ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2024 р. Справа№ 910/13122/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тарасенко К.В.

Кравчука Г.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.12.2023

у справі №910/13122/23 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

про стягнення 149 707,46 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про стягнення 149 707,46 грн страхового відшкодування, недоплаченого відповідачем відповідно до умов договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, за яким було застраховано автомобіль "Suzuki", д.н.з. НОМЕР_1 .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивовано тим, що зобов`язання з виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності №6021/400/004297 відповідачем виконано належним чином та в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі №910/13122/23 та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з неправильним застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. При цьому скаржник вказав, що оскільки, не були пошкоджені складові частини кузова, оперення кузова, кабіни, рами, а тому не має причин для застосування КФЗ. Також апелянт зазначив, що наданий відповідачем Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 16-D/13/57 від 17.12.2020 р., в якому розмір матеріального збитку, заданого власнику пошкодженого ТЗ, склав 322 521,84 грн. з ПДВ (268 768,20 грн. без ПДВ), при цьому КФЗ = 0,3, був зроблений без фактичного огляду автомобіля та на підставі Акту виконаних робіт № SL-2004362 від 10.11.2020 р.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2023 апеляційну скаргу у справі №910/13122/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., Кравчук Г.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2024 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

29.02.2024 матеріали справи №910/13122/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2024, у зв`язку з перебуванням Тищенко О.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/13122/23.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2024, справу №910/13122/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі №910/13124/23. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що 8.05.2020 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" було укладено та підписано Страхове свідоцтво № 886/20-Т/Ц2-1159 від 18.05.2020 до Генерального договору № 140/17-Т/Ц2 від 17.03.2017, відповідно до якого ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди внаслідок експлуатації транспортного засобу "Scania G440", д.н.з. НОМЕР_2 .

14.10.2020 на а/дорозі М-06 - Київ - Чоп, 138 км, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Suzuki SX-4", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , автомобіля "Scania G440", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля "Tad Classic 30-3", д.н.з. НОМЕР_3 .

ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля "Suzuki SX-4", д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується постановою Дарницького районного суду міста Києва від 20.11.2020 у справі №753/17848/20.

Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки "Scania G440", д.н.з. НОМЕР_2 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток.

Згідно з рахунком ТОВ "Сканія Україна" №SL-2003125 від 16.10.2020 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 435 405,86 грн.

ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" визнало ДТП страховим випадком та відповідно до умов Договору здійснило розрахунок, згідно з яким сума страхового відшкодування складала 425 698,57 грн (з вирахуванням безумовної франшизи в розмірі 9 707,29 грн).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Suzuki SX-4", д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП застрахована відповідачем за полісом №ЕР/200190550, яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130 000,00 грн, франшиза 0,00 грн).

У порядку прямого врегулювання збитків ПрАТ "СК "Універсальна" компенсувало позивачу 130 000,00 грн страхового відшкодування, виплаченого у зв`язку з пошкодженням ТЗ, відповідно до полісу №ЕР/200190550.

Позивач на підставі страхового акту № 006.02673020-1 сплатив на рахунок ТОВ "Сканія Україна" страхове відшкодування в розмірі 295 698,57 грн платіжним дорученням №58446270 від 29.10.2020.

Крім того, між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності № 6021/400/004297 (далі - Договір).

Згідно з п. 10.8.1 Договору при настанні страхового випадку Страховик відшкодовує у разі пошкодження транспортного засобу третьої особи - витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку Потерпілих (третіх) осіб унаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місяця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України, за виключенням територій, визначених п. п. 7.2.6, 7.2.7 цього Договору.

ТОБ "Сканія Україна" за замовленням Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" було проведено огляд пошкодженого автомобіля SCANIA G440, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складено рахунок № SL-2003125 від 16.10.2020, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту склала 435 405,86 грн.

02.07.2021 відповідач на підставі Договору сплатив позивачу 190 646,51 грн платіжним дорученням №8706.

Такий розмір страхового відшкодування відповідачем визначено відповідно до страхового акту № 006.02673020-1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля.

Позивач заперечуючи проти врахування коефіцієнту фізичного зносу в даному випадку вважав такі доводи відповідача необґрунтованими, що зумовило звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як вбачається з матеріалів справи, на замовлення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" було складено Висновок експертного автотоварознавчого дослідження №16-D/13/57, відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого ТЗ, складає 322 521,84 грн з ПДВ (268 768,20 грн без ПДВ).

У цьому висновку експерт визначив коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля в розмірі 0,3 на підставі п. 7.39 Методики автоварознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Вказане обґрунтовано тим, що автомобіль "Scania G440", д.н.з. НОМЕР_2 , вже мав сліди відновлювального ремонту, що підтверджуються рахунками СТО ТОВ "Сканія Україна" та інформацією з ЦБД МТСБУ.

Позивач проти врахування коефіцієнту фізичного зносу заперечує, посилаючись на те, що пошкодження у попередніх ДТП не підлягають врахуванню для визначення коефіцієнта фізичного зносу, а надані відповідачем рахунки СТО не підтверджують відновлення ремонтом саме кузовних складових.

Відповідно до статті 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України "Про страхування" настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно зі статтею 29 Закону в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом статті 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика), відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 якої відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Згідно з п. 7.36. Методика ринкова вартість окремої складової частини враховує її комплектність і фактичний технічний стан, умови, у яких вона експлуатувалася (зберігалася), особливості кон`юнктури ринку регіону. Ринкова вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначається за формулою: ССЗ=Цс (1-ЕЗ), де: ССЗ - вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, грн; Цс - ціна нової складової частини, грн; ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу.

У п. 7.37. Методики наведено формулу розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ЕЗ.

Відповідно до п. 7.38 Методики значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;

5 років - для мототехніки.

Згідно з п. 7.39. Методики винятками стосовно використання зазначених вимог є:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики;

ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 2 до цієї Методики.

Суд зазначає, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується участь автомобіля "Scania G440", д.н.з. НОМЕР_2 , в інших ДТП, в яких цей ТЗ отримував пошкодження, що підтверджується рахунками СТО, з яких вбачається перелік деталей та робіт, які виконувались до даної ДТП.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази з урахуванням приписів ст.ст. 76-79 ГПК України, колегія суддів зазначає про те, що висновки експерта Урусова С.В., викладені у висновку експертного автотоварознавчого дослідження №16-D/13/57, відповідають дійсним обставинам справи та враховують попередні пошкодження ТЗ в ДТП.

У свою чергу наданий позивачем звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням ТЗ, №1868/20 від 22.10.2020, не спростовує висновку про необхідність застосування коефіцієнт фізичного зносу на підставі п. 7.39 Методики, оскільки в цьому звіті відсутні будь-які відомості про обізнаність оцінювача про попередні ДТП та визначення коефіцієнта фізичного зносу з урахуванням попередніх пошкоджень ТЗ.

Наведене спростовує доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність причин для застосування до пошкодженого автомобіля КФЗ.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши в сукупності зібрані в матеріалах справи докази, місцевий суд дійшов правомірного висновку про те, що зобов`язання з виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності № 6021/400/004297 відповідачем виконано належним чином та в повному обсязі, з огляду на що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо тверджень скаржника, викладених в апеляційній скарзі про те, що наданий відповідачем Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 16-D/13/57 від 17.12.2020 р, був зроблений без фактичного огляду автомобіля та на підставі Акту виконаних робіт № SL-2004362 від 10.11.2020 р, то вони відхиляються колегією суддів, оскільки не підтверджені належними доказами та не спростовують правомірних висновків суду про відповідність експертного висновку фактичним обставинам справи та про необхідність застосування до пошкодженого автомобіля коефіцієнту фізичного зносу на підставі п. 7.39 Методики.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування".

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі №910/13122/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування".

Матеріали справи №910/13122/23 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді К.В. Тарасенко

Г.А. Кравчук