявлена до стягнення сума 20% річних в порядку статті 536 ЦК України не є штрафною санкцією, а належить до окремого виду відповідальності в силу приписів частини 3 статті 693 ЦК України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 20 % річних у розмір 12 902 551,23 грн за період з 03.11.2022 по 07.08.2023 та інфляційних втрат у розмірі 5 124 187, 34 грн за період з листопада 2022 по червень 2023 року суд визнав вказані розрахунки обґрунтованими та арифметично вірними.

Також судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат та 20% річних в порядку статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПАТ "Центренерго" 11.04.2024 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2024 у справі №911/2446/23 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "Електротрейдінг Груп" у задоволенні позову; у випадку задоволення позову, застосувати приписи частини 3 статті 551 ЦК України, частини 1 статті 233 ГК України, та зменшити присуджену до стягнення суму коштів на 99%.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що договір купівлі-продажу електричної енергії № 20/21-366-РДД від 29.12.2021 містить елементи кредиту, оскільки позивачем здійснювалась попередня оплата, а тому до даних правовідносин має застосовуватись положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України і відповідач звільняється від відповідальності за статті 625 ЦК України. Також апелянт зазначає, що позивачем при зверненні до суду не було включено в розрахунок дефляцію за липень 2023 року, що призвело до арифметичної невірності здійсненого судом розрахунку інфляційних втрат.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про зменшення присудженої до стягнення суми коштів на 99 %.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2024 справу № 911/2446/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Хрипун О.О., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2024 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2446/23.

Відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ПАТ "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2024 у справі №911/2446/23 до надходження до суду матеріалів справи.

01.05.2024 матеріали справи № 911/2446/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Розпорядженням в.о. керівника апарату від 02.05.2024 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. у відпустці.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2024 справу №911/2446/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2024 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" на рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2024 у справі №911/2446/23 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Надано скаржнику десять днів з моменту отримання ухвали для надання суду доказів сплати судового збору у розмірі 324 481,29 грн.

13.05.2024 від скаржника надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2024 у справі № 911/2446/23 до винесення Північним апеляційним господарським судом постанови у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 клопотання ПАТ "Центренерго" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2024 у справі №911/2446/23 задоволено, відстрочено ПАТ "Центренерго" сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2024 у справі №911/2446/23 до винесення Північним апеляційним господарським судом постанови у справі, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2024 у справі №911/2446/23, справу № 911/2446/23 призначено до розгляду на "25" червня 2024 року о 16 год 00 хв.

Позиція інших учасників справи.

28.05.2024 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Електротрейдінг Груп" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів апеляційної скарги з огляду на її необґрунтованість і невідповідність фактичним обставинам справи та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "Центренерго" без задоволення.

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що твердження відповідача про те, що укладений договір містить елементи кредиту є необґрунтованими, оскільки п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України врегульовані питання які стосуються правовідносин, що виникли з договору позики або кредитного договору. Натомість спірні правовідносини сторін у даній спарві виникли за двостороннім договором купівлі-продажу, предметом якого є товар - електрична енергія.

Явка представників сторін.

У судове засідання 11.06.2024 з`явилися представники позивача та відповідача які надали пояснення у справі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "Електротрейдінг Груп" у задоволенні позову; у випадку задоволення позову, застосувати приписи частини 3 статті 551 ЦК України, частини 1 статті 233 ГК України, та зменшити присуджену до стягнення суму коштів на 99%.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, просив суд апеляційної інстанції у її задоволенні відмовити в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 29.12.2021 між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) укладено двосторонній договір № 20/21-366-РДД купівлі-продажу електричної енергії (далі договір), за умовами якого продавець зобов`язується відпустити електричну енергію в Об`єднану Енергосистему України, а покупець - відібрати електричну енергію згідно графіку відпуску/відбору електричної енергії, визначеного у додатку № 1, згідно пп.23 п.3 Порядку проведення електронних аукціонів з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 499.

Як визначено п.1.1. договору, предметом договору є електрична енергія в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами аукціону з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому договорі.

Сторонами у договорі узгоджено (п.2.1), що продавець має право в односторонньому порядку на зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії покупцю у разі, якщо собівартість виробництва електричної енергії у продавця є більшою ніж ціна (вартість) електричної енергії, визначена в договорі, з технічних причин, з інших причин чи обставин. За вказаних обставин, як визначено договором, обсяг(и) електричної енергії, який підлягає зменшенню та період(и) зменшення відпуску/відбору, визначається(ються) продавцем за обов`язкового застосування п.4.2. договору щодо сплати процентів за користування грошовими коштами, які були отримані як оплата за електричну енергію. Договором передбачено, що про зменшення відпуску відбору електричної енергії в певних обсягах та за певний період(и) продавець має право повідомити покупця не пізніш ніж за тридцять днів до дати такого зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії (абз. 2 п.2.1).

У разі отримання продавцем коштів за електричну енергію, відпуск/відбір якої зменшив продавець, останній зобов`язується повернути кошти в межах вартості зменшеного обсягу відпуску відбору електричної енергії протягом 90 банківських днів з дати отримання від покупця вимоги в письмовій формі про повернення коштів в сумі вартості електричної енергії, зменшеної для відпуску/відбору (абз. 4 п.2.1. договору).

Ціна на електричну енергію, яка підлягає продажу та загальна вартість договору визначаються у додатку № 1 за результатами аукціону з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами на підставі відповідного аукціонного свідоцтва (п.3.1 договору).

Період відпуску/відбору електричної енергії становить: з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року включно (пункт 3.3. договору).

Як узгоджено сторонами договору, оплата за цим договором вважається належним чином здійсненою після того, як на користь продавця з банківського рахунку покупця в повному обсязі списано грошові кошти, що підлягають сплаті за електричну енергію відповідно до умов договору (пункт 3.6. договору).

Сторони у п.4.2. договору передбачили, що у разі наявності факту невиконання продавцем зобов`язань щодо відпуску обсягів електричної енергії (одностороннє зменшення продавцем обсягу відпуску/відбору електричної енергії), продавець зобов`язується у строки, передбачені договором, повернути на поточний рахунок покупця грошові кошти, сплачені покупцем за обсяг електричної енергії невідпущеної на відповідному етапі відпуску/відбору та сплатити покупцю за користування грошовими коштами, які були отримані як оплата за електричну енергію, проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів, отриманих за договором, що розраховується за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця та до дати фактичного повернення (у розумінні ст.536 ЦК України).

Пунктом 8.1. договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками печаток сторін (за наявності) і діє до моменту повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором або укладення сторонами додаткової угоди про припинення (розірвання) цього договору.

У додатку № 1 до договору (далі - додаток №1) сторони погодили наступний графік відпуску/відбору електричної енергії у період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року:

- тип графіку продажу електричної енергії - базове навантаження;

- обсяг - 37 150 МВт/год;

- ціна за 1 МВт/год - 1 900, 00 грн;

- вартість електроенергії (з акцизним податком та з ПДВ) 84 702 000, 00 грн.

У п.2 додатку № 1 зазначено, що гарантійний внесок складає 32 506 250, 00 грн без ПДВ, ПДВ гарантійного внеску 6 501 250, 00 грн (всього 39 007 500, 00 грн).

Позивачем перераховано відповідачу на умовах відповідного договору:

- 30.12.2021 платіжним дорученням № 21487 - 6 501 250, 00 грн;

- 30.12.2021 платіжним дорученням № 21475 - 45 694 500, 00 грн.

Окрім того, ТОВ "УЕБ" перерахувало відповідачу платіжним дорученням № 60282750 від 29.12.2021 частину гарантійного внеску, який отримало від позивача, сплаченого для участі в електронному аукціоні № ЕР-291221-14 від 29.12.2021 у розмірі 32 506 250, 00 грн. Відповідач підтвердив довідкою від 30.12.2021 № 24/4444 отримання відповідної суми в рахунок оплати.

Отже, всього перераховано відповідачу в рахунок оплати електричної енергії станом на 30.12.2021 - 84 702 000, 00 грн.

Листом № 24/270 від 26.01.2022 відповідач повідомив позивача про зменшення відпуску/відбору електричної енергії, передбаченої договором, на 12 000 МВт/год за період з 01 березня 2022 року по 10 березня 2022 року.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 02/02-04 від 02.02.2022 припинити порушення умов договору та здійснити відпуск електричної енергії в період і в обсягах передбачених договором. Відповідна вимога направлена відповідачу 04.02.2022, про що свідчить опис вкладення та поштова накладна № 343.

Листом № 24/406 від 07.02.2022 відповідач повідомив позивача про зменшення відпуску/відбору електричної енергії, передбаченої договором, на 12 000 МВт/год за період з 11 березня 2022 року по 20 березня 2022 року.

Листом № 24/601 від 17.02.2022 відповідач повідомив позивача про зменшення відпуску/відбору електричної енергії, передбаченої договором, на 13 150МВт/год за період з 21 березня 2022 року по 31 березня 2022 року.

14.06.2022 позивач звернувся до відповідача із вимогою № 14/06-01 повернути протягом 90 днів з дня отримання вимоги грошові кошти, сплачені в рахунок оплати вартості електричної енергії, зменшеної для відпуску за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року в сумі 84 702 000, 00 грн, а також проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів, які отримані як оплата за не відпущений обсяг електроенергії з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця та до дати фактичного повернення.

Вказану вимогу направлено відповідачу 14.06.2022 поштовим відправленням № 484 з описом вкладення та отримано відповідачем 16.06.2022, про що свідчить повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

17.11.2022 позивач звернувся до відповідача з листом № 17/11-01 щодо врегулювання спору шляхом відпуску обсягу електроенергії, яка оплачена позивачем в рамках виконання умов договору до закінчення поточного року. Вказаний лист відправлено відповідачу 17.11.2022, про що свідчить опис вкладення та поштова накладна № 377. Проте, як стверджує позивач, відповіді на відправлені відповідачу листи позивач не отримував.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання щодо повернення попередньої оплати за невідпущену електричну енергію за договором строк, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 110 220 774, 89 грн, з яких 84 702 000, 00 грн повернення попередньої оплати, 14 294 912, 87 грн - 20% річних з 30.12.2021 по 02.11.2022 та 11 223 862, 02 грн інфляційні втрати за період з 01.04.2021 по 02.11.2022.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі № 911/2408/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 84 702 000 грн основного боргу, 14 248 500, 82 грн - 20% річних, а також 779 559, 64 грн в рахунок часткового відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором у частині стягнення 46 412,05 грн 20% річних, 11 223 862,02 грн інфляційних втрат відмовлено.

Постановою від 02.11.2023 у справі № 911/2408/22 Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 і рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі № 911/2408/22 залишено без змін.

Рішенням встановлено факт неповернення відповідачем позивачу суми попередньої оплати в розмірі 84 702 000, 00 грн до 20.10.2022, також встановлено, що прострочення зобов`язання щодо неповернення сплаченої суми попередньої оплати починається з 21.10.2022 та, що перебіг нарахування процентів починається з 31.12.2021 і стягнуто 20% річних за період з 31.12.2021 по 02.11.2022.

Доказів виконання відповідачем рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі № 911/2408/22 матеріали справи не містять.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Договір укладений між позивачем та відповідачем є договором купівлі-продажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 ЦК України.

Відповідно до норм статей 598 609 ЦК України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. У той же час, приписи статті 625 ЦК України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми інфляційних та процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі №911/2408/22, яке набрало законної сили 22.06.2023, було встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №20/21-366-РДД від 29.12.2021, в частині своєчасного та повного повернення грошових коштів сплачених позивачем за невідпущену електричну енергію та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Вказаним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача 84 702 000 грн основного боргу та 14 248 500,82 грн 20% річних за період з 30.12.2021 по 02.11.2022.

У даній справі позивач просив стягнути з відповідача 12 902 551,23 грн 20 % річних за період з 03.11.2022 по 07.08.2023 та 5 124 187,34 грн інфляційних втрат за період з листопада 2022 року по червень 2023 року.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Сторони у пункті 4.2. договору передбачили, що в разі наявності факту невиконання продавцем зобов`язань щодо відпуску обсягів електричної енергії (одностороннє зменшення продавцем обсягу відпуску/відбору електричної енергії), продавець зобов`язується у строки, передбачені договором, повернути на поточний рахунок покупця грошові кошти, сплачені покупцем за обсяг електричної енергії невідпущеної на відповідному етапі відпуску/відбору та сплатити покупцю за користування грошовими коштами, які були отримані як оплата за електричну енергію, проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів, отриманих за договором, що розраховується за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця та до дати фактичного повернення (у розумінні статті 536 ЦК України).

Матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку передбаченому ГПК України, суду не надано доказів повернення позивачу суми попередньої оплати.

Відповідно до частини 3 статті 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати; договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Як визначено частиною 2 статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти, передбачені частиною третьою статті 693 ЦК України, не можуть бути ототожнені з неустойкою та процентами, передбаченими частиною 2 статті 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі № 911/2408/22 встановлено, що строк виконання грошового зобов`язання з поверненням позивачу сплачених грошових коштів за невідпущену електричну енергію за договором настав 20.10.2022 та, що заявлена до стягнення сума 20% річних в порядку статті 536 ЦК України не є штрафною санкцією, а належить до окремого виду відповідальності в силу приписів частини третьої статті 693 ЦК України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 20 % річних у розмір 12 902 551,23 грн за період з 03.11.2022 по 07.08.2023, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення 5 124 187, 34 грн інфляційних втрат за період з листопада 2022 по червень 2023 року.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 №910/13071/19.

Колегія суддів апеляційного господарського суду перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 5 124 187, 34 грн за період з листопада 2022 по червень 2023 року, дійшла висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність, а тому позовні вимоги в цій частині обґрунтовано задоволенні судом першої інстанції.

Щодо посилань апелянта, що позивачем при розрахунку не враховано дефляцію за липень 2023 року, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати за період з листопада 2022 по червень 2023 року, тобто за період до липня 2023 року, а тому при розрахунку інфляції період липень 2023 не враховувався.

Щодо доводів апелянта про те, що укладений договір містить елементи кредиту, оскільки позивачем здійснювалась попередня оплата, а тому до даних правовідносин має застосовуватись положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України і відповідач звільняється від відповідальності за статті 625 ЦК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України) передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Сторонами укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є товар - електрична енергія, а не грошові кошти. Внаслідок укладення договору купівлі-продажу у відповідача виникає зустрічний обов`язок з поставки товару електричної енергії у визначений договором строк, тобто, у відповідача не виникає право правомірного користування отриманими грошовими коштами без зустрічної поставки товару.

Також суд не приймає твердження відповідача, що позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом, оскільки матеріали справи не містять відомостей про надсилання відповідачу відповідної вимоги, у зв`язку з чим відповідач не порушив права позивача на відповідні нарахування річних та інфляційних втрат, а відсутність факту порушення права є самостійною підставою для відмови в позові, з огляду на таке.

У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного Кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу за весь час прострочення. Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

Щодо клопотання апелянта про зменшення розміру відсотків річних на 99 %.

Обгрунтовоючи клопотання відповідач зазначає про наявність підстав для зменшення розміру 20% річних в порядку статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, у зв`язку із перебуванням товариства у надзвичайно складних фінансово економічних умовах, спричинених військовими діями та звертає увагу на те, що позивачам не було понесено жодних збитків та посилається на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Відповідно до положення статті 233 ГК України, що кореспондується з положеннями частини 3 статті 551 ЦК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Натомість ч. 1 ст. 230 ГКУ, визначено, що штрафними є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, з чого вбачається, що відсотки річних не є штрафними санкціями в розумінні статтей 233 ГК України та 551 ЦК України.

Щодо постанови Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається апелянт, апеляційний суд зазначає, у справі № 902/417/18 Велика Палата обґрунтовує своє рішення тим, що розмір нарахованих позивачем пені, штрафу, відсотків річних майже в 2 рази перевищує суму прострочення, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій.

У даній справі розмір відсотків річних не є значним відносно суми боргу та виступає, як компенсація позивачу за втрачену можливість розпоряджатися своїми коштами протягом тривалого часу, тому застосування указаної постанови до спірних правовідносин не вбачається можливим.

Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про зменшення розміру відсотків річних на 99 %.

У зв`язку з наведеним, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, з приводу неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, неповного з`ясування обставин та дослідження доказів, що є підставою для скасування судового рішення, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на викладене зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою статті 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення місцевого господарського суду у даній справі в оскаржуваній частині відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" на рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2024 у справі №911/2446/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2024 у справі №911/2446/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2446/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 01.07.2024.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

К.В. Тарасенко