ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/1353/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Богацької Н.С., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Клюкін К.І., посвідчення №073395 від 01.03.2023;

від позивача (Одеської обласної ради) не з`явився;

від позивача(Управління обласної ради з майнових відносин) - не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.03.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

у справі №916/1353/24

за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі:

1) Одеської обласної ради;

2) Управління обласної ради з майнових відносин;

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Простір натхнення

про стягнення заборгованості в сумі 10 874 402,72 грн., розірвання договору оренди та зобов`язання звільнити і повернути Управлінню обласної ради з майнових відносин домоволодіння,-

головуючий суддя Мостепаненко Ю.І.

місце прийняття ухвали: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 16.07.20234 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської обласної ради та Управління обласної ради з майнових відносин до Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення», в якій просив суд:

1) стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди пам`ятки культурної спадщини, визнаного укладеним рішенням Господарського суду Одеської області від 23.10.2020 у справі № 916/22 72/20, в розмірі 8 915 335,76 грн., пеню в розмірі 1 689 835,98 грн. та 3% річних в розмірі 269 230,98 грн., які з урахуванням пункту 3.5. договору розподілити наступним чином:

- 30% орендної плати та 100% ПДВ у розмірі 3736296,95 грн. на користь Управління обласної ради з майнових відносин,

- 70 % орендної плати у розмірі 5179 038,81 грн., пеню в розмірі 1 689 835,98 грн. та 3% річних в розмірі 269 230,98 грн. стягнути на користь Одеської обласної ради до обласного бюджету;

2) розірвати договір оренди пам`ятки культурної спадщини, визнаний укладеним між Управлінням обласної ради з майнових відносин та ТОВ «Простір натхнення» згідно з рішенням Господарського суду Одеської області від 23.10.2020 у справі № 916/2272/20;

3) зобов`язати ТОВ «Простір натхнення» звільнити і повернути Управлінню обласної ради з майнових відносин домоволодіння, в тому числі: нежитлову будівлю - пам`ятку культурної спадщини місцевого значення, убиральню, вимощення, огорожу та ворота, загальною площею 3183,70 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, за актом приймання- передачі.

Також, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури просив суд стягнути з ТОВ «Простір натхнення» витрати по сплаті судового збору.

Разом з позовною заявою 28.03.2024 Заступником керівника Одеської обласної прокуратури було подано до господарського суду заяву про забезпечення позову в порядку ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення» в розмірі 10 874 402,61 грн., які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках відповідача, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заступник керівника Одеської обласної прокуратури зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення» станом на подачу заяви значиться зареєстрованим та в процесі припинення не перебуває, продовжує вести господарську діяльність, витрачаючи кошти не для здійснення розрахунків з позивачем. Натомість, ТОВ «Простір натхнення» - в порушення норм чинного законодавства та умов зазначеного договору - зі свого боку узяті на себе зобов`язання не виконує, орендну плату не сплачує, через що за період з грудня 2021 року по січень 2024 року виникла заборгованість у розмірі 10 874 402,61 грн.

Отже, на думку прокурора, якщо відповідач розпорядиться грошовими коштами з іншою метою, ніж погашення боргу перед позивачем, виконання судового рішення у разі задоволення позову буде неможливим або істотно утрудненим.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.03.2024 у справі №916/1353/24 (суддя Мостепаненко Ю.І.) у задоволенні заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову (вх.№2-499/24 від 28.03.2024р.) відмовлено.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що у поданій заяві прокурором, крім обставин ведення господарської діяльності, не наводиться жодних інших обставин, не зазначається про жодні дії відповідача, які свідчитимуть про неможливість виконання рішення суду у разі його задоволення. Також, суд виходив з того, прокурором в заяві про забезпечення позову не наведено достатньо обґрунтованого припущення, що кошти (майно), наявні у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, можуть зникнути або зменшитися на момент виконання рішення.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.03.2024 по справі №916/1353/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор вказує, що оскаржувана ухвала суду прийнята з порушеннями норм ст.ст. 3,136,137,140,236 ГПК України.

Прокурор зазначає, що предметом спору у справі, зокрема, є стягнення заборгованості з орендної плати за користування майном територіальних громад у розмірі 10 874 402,61 грн. Разом з тим, судом не надано оцінки тим обставинам, що з долучених до заяви доказів вбачається, що сума боргу в 21 раз перевищує суму статутного капіталу відповідача.

Відповідно до даних фінансової звітності ТОВ «Простір натхнення» за 2022 рік прибутку та доходів не отримувало. Станом на дату подання зави свідоцтво ПДВ у останнього анульовано. У відповідача також відсутнє майно, на яке можливо було б накласти стягнення.

Отже, накладення арешту на рахунки відповідача є єдиним можливим та дієвим видом забезпечення позову в частині вимог про стягнення боргу.

Враховуючи викладене, а також наведені обставини прокурор вважає, що обґрунтованим є накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Простір натхнення».

Прокурор зазначає, що забезпечення позову в даному випадку виступає запорукою виконання рішення суду, у разі ухвалення його на користь прокурора, а тому вимоги про забезпечення позову є співмірними позовним вимогам.

Таким чином прокурор вважає, що судом першої інстанції не враховано, що такий захід забезпечення позову як арешт рахунків відповідача, має на меті запобігти невиправданому порушенню прав та інтересів позивачів, тобто у разі невжиття таких заходів це може істотно ускладнити ефективний захист їх прав та інтересів, за захистом яких звернувся прокурор до суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали оскарження ухвали від 29.03.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/1353/24. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.03.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/1353/24 до надходження матеріалів оскарження з Господарського суду Одеської області.

25.04.2024 матеріали оскарження ухвали №916/1353/24 отримані Південно-західним апеляційним господарським судом.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.03.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/1353/24 залишено без руху. Зобов`язано заступника керівника Одеської обласної прокуратури протягом 10 (десяти) днів з дня отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, усунути недоліки, встановлених при поданні апеляційної скарги, а саме: надати до суду докази сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі за подання апеляційної скарги у сумі 3028,00 грн.

Разом з тим, згідно наказу в.о. голови суду від 09.05.2024 №114-в головуючий суддя Колоколов С.І. з 09.05.2024 по 10.05.2024 перебував у відпустці. Крім того, згідно наказу в.о. голови суду від 13.05.2024 №115-в головуючий суддя Колоколов С.І. з 13.05.2024 по 24.05.2024 перебував у відпустці.

23.05.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від заступника керівника Одеської обласної прокуратури надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі за подання апеляційної скарги у сумі 3028,00 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.03.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/1353/24; призначено розгляд апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури на 27 червня 2024 року о 14:00 год.

Разом з тим, суддя зі складу колегії суддів, яка не є суддею-доповідачем Ярош А.І. 21.06.2024 по 23.07.2024 відповідно до наказу голови Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2024 №148-в перебуває у відпустці, у зв`язку з чим судове засідання призначене на 27.06.2024 не відбулось. У зв`язку з вищевикладеним 05.07.2024 за розпорядженням керівника апарату суду №176 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1353/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2024 для розгляду апеляційної скарги у справі №916/1353/24 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Колоколова С.І., суддів Богацької Н.С., Савицького Я.Ф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2024 прийнято справу №916/1353/24 до провадження та розпочати апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Богацької Н.С., Савицького Я.Ф. Призначено розгляд апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури до розгляду на 16 липня 2024 року о 14:30 год.

Учасники справи своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиву на апеляційну скаргу не надали, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 16.07.2024 представник скаржника апеляційну скаргу підтримав.

Представники позивачів та відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних представників, за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та не оспорено учасниками справи наступні обставини.

У березні 2024 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської обласної ради та Управління обласної ради з майнових відносин до Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення», в якій просив суд:

1) стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди пам`ятки культурної спадщини, визнаного укладеним рішенням Господарського суду Одеської області від 23.10.2020 у справі № 916/22 72/20, в розмірі 8 915 335,76 грн., пеню в розмірі 1 689 835,98 грн. та 3% річних в розмірі 269 230,98 грн., які з урахуванням пункту 3.5. договору розподілити наступним чином:

- 30% орендної плати та 100% ПДВ у розмірі 3736296,95 грн. на користь Управління обласної ради з майнових відносин,

- 70 % орендної плати у розмірі 5179 038,81 грн., пеню в розмірі 1 689 835,98 грн. та 3% річних в розмірі 269 230,98 грн. стягнути на користь Одеської обласної ради до обласного бюджету;

2) розірвати договір оренди пам`ятки культурної спадщини, визнаний укладеним між Управлінням обласної ради з майнових відносин та ТОВ «Простір натхнення» згідно з рішенням Господарського суду Одеської області від 23.10.2020 у справі № 916/2272/20;

3) зобов`язати ТОВ «Простір натхнення» звільнити і повернути Управлінню обласної ради з майнових відносин домоволодіння, в тому числі: нежитлову будівлю - пам`ятку культурної спадщини місцевого значення, убиральню, вимощення, огорожу та ворота, загальною площею 3183,70 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, за актом приймання- передачі.

Також, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури просив суд стягнути з ТОВ «Простір натхнення» витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог заступник прокурора посилається на наступні обставини.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.10.2020, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 у справі № 916/2272/20 визнано укладеним між Управлінням обласної ради з майнових відносин та ТОВ «Простір натхнення» договір оренди майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області нежитлової будівлі площею 3183,70 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, державну реєстрацію права оренди за яким проведено 09.03.2021.

На виконання умов договору оренди Управління обласної ради з майнових відносин зі свого боку передало, а ТОВ «Простір натхнення» прийняло домоволодіння, в тому числі нежитлову будівлю площею 3183,70 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, про що між сторонами 20.10.2021 підписано акт приймання-передачі майна.

Згідно з п. 9.1. договору оренди нерухоме майно передано у користування на 49 років.

Однак, як встановлено прокуратурою, умови договору оренди майна з боку орендаря - ТОВ «Простір натхнення» не виконуються, зокрема: не виконуються вимоги пункту 3.1. договору оренди майна щодо внесення орендної плати; пунктів 4.8., 4.9. договору щодо укладення та поновлення договорів страхування орендованого майна; пункту 4.15. договору щодо укладення охоронного договору на пам`ятку архітектури; пункту 4.24 договору щодо здійснення протягом року ремонтно-реставраційних робіт у пам`ятки архітектури. Відповідні дані про неналежне виконання відповідачем умов договору оренди містяться у відповіді Управління обласної ради з майнових відносин від 22.02.2024 за № 03/506/24, а також у відповіді Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 14.02.2024 за № 475/01-33/2-24/148.

Так, прокурор вказує, що з приводу невиконання наведених умов договору оренди майна Управлінням обласної ради з майнових відносин на адресу відповідача 15.08.2022, 09.09.2022, 15.05.2023, 12.09.2023 направлялись претензії з вимогами виконати умови договору, а також сплатити розмір заборгованості з орендної плати. Згідно з довідкою про заборгованість з орендної плати за користування комунальним майном, наданою Управлінням обласної ради з майнових відносин, заборгованість з орендної плати за період з грудня 2021 року по січень 2024 року усього становить 10 874 402,61 грн, з яких 8 915 335,76 грн - заборгованість з орендної плати, 1689835,98 грн. - нарахована пеня відповідно до пункту 3.3. договору, а також 269 230,87 грн. - 3% річних. Однак, відповідачем претензії залишені без виконання та станом на 01.03.2024 загальна сума боргу за договором оренди не змінилась і становить 10 874 402,61 грн., також інші умови договору залишаються не виконаними.

Відповідно до відповіді Управління обласної ради з майнових відносин від 22.02.2024 за № 03/5 06/24 відповідачем не надано договори страхування майна з 30.11.2022, тобто за 2023 рік і початок 2024 року, що є порушенням пунктів 4.8., 4.9. договору оренди.

Також прокурор вказує, що згідно листа Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 14.02.2024 за № 475/01-3 3/2-24/148 вимоги пункту 4.15. договору оренди залишились невиконаними відповідачем, оскільки охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини укладено лише у 2019 році між тоді ще Управлінням культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та Управлінням обласної ради з майнових відносин.

З наданих відповідей прокурор вбачає відсутність інформації про надання погодження на проведення ремонтно-реставраційних робіт на зазначеному об`єкті, що свідчить про невиконання відповідачем вимог пункту 4.24 договору оренди комунального майна.

Відповідно до умов договору оренди невиконання кожного окремого із наведених пунктів договору є підставою для його розірвання, що прямо передбачено у пунктах 3.6., 4.10., 4.15., 4.24. останнього.

Пунктом 8.6. договору передбачено, що у випадку невиконання умов договору орендодавець має право ініціювати питання щодо розірвання договору.

Враховуючи невиконання відповідачем умов договору оренди комунального майна щодо внесення орендної плати у строки і розмірах, обумовлених умовами договору, а також невиконання інших умов договору, прокурор просить розірвати договір згідно зі ст. 651 ЦК України, вказуючи, що ненадходження коштів у виглядів орендних платежів до бюджету завдає шкоди економічним інтересам держави.

Також прокурор зазначає, що непроведення у визначений строк ремонтно-реставраційних робіт негативним чином впливає на збереження пам`ятки архітектури, що значною мірою позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору оренди.

З огляду на те, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути орендоване майно є похідними від розірвання договору оренди, відповідно вказані вимоги, на думку прокурора, підлягають задоволенню.

Разом з позовною заявою 28.03.2024 Заступником керівника Одеської обласної прокуратури було подано до господарського суду заяву про забезпечення позову в порядку ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення» в розмірі 10 874 402,61 грн., які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках відповідача, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заступник керівника Одеської обласної прокуратури зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення» станом на подачу заяви значиться зареєстрованим та в процесі припинення не перебуває, продовжує вести господарську діяльність, витрачаючи кошти не для здійснення розрахунків з позивачем. Натомість, ТОВ «Простір натхнення» - в порушення норм чинного законодавства та умов зазначеного договору - зі свого боку узяті на себе зобов`язання не виконує, орендну плату не сплачує, через що за період з грудня 2021 року по січень 2024 року виникла заборгованість у розмірі 10 874 402,61 грн.

Отже, на думку прокурора, якщо відповідач розпорядиться грошовими коштами з іншою метою, ніж погашення боргу перед позивачем, виконання судового рішення у разі задоволення позову буде неможливим або істотно утрудненим.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.03.2024 у справі №916/1353/24 (суддя Мостепаненко Ю.І.) у задоволенні заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову (вх.№2-499/24 від 28.03.2024р.) відмовлено.

Як зазначалось раніше, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що у поданій заяві прокурором, крім обставин ведення господарської діяльності, не наводиться жодних інших обставин, не зазначається про жодні дії відповідача, які свідчитимуть про неможливість виконання рішення суду у разі його задоволення. Також, суд виходив з того, прокурором в заяві про забезпечення позову не наведено достатньо обґрунтованого припущення, що кошти (майно), наявні у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, можуть зникнути або зменшитися на момент виконання рішення.

Перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Водночас частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є припущення, що майно (у тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Предметом позовних вимог у даному випадку є, зокрема, майнова вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення» заборгованість за договором оренди пам`ятки культурної спадщини, визнаного укладеним рішенням Господарського суду Одеської області від 23.10.2020 у справі № 916/22 72/20, в розмірі 8 915 335,76 грн., пеню в розмірі 1 689 835,98 грн. та 3% річних в розмірі 269 230,98 грн., які з урахуванням пункту 3.5. договору розподілити наступним чином:

- 30% орендної плати та 100% ПДВ у розмірі 3736296,95 грн. на користь Управління обласної ради з майнових відносин,

- 70 % орендної плати у розмірі 5179 038,81 грн., пеню в розмірі 1 689 835,98 грн. та 3% річних в розмірі 269 230,98 грн. стягнути на користь Одеської обласної ради до обласного бюджету, які виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору оренди комунального майна щодо внесення орендної плати у строки і розмірах, обумовлених умовами договору.

Оскільки виконання в майбутньому судового рішення у справі за позовом про стягнення коштів у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, то застосування обраного прокурором заходу забезпечення позову безпосередньо пов`язане із предметом позову, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими та безпідставними.

Адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що заявлені заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом майбутньої позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

Крім того, аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22, від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22, від 09.06.2023 у справі № 37з-23.

Також, оскільки в силу положень статті 192 Цивільного кодексу України гроші є платіжним засобом, то відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами і доведення позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається.

За таких обставин, судова колегія вважає помилковими висновки місцевого господарського суду в частині недоведеності необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22).

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що арешт коштів на рахунках означає, що грошові кошти залишаються у власності відповідача і знерухомлюються з метою недопущення їх виведення з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому, такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.

Немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні, а можливість ними розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20, від 21.01.2022 у справі № 910/5079/21.

Судова колегія зазначає, що запропоновані прокурором заходи забезпечення позову не порушують та не обмежують права будь-яких осіб, в тому числі відповідачів, а лише встановлюють певні обмеження, наявність яких сприятиме ефективному захисту прав позивача, в інтересах якого прокурор звернувся із цим позовом, в межах одного та саме цього судового провадження без нових звернень до суду.

З огляду на викладене, за встановлених обставин цієї справи колегія суддів вважає, що заявлені прокурором заходи забезпечення позову відповідають приписам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін та за даних фактичних обставин справи є співрозмірними із заявленими вимогами, за наявності реальних передумов для висновку про імовірність утруднення ефективного захисту прав позивача.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви прокурора.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.03.2024 по справі №916/1353/24 підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Одеської області від 29.03.2024 по справі №916/1353/24, якою відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, скасуванню, а заява прокурора про застосування заходів забезпечення позову задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136-140, 269, 270, 271, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.03.2024 року у справі №916/1353/24 скасувати.

Заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури (вх. 2-499/24 від 28.03.2024) про забезпечення позову у справі № 916/1353/24 задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення», які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках відповідача, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, в межах суми позову в розмірі 10 874 402,61 грн.

Стягувач: Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (65026, м.Одеса, вул.Пушкінська,3, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення» (65045, м.Одеса, вул.Троїцька,43-А, ).

Відповідно до статті 144 ГПК України дана постанова є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку включно до 08.05.2027.

Матеріали оскарження №916/1353/24 повернути до Господарського суду Одеської області.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено „17 липня 2024 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Н.С. Богацька

Суддя Я.Ф. Савицький