ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2024м. ХарківСправа № 922/96/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Дзюби Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 )
до Фізичної особи-підприємця Руденко Галини Володимирівни ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 )
про стягнення заборгованості
за участю представників:

позивача Босої О.О., адвоката, ордер АХ №1186627 від 07.05.2024;

відповідача не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

08.01.2024 Фізична особа-підприємець Дзюба Тетяна Миколаївна звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Руденко Галини Володимирівни, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Руденко Галини Володимирівни за договором поставки №07/11/23 від 07.11.2023 суму основного боргу у розмірі 54 400,00 грн., пеню у розмірі 1 798,81 грн., 3% річних у розмірі 168,65 грн., а також просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки №07/11/23 від 07.11.2023 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати товару.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.01.2024 позовну заяву (вх.№96/24 від 08.01.2024) Фізичної особи-підприємця Дзюби Тетяни Миколаївни залишено без руху. Надано позивачу строк, який становить 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків, а саме надання до суду належних доказів відправлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

17.01.2024 на виконання вимог ухвали Господарського суду Харківської області від 10.01.2024 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№1466 від 17.01.2024).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.01.2024 прийнято позовну заяву Фізичної особи-підприємця Дзюби Тетяни Миколаївни до Фізичної особи-підприємця Руденко Галини Володимирівни про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/96/24. Вирішено розгляд справи №922/96/24 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.03.2024 витребувано у Фізичної особи-підприємця Дзюби Тетяни Миколаївни оригінал договору поставки №07/11/23 від 07.11.2023. Встановлено витребувані докази надати суду у строк до 29.03.2024.

28.03.2024 через канцелярію суду на виконання вищезазначеної ухвали від 15.03.2024 від представника позивача надійшла заява (вх.№8365 від 28.03.2024) разом з оригіналом договору поставки №07/11/23 від 07.11.2023.

В той же день, через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява (вх.№8363 від 28.03.2024) про долучення до матеріалів справи копії договору поставки №07/11/23 від 07.11.2023.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.04.2024 вирішено перейти до розгляду справи №922/96/24 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу №922/96/24 до розгляду у підготовчому засіданні на 08 травня 2024 року. Витребувано у Фізичної особи-підприємця Дзюби Тетяни Миколаївни: 1) довіреність №3157 від 07.11.2023, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк О.А., номер в реєстрі: 3157, якою покупець уповноважив Начаряна Петра Акоповича (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на підписання договору поставки №07/11/23 від 07.11.2023 та наявних в матеріалах справи видаткових накладних (оригінал або копію); 2) Додаток до договору, про який зазначено в п.3.10. договору поставки №07/11/23 від 07.11.2023 (оригінал або копію). Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Дзюбу Тетяну Миколаївну надати письмові пояснення щодо встановлених у цій ухвалі обставин. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Дзюбу Тетяну Миколаївну витребувані докази та письмові пояснення надати суду у строк до 07 травня 2024 року. Витребувано у Фізичної особи-підприємця Руденко Галини Володимирівни: 1) довіреність №3157 від 07.11.2023, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк О.А., номер в реєстрі: 3157, якою покупець уповноважив ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на підписання договору поставки №07/11/23 від 07.11.2023 та наявних в матеріалах справи видаткових накладних (оригінал або копію); 2) Додаток до договору, про який зазначено в п.3.10. договору поставки №07/11/23 від 07.11.2023 (оригінал або копію). Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Руденко Галину Володимирівну надати письмові пояснення щодо встановлених у цій ухвалі обставин. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Руденко Галину Володимирівну витребувані докази та письмові пояснення надати суду у строк до 07 травня 2024 року. Відповідачу, згідно статті 165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

29.04.2024 через кабінет Електронного Суду від представника позивача надійшли письмові пояснення (вх.№11178 від 29.04.2024). В той же день, від представника позивача надійшли аналогічні письмові пояснення через канцелярію суду (вх.№11271 від 29.04.2024).

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.05.2024 відкладено підготовче засідання на 22.05.2024.

20.05.2024 через кабінет Електронного Суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№12989 від 20.05.2024), а саме: Скорочений витяг з Єдиного реєстру довіреностей за № 52773483 від 16.05.2024 року.

В той же день, через кабінет Електронного Суду від представника Фізичної особи-підприємця Дзюби Тетяни Миколаївни надійшло клопотання (вх.№12985 від 20.05.2024) про витребування доказів, в якому просив суд витребувати належним чином завірену копію довіреності від 07.11.2023, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк О.А., номер в реєстрі: 3157, якою ФОП Руденко Галина Володимирівна уповноважила Начаряна Петра Акоповича діяти від її імені та представляти її інтереси з усіх без винятку питань, пов`язаних з веденням підприємницької діяльності.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.05.2024 клопотання представника Фізичної особи-підприємця Дзюби Тетяни Миколаївни (вх.№12985 від 20.05.2024) про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк О.А. належним чином завірену копію довіреності від 07.11.2023, номер в реєстрі: 3157, якою ФОП Руденко Галина Володимирівна уповноважила ОСОБА_1 діяти від її імені та представляти її інтереси з усіх без винятку питань, пов`язаних з веденням підприємницької діяльності.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.05.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 19.06.2024.

В той же день через кабінет Електронного Суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№13271 від 22.05.2024) про продовження строку для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

05.06.2024 через канцелярію суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк О.А. на виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 22.05.2024 надійшли витребувані докази разом із супровідним листом (вх.№14622 від 05.06.2024), а саме: належним чином завірена копія довіреності від 07.11.2023, зареєстрована в реєстрі за №3157.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.06.2024 у задоволенні клопотання представника Фізичної особи-підприємця Руденко Галини Володимирівни (вх.№13271 від 22.05.2024) про продовження строку для подання відзиву відмовлено з огляду на відсутність поважних причин пропуску такого строку.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 03.07.2024.

Присутня в судовому засіданні 03.07.2024 представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 03.07.2024 не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу та інформацією з КП "Діловодство спеціалізованого суду" про доставку електронного листа.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

З огляду на зазначене, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 03.07.2024 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промову присутніх учасників справи у судових дебатах, суд встановив наступне.

07.11.2023 між Фізичною особою-підприємцем Дзюбою Тетяною Миколаївною (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Руденко Галиною Володимирівною (покупець) було укладено договір поставки №07/11/23 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, постачальник зобов`язується протягом дії даного Договору постачати та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Поставка продукції здійснюється окремими партіями (п.1.2.Договору).

Покупець зобов`язується сповіщати постачальника про свій намір здійснити чергову закупівлю товару шляхом оформлення замовлення в якому зазначає кількість та асортимент товару. Замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонами формі (шляхом заповнення бланку замовлення, телефонним зв`язком, усно тощо) (п.2.1.Договору).

Постачальник на основі отриманого замовлення і за наявності товару на складі протягом 7 (семи) робочих днів складає перелік кількості, асортименту та ціни товару і надсилає його покупцю для узгодження (п.2.2.Договору).

Постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 5 (п`яти) днів з моменту затвердження сторонами замовлення (п.3.1.Договору).

Доставка товару здійснюється самовивозом (п.3.2.Договору).

Покупець здійснює приймання товару в кількості, вказаній в супровідних документах на товар, за якістю - згідно сертифікату якості виробника (п.3.3.Договору).

Постачальник, одночасно із передачею відповідної партії товару, надає покупцю чи уповноваженій ним особі видаткову накладну на передачу товару (п.3.4.Договору).

Приймання-передача товару здійснюється представниками обох сторін на складі доставки згідно наданих постачальником супроводжуючих документів на товар із підписанням відповідних накладних (п.3.5.Договору).

Перехід права власності на товар відбувається в момент фактичної передачі товару постачальником покупцю. Постачальник несе всі ризики загибелі, пошкодження, псування товару лише до моменту передачі товару покупцеві (п.3.6.Договору).

Обов`язки постачальника по передачі партії товару вважаються виконаними після передачі цієї партії товару покупцеві в місці знаходження постачальника або за погодженням сторін уповноваженій покупцем особі (в тому числі перевізнику) (п.3.7.Договору).

Покупець зобов`язаний перевірити зовнішній вигляд та кількість збірної тари (упаковок) в момент доставки товару. У випадку прийому товару без здійснення такої перевірки претензії щодо цілісності, неушкодженості та інші претензії, що стосуються зовнішнього вигляду якості та кількості збірної тари (упаковки) не розглядаються (п.3.8.Договору).

Підписанням цього Договору покупець свідчить, що особа, вказана в Додатку до даного договору, яка буде підписувати накладні, товарно-транспортні накладні про приймання товару від імені покупця, має відповідні повноваження на таке підписання та приймання товару в інтересах та на користь покупця. Відповідним додатком до цього Договору є довіреність від 07.11.2023 (посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк О.А., номер в реєстрі: 3157), якою покупець уповноважив ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на підписання накладних, товарно-транспортних накладних про приймання товару від імені покупця. Покупець не має права не сплачувати поставлений постачальником товар та відмовитися від його приймання на підставі відсутності відповідних повноважень у особи, яка підписала від його імені відповідні документи і прийняла товар в інтересах і на користь покупця (п.3.10.Договору).

Покупець засвідчує одержання товару шляхом підписання видаткової накладної. У разі виникнення претензії по кількості чи якості, вона повинна бути направлена постачальнику в письмовому вигляді засобами поштового зв`язку не пізніше 3 (трьох) календарних днів з моменту одержання товару. Постачальник може направити до покупця свого уповноваженого представника для розгляду претензії, про що складається акт огляду, який повинен бути підписаний обома сторонами не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання претензії постачальником. У випадку визнання претензії, постачальник зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів замінити неякісний товар чи відшкодувати покупцеві його вартість або здійснити допоставку товару - в разі недопоставки погодженого асортименту та (або) кількості товару (п.3.11.Договору).

Ціна одиниці товару та загальна вартість кожної партії в цілому вказується у товарних накладних на постачання товару, що є невід`ємною частиною даного Договору (п.4.1.Договору).

Загальна вартість Договору складається із суми всіх товарних накладних на постачання товару прийнятих та підписаних уповноваженими матеріально-відповідальними особами покупця протягом всієї дії даного Договору (п.4.2.Договору).

Усі розрахунки за цим Договором здійснюються винятково в національній валюті України - гривні, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника за кожну поставлену партію товару протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару покупцем на складі постачальника. Товар вважається оплаченим з моменту надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.4.3.Договору).

Згідно з п.5.2. Договору, покупець зобов`язаний приймати товар за кількістю та якістю в порядку і терміни, встановлені даним договором, оформивши при цьому відповідні документи; оплатити товар в розмірах і терміни, встановлені даним договором; проводити звірку взаємних розрахунків та підписувати акт звірки на протязі п`яти робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги покупця.

За порушення термінів здійснення розрахунків, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого чи несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення (п.6.3.Договору).

Усі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути при виконання даного договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами (п.8.1.Договору).

Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України (п.8.2.Договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2023 року (п.9.1.Договору).

Якщо жодна з сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору письмово не попередить іншу сторону про бажання розірвати Договір, то цей договір вважається пролонгованим на той же термін і на тих же умовах (п.9.2.Договору).

Договір підписано зі сторони постачальника Фізичною особою-підприємцем Дзюбою Тетяною Миколаївною особисто, а зі сторони покупця - Начарян П.А. за довіреністю №3157 від 07.11.2023, яка наявна в матеріалах справи.

Згідно довіреності №3157 від 07.11.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний облікової картки платника податків НОМЕР_2 , внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.03.2010, уповноважила ОСОБА_1 , діяти від її імені та представляти її інтереси, зокрема, у будь-яких підприємствах, установах, органах і організаціях незалежно від форм власності, підпорядкування та належності, з будь-яких питань, які необхідні для виконання цього доручення.

Як вбачається з матеріалів справи, Фізичною особою-підприємцем Дзюбою Тетяною Миколаївною було поставлено Фізичній особі-підприємцю Руденко Галині Володимирівні товар (моркву) згідно наступних видаткових накладних, а саме:

- за видатковою накладною №17 від 08.11.2023 позивач поставив відповідачу товар у кількості 1150 кг на суму 4 600,00 грн.;

- за видатковою накладною №18 від 13.11.2023 позивач поставив відповідачу товар у кількості 5270 кг на суму 21080,00 грн.;

- за видатковою накладною №21 від 14.11.2023 позивач поставив відповідачу товар у кількості 860 кг на суму 3440,00 грн.;

- за видатковою накладною №19 від 14.11.2023 позивач поставив відповідачу товар у кількості 1960 кг на суму 7840,00 грн.;

- за видатковою накладною №20 від 14.11.2023 позивач поставив відповідачу товар у кількості 2080 кг на суму 8320,00 грн.;

- за видатковою накладною №22 від 15.11.2023 позивач поставив відповідачу товар у кількості 2280 кг на суму 9120,00 грн.

Як вбачається з вищевказаних видаткових накладних, зазначений товар було отримано представником відповідача Начарян П.А. за довіреністю №3157 від 07.11.2023.

Згідно Акту звірки взаєморозрахунків за період: листопад 2023 року, який зі сторони відповідача підписано Начарян П.А. за довіреністю №3157 від 07.11.2023, сума заборгованості відповідача за видатковими накладними №17 від 08.11.2023, №18 від 13.11.2023, №21 від 14.11.2023, №19 від 14.11.202, №20 від 14.11.2023 та №22 від 15.11.2023 становить 66 080,00 грн.

Як стверджує позивач, фактично постачальником покупцю було поставлено в рамках Договору товар (моркву) у кількості 13 600 кг на суму 54 400,00 грн. Однак, відповідач дій по врегулюванню спору не вживає, товар не оплачує, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частинах 1,2 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було встановлено судом, 07.11.2023 між Фізичною особою-підприємцем Дзюбою Тетяною Миколаївною (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Руденко Галиною Володимирівною (покупець) було укладено договір поставки №07/11/23, відповідно до п.1.1. якого, постачальник зобов`язується протягом дії даного Договору постачати та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Договір підписано зі сторони постачальника Фізичною особою-підприємцем Дзюбою Тетяною Миколаївною особисто, а зі сторони покупця - Начарян П.А. за довіреністю №3157 від 07.11.2023, яка наявна в матеріалах справи.

Факт підписання Договору Начарян П.А. на підставі довіреності №3157 від 07.11.2023 від імені відповідача останні не спростовано.

Частиною 1 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.265 Господарського кодексу України договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.265 ГК України).

Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України (ч.3 ст.265 ГК України).

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч.1 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.2 ст.692 ЦК України).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач в повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання, передавши відповідачу товар (моркву) згідно наступних видаткових накладних, а саме:

- за видатковою накладною №17 від 08.11.2023 позивач поставив відповідачу товар у кількості 1150 кг на суму 4 600,00 грн.;

- за видатковою накладною №18 від 13.11.2023 позивач поставив відповідачу товар у кількості 5270 кг на суму 21080,00 грн.;

- за видатковою накладною №21 від 14.11.2023 позивач поставив відповідачу товар у кількості 860 кг на суму 3440,00 грн.;

- за видатковою накладною №19 від 14.11.2023 позивач поставив відповідачу товар у кількості 1960 кг на суму 7840,00 грн.;

- за видатковою накладною №20 від 14.11.2023 позивач поставив відповідачу товар у кількості 2080 кг на суму 8320,00 грн.;

- за видатковою накладною №22 від 15.11.2023 позивач поставив відповідачу товар у кількості 2280 кг на суму 9120,00 грн.

Як вбачається з вищевказаних видаткових накладних, зазначений товар було отримано представником відповідача Начарян П.А. за довіреністю №3157 від 07.11.2023.

Згідно п.4.3. Договору усі розрахунки за цим Договором здійснюються винятково в національній валюті України - гривні, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника за кожну поставлену партію товару протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару покупцем на складі постачальника. Товар вважається оплаченим з моменту надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Вказаний товар було отримано уповноваженим представником відповідача без жодних зауважень чи заперечень. доказів протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином остаточний платіж відповідач повинен був здійснити:

- за видатковою накладною №17 від 08.11.2023 на суму 4 600,00 грн. у строк до 22.11.2023;

- за видатковою накладною №18 від 13.11.2023 на суму 21080,00 грн. у строк до 27.11.2023;

- за видатковою накладною №21 від 14.11.2023 на суму 3440,00 грн. у строк до 28.11.2023;

- за видатковою накладною №19 від 14.11.2023 на суму 7840,00 грн. у строк до 28.11.2023;

- за видатковою накладною №20 від 14.11.2023 на суму 8320,00 грн. у строк до 28.11.2023;

- за видатковою накладною №22 від 15.11.2023 на суму 9120,00 грн. у строк до 29.11.2023.

Однак доказів оплати вищезазначеного товару матеріали справи не містять.

Як стверджує позивач, сума заборгованості відповідача становить 54 400,00 грн.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували наявність перед позивачем заборгованості з оплати за товар, отриманий згідно видаткових накладних №17 від 08.11.2023, №18 від 13.11.2023, №21 від 14.11.2023, №19 від 14.11.2023, №20 від 14.11.2023 та №22 від 15.11.2023, керуючись приписами ст.526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано пред`явлено позов про стягнення суми боргу з відповідача у розмірі 54 400,00 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 798,81 грн.

Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 Цивільного кодексу України).

Згідно зі частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Відповідальність у вигляді пені та штрафу передбачена пунктом 6.3. Договору, згідно якого за порушення термінів здійснення розрахунків, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого чи несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення.

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки пені судом встановлено, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично вірно та у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 168,65 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних суд встановив, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично вірно та у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїс-Матеос проти Іспанії від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене, беручи до уваги принцип змагальності сторін, враховуючи стандарт переваги більш вагомих доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Дзюби Тетяни Миколаївни до Фізичної особи-підприємця Руденко Галини Володимирівни про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Руденко Галини Володимирівни ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Дзюби Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) суму основного боргу за договором поставки №07/11/23 від 07.11.2023у розмірі 54 400 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста) грн. 00 коп., пеню у розмірі 1 798 (одна тисяча сімсот дев`яносто вісім) грн. 81 коп., 3% річних у розмірі 168 (сто шістдесят вісім) грн. 65 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 17 липня 2024 року об 10:00 годині.

Відповідачу протягом 5 днів надати суду докази понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "15" липня 2024 р.

Суддя Т.О. Пономаренко