ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

10 липня 2024 року Справа № 915/954/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали

заяви Фізичної особи-підприємця Степанової Зої Валеріївни від 12.06.2024 про розстрочення виконання рішення у справі №915/954/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС ПОЗИКА (бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133, , електронна пошта: )

про стягнення з Фізичної особи-підприємця Степанової Зої Валеріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

заборгованості за Договором №364762-КС-002 від 19.12.2021 в розмірі 54760,81 грн, з яких: 38873,43 грн прострочені платежі по тілу кредиту, 15887,38 грн прострочені платежі по процентах, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 214,72 грн.

за участі представників учасників справи:

від заявника: Степанова З.В.,

від позивача: не з`явився,

встановив:

21.06.2023 Господарським судом Миколаївської області у справі №915/954/23 видано судовий наказ про стягнення з Фізичної особи-підприємця Степанової Зої Валеріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС ПОЗИКА (бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133, , електронна пошта: заборгованість за Договором №364762-КС-002 від 19.12.2021 в розмірі 54760,81 грн, з яких: 38873,43 грн прострочені платежі по тілу кредиту, 15887,38 грн прострочені платежі по процентах, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 214,72 грн.

03.07.2024 на адресу суду надійшла заява боржника від 12.06.2024 про розстрочення на 12 (дванадцять) місяців рівними щомісячними платежами виконання судового наказу Господарського суду Миколаївської області у справі №915/954/23 про стягнення заборгованості за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС ПОЗИКА (бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133, ) до фізичної особи-підприємця Степанової Зої Валеріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заяву обґрунтовано неможливістю виконати судовий наказ у повному обсязі у зв`язку із складними життєвими обставинами, скрутним фінансовим становищем, введенням воєнного стану в Україні через військову агресію Російської Федерації, що є форс-мажорною обставиною згідно листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 та є свідченням того, що невиконання зобов`язань перед заявником у встановлений термін виникло внаслідок непереборної сили. Боржниця зазначає, що робить усе можливе для погашення заборгованості, але не має можливості зробити це одразу у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.07.2024 судове засідання для розгляду заяви Фізичної особи-підприємця Степанової Зої Валеріївни від 12.06.2024 про розстрочення виконання рішення у справі №915/954/23 призначено на 10 липня 2024 року об 11:45 год.

04.07.2024 та 10.07.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС ПОЗИКА подано до суду заперечення на клопотання ОСОБА_1 .

Стягувач просить суд:

- прийняти ці заперечення, долучити їх до матеріалів судової справи, та врахувати викладену у них інформацію при вирішенні судової справи;

- у задоволенні клопотання про долучення доказів та заяви сторони Заявника (Відповідача) про розстрочення виконання рішення суду відмовити у повному обсязі;

- не брати до увагу під час розгляду та вирішення питання щодо розстрочення виконання рішення суду клопотання сторони Відповідача про долучення доказів у справі;

- розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «Бізнес Позика».

Стягувач вважає, що заява не підлягає задоволенню, оскільки представником відповідача (заявника) не обґрунтовані обставини, що істотно ускладнюють виконання ним рішення суду або роблять його неможливим. Представником відповідача (заявника) були повторно надані відомості щодо доходів відповідача (заявника) за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2023 року, не надані жодні докази щодо доходів відповідача (заявника) за 2024 рік та докази відсутності офіційного працевлаштування у 2024 році.

Стягувач також звертає увагу суду на те, що клопотання начебто представника відповідача жодним чином не підписано, а також направлено з невідомої електронної адреси. Електронною адресою представника відповідача (заявника) у клопотанні про долучення доказів зазначено « @mail.gov.ua», при цьому вищезазначене клопотанні надійшло з невідомої електронної адреси «», не було додано жодних копій документів, які підтверджують повноваження Карташова Артема Геннадійовича на представництво інтересів ФОП Степанової Зої Валеріївни.Через порушення стороною відповідача встановлених ч. 2 ст. 170 ГПК України вимог до клопотання, стягував просить суд відмовити стороні відповідача у долученні доказів та розстроченні виконання рішення суду.

10.07.2024 ОСОБА_1 подано до суду клопотання про долучення до справи доказів та врахувати їх при розгляді заяви, а саме:

- довідки про зареєстроване місце проживання Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 28.11.2023 за №23092-07-05;

- довідки форми 5 за №538 від 08.07.2024 щодо перебування на військовій службі сина;

- відомостей з державного реєстру фізосіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 08.07.2024 за №1402-24-04503.

Крім того, ОСОБА_1 просить суд заяву про розстрочення виконання судового наказу на 12 місяців задовольнити.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заяву, просила суд її задовольнити.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши заяву про розстрочення виконання судового рішення, судом встановлено наступне.

Як зазначено вище, 21.06.2023 Господарським судом Миколаївської області у справі №915/954/23 видано судовий наказ про стягнення з Фізичної особи-підприємця Степанової Зої Валеріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС ПОЗИКА (бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133, , електронна пошта: заборгованість за Договором №364762-КС-002 від 19.12.2021 в розмірі 54760,81 грн, з яких: 38873,43 грн прострочені платежі по тілу кредиту, 15887,38 грн прострочені платежі по процентах, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 214,72 грн.

Заявою від 12.06.2024 боржниця просить суд розстрочити на 12 (дванадцять) місяців рівними щомісячними платежами виконання судового наказу Господарського суду Миколаївської області у справі №915/954/23 про стягнення заборгованості за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС ПОЗИКА (бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133, ) до фізичної особи-підприємця Степанової Зої Валеріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягувач проти задоволення заяви ОСОБА_1 заперечує, вважає, що боржницею не доведено скрутного фінансового становища, не надано доказів щодо доходів відповідача (заявника) за 2024 рік та доказів відсутності офіційного працевлаштування у 2024 році.

Проаналізувавши обставини справи та доводи сторін в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання судового наказу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 р. суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ГПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

За змістом наведених норм відстрочення та розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до п. 7.1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Тобто, законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Разом з тим, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Згідно зі ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, при вирішенні питання про відстрочку/розстрочку виконання рішення суд враховує не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але й такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки/розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання відстрочки або розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що відстрочка або розстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача, при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої відстрочки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У той же час, зважаючи на те, що 1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V), суд, який надає відстрочку виконання рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Суд зазначає, що в силу приписів ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Цей строк встановлений законом і суд не має права встановлювати інший термін відстрочки або розстрочки рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Частиною 4 зазначеної норми визначено, що судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Частиною 1 ст.155 ГПК України встановлено, що у судовому наказі зазначаються:

1) дата видачі наказу;

2) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який видав судовий наказ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стягувача та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, а також інші дані, якщо вони відомі суду, які ідентифікують стягувача та боржника;

4) посилання на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги;

5) сума грошових коштів, які підлягають стягненню;

6) сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника;

7) повідомлення про те, що під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті;

8) відомості про порядок та строки подання заяви про скасування судового наказу;

9) дата набрання судовим наказом законної сили;

10) строк пред`явлення судового наказу до виконання;

11) дата видачі судового наказу стягувачу.

З аналізу зазначеної норми витікає, що дата видачі судового наказу є датою ухвалення судового рішення.

Судовий наказ у справі №915/954/23 виданий 21 червня 2023 року, тому період його розстрочення не може перевищувати більше одного року та тривати більше ніж до 21.06.2024.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.07.20 у справі 908/1884/19 та від 20.09.2018 у справі № 905/2953/17.

ОСОБА_1 подано до суду заяву про розстрочення виконання судового наказу 01.07.2024, тобто поза межами річного строку, визначеного ч. 5 ст. 331 ГПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання судового наказу №915/954/23 від 21.06.2023.

Керуючись ст. 73, 74, 86, 232, 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Степанової Зої Валеріївни від 12.06.2024 про розстрочення виконання рішення у справі №915/954/23 - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 12.07.2024.

Суддя В.О.Ржепецький