ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/2523/22 (644/2218/24)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1
до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод"
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод"
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшла справа №644/2218/24 за підсудністю з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова (суддя Клименко А.М.) за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 103660,90 грн, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 57202,23 грн, витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн, 25,00 грн - комісія банку за переказ судового збору, витрати Укрпошти в сумі 120,00 грн та моральної шкоди в сумі 10000 грн, а всього 177219,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з позивачка працювала у відповідача на посаді шліфувальника і була звільнена за власним бажанням 06.11.2023 на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільнені позивача відповідачем не був проведений остаточний розрахунок, а також не повідомлені про нараховані суми, які належать виплаті при звільненні.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова (суддя Клименко А.М.) від 11.04.2024 позовну заяву (справу) №644/2218/24 передано за підсудністю до Господарського суду Харківської області.

В провадженні Господарського суду Харківської області у складі судді Міньковського С.В. перебуває справа про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" №922/2523/22.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

03.05.2024 матеріали цивільної справи надійшли до Господарського суду Харківської області.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.05.2024 позовна заява в межах справи про банкрутство (вх. №1576/24 від 03.05.2024) передана на розгляд судді Міньковському С.В.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.05.2024 позовну заяву залишено без руху.

13.05.2024 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, з доказами доплати судового збору.

16.05.2024 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, з доказами направлення позовної заяви разом з додатками на адресу відповідача.

Ухвалою від 20.05.2024 господарський суд прийняв позовну заяви до розгляду; відкрив провадження у справі № №922/2523/22 (644/2218/24); ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; встановив відповідачу згідно зі ст.ст. 250, 251 ГПК України строк 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з доказами їхнього надсилання (надання) позивачу.

Цією ж ухвалою суд встановив позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України строк 5 календарних днів з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив з доказами її надсилання (надання) відповідачу та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав відзив на позову заяву, в якому частково визнає позов, а саме в частині стягнення заробітної плати в розмірі 105207,47 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за шість місяців затримки та несплати заборгованості по заробітній платі в розмірі 28408,32 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн, витрати Укрпошти в розмірі 120,00 грн, судового збору в розмірі 1226,20 грн, стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн заперечує в повному обсязі, оскільки на думку відповідача позивачем не надано жодного доказу наявності моральних страждань, на підставі яких підтверджується факт настання моральної шкоди (доказів свідків, актів медичного обстеження тощо), а також надав довідку про стан заборгованості.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ВИСНОВОК СУДУ.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як вже зазначалось судом вище, ОСОБА_1 працювала на ПрАТ "Харківський підшипниковий завод" на посаді шліфувальника четвертого розряду в штампо-інструментальному виробництві з 10.09.2003 та була звільнена 06.11.2023 на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується даними трудової книжки.

Позивач зазначає, що з часу звільнення 06.11.2023 і на цей час підприємство має заборгованість перед нею із заробітної плати у розмірі 103660,90 грн за період з 1 січня 2021 року по січень 2022 включно, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за шість місяців затримки та не сплати заборгованості по заробітній платі у розмірі 57202,23 грн.

Відповідачем надана довідка №22/05/24-1 від 22.05.2024 р. з якої вбачається, що станом на момент звільнення заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 складала 105207,47 грн (сума до виплати з якої вже утримані ВЗ та НДФЛ), а саме:

квітень 2021 - 6308,04 грн, травень 2021 - 8400,26 грн, червень 2021 - 10788,08 грн, липень 2021 - 9109,36 грн, серпень 2021 - 7999,12 грн, вересень 2021 11753,66 грн, жовтень 2021 - 7919,88 грн, листопад 2021 - 9742,51 грн, грудень 2021 - 6429,19 грн, січень 2022 - 5875,27 грн, лютий 2022 - 6321,57 грн, березень 2022 - 2670,16, листопад 2023 - 11890,37 (компенсація невикористаної відпустки), у зв`язку з чим станом на 21.05.2024 р. заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 105207,47 грн.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Так, згідно статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

За приписами ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено судом, відповідач при звільненні ОСОБА_1 не здійснив виплату всіх сум, що належать їй від підприємства.

Відповідно до ч. 4 статті 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки заявлена позивачем сума заборгованості підтверджена наявними доказами в матеріалах справи в повному обсязі, за відсутності у матеріалах справи доказів сплати вказаної заборгованості, враховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України суд приходить до висновку, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 103660,90 грн.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки.

За правилами статті 117 КЗпП України (в редакції Закону N 2352-IX від 01 липня 2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Матеріалами справи підтверджується, що в день звільнення (06.11.2023) заробітна плата не була виплачена, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, який на час ухвалення рішення позивачу не виплачений, іншого суду не доведено.

Середній заробіток працівника, відповідно до статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці", визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно абзацу 3 пункту 2 розділу II Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Як встановлено судом, відповідно до Наказу-постанови №265/80 від 04.03.2019 на підприємстві АТ "ХАРП" встановлено неповна робоча неділя з робочими днями - понеділок, вівторок, середа, червер; п`ятниця є вихідним днем на підприємстві.

Крім того, судом встановлено, що позивачем невірно розраховано суму середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні, а саме розрахункову одиницю обрано середньомісячну заробітну плату замість середньоденного заробітку. Тобто позивачем було здійснено розрахунок наступним чином: 95337,05 грн (сума заробітної плати за 10 місяців) : 10 місяців = 9533,70 (середньомісячна заробітна плата) * 6 місяців = 57202,23 грн.

Згідно довідки відповідача №22/05/24-2 від 22.05.2024 розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 350,72 грн, а також помилковим є розрахунок позивача робочих днів, який з урахуванням наказу підприємства про скорочену робочу неділю та обмеженням нарахування середнього заробітку в шість місяців з 07.11.2023 р., здійснений судом самостійно та складає 81 день (з 07.11.2023 по 27.03.2024).

Враховуючи кількість днів затримки та середньоденну заробітну плату, сума середнього заробітку за період з 07.11.2023 по 27.03.2024 становить 28408,32 грн (81 робочих днів затримки) х 350,72 грн (середньоденний заробіток)).

З урахуванням довідки відповідача, суд погоджується з розрахунком відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки при звільненні в розмірі 28408,32 грн відповідача, та вважає що вищевказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини четвертої статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У той же час, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами завдання відповідачем моральної шкоди, яка призвела до погіршення або позбавлення можливості реалізації позивачем своїх звичок і бажань, висновку лікарів про погіршення стану здоров`я позивача, а також рахунків, які б вказували на те, що у позивача є заборгованість за комунальні платежі, інші негативних наслідки морального характеру, крім того позивачем не надано доказів, що всі вищевказані обставини виникли саме через відповідача.

Враховуючи те, що вимоги позову в цій частині не обґрунтовані належним чином та не доведені жодними доказами, суд дійшов висновку в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 10000,00 грн моральної шкоди відмовити.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Стаття 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (стаття 126 ГПК України).

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

Пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлює, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Верховний Суд у додатковій постанові від 03.10.2023 у справі №922/2417/22 вказав, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч.4 ст.126 ГПК (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК, а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Суд звертає увагу, що згідно з ч.5 ст.129 ГПК під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В позовній заяві зазначено, що позивач понесла витрати на оплату правової допомоги в розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження таких витрат позивачем надана квитанція про оплату правової допомоги на суму 5000,00 грн (без дати), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №190 від 29.06.1993 р., виданий на ім`я Булгакової Г.М., акт виконаних робіт від 27.03.2024 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав витрати на правничу допомогу частково у сумі 4000,00 грн, вважає суму 5000,00 грн завищеною та такою, що не відповідає обсягу наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що зазначений позивачем розмір витрат на правову допомогу, не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема не надано договору від 04.03.2024 року на який посилаються сторони у акті виконаних робіт від 27.03.2024 року, крім того позовна заява підписана особисто позивачем ОСОБА_1 , в зв`язку з чим відмовляє в цій частині позовних вимог в повному обсязі.

Понесені позивачем витрати за користування послугами АТ "Укрпошта" підтверджені наданими до суду доказами, а саме фіскальними чеками АТ "Укрпошта" від 04.03.2024 р., 05.03.2024 р. та не заперечуються відповідачем, у зв`язку з чим є обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги про стягнення заробітної плати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід бюджету судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

А судовий збір, сплачений позивачем за вимогу про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача в сумі 1280,02 грн.

Керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 13, 14, 74, 76-78, 86, 129, 232, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, пр. Індустріальний, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 103660,90 грн заробітної плати за період з січня 2021 по січень 2022 р., без вирахування з цієї суми податків та обов`язкових платежів при її виплаті, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 28408,32 грн, 120,00 грн поштових витрат та 1280,02 грн судового збору. Всього 133469,24 грн.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, пр. Індустріальний, 3, ) в дохід державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління казначейства у м. Києві, , рахунок UA0026001, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) 3028 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову - відмовити.

5. Рішення направити позивачу, відповідачу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "12" липня 2024 р.

Суддя С.В. Міньковський