ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2024 р. Справа №909/984/23

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Корида-Транс від 03 травня 2024 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2024 року (повний текст підписано 23.04.2024), суддя Кобецька С.М.

у справі №909/984/23

за позовом Приватного акціонерного товариства Просто, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Корида-Транс, м. Івано-Франківськ

про стягнення витрат по виплаті страхового відшкодування в сумі 33 230,13 грн

в с т а н о в и в :

27 жовтня 2023 року Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Корида-Транс про стягнення 33 230,13 грн витрат по виплаті страхового відшкодування.

Згідно ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 11.01.2024 року змінено найменування позивача з Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" на Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО".

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2024 року у справі №909/984/23 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корида-Транс" на користь Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО" 33 230,13 грн страхового відшкодування, 2 684,00 грн судового збору та 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду мотивоване тим, що 15.05.2023 року в місті Івано-Франківську на вулиці Бельведерській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та застрахованого транспортного засобу "БАЗ А079", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.06.2023 справа № 344/9077/23 (провадження № 3/334/3679/23) встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху водієм Товариства з обмеженою відповідальністю "Корида-Транс" Бегерським Степаном Івановичем. Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 27.06.2023 складено страховий акт № 164054, відповідно до якого страхове відшкодування, що належить до виплати становить 33 230,13 грн. Судом встановлено, що позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування за ремонт транспортного засобу "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 33 230,13 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3445 від 29.06.2023. Судом встановлено, що ОСОБА_2 є працівником-водієм Товариства з обмеженою відповідальністю "Корида-Транс". Враховуючи наведене, позивач в порядку ст. 1191 ЦК України звернувся до суду із регресним позовом до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, які просить стягнути на його користь.

Щодо розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, дослідивши подані представником позивача докази у підтвердження понесених ним витрат на професійну правову допомогу, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, дійшов висновку, що сума 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності адвокатських витрат.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю Корида-Транс звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2024 року у справі №909/984/23 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_2 , внаслідок протиправних винних дій якого трапилася дорожньо-транспортна пригода, не перебував та не перебуває у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Корида-Транс», останній не є і не був працівником ТОВ «Корида-Транс», про що свідчать додані відповідачем докази та інформація про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам ТОВ «Корида-Транс». Апелянт звертає увагу суду, що встановлення факту перебування водія ОСОБА_2 на час ДТП у трудових відносинах з ТОВ «Корида-Транс» та виконання ним на час ДТП своїх трудових (службових) обов`язків має суттєве значення для покладення на ТОВ «Корида-Транс» обов`язку відповідно до приписів ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України відшкодувати шкоду, завдану водієм. Скаржник також вказує, що на підтвердження факту перебування водія ОСОБА_2 на час ДТП у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Корида-Транс» позивач до матеріалів позовної заяви не подав жодних доказів. При цьому, скаржник зазначає, що виходячи з аналізу зазначених норм чинного законодавства та фактичних обставин справи відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди на користь ПАТ «ПРОСТО-страхування».

Ухвалою суду від 13 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі №909/984/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Корида-Транс на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2024 року; позивачу надано строк (15 днів з дня вручення ухвали суду) для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано з Господарського суду Івано-Франківської області матеріали справи; справу №909/984/23 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.

Судом встановлено, що ухвала суду належним чином надіслана сторонам у справі, доставлена до їх електронних кабінетів 13 травня 2024 року о 20:26 год., що підтверджується довідками про доставку електронного листа, підписаними відповідальним працівником.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

Заяв про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 28.02.2023 року Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" (далі - страховик) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Корида-Транс" (далі - страхувальник) уклали Поліс ЕР № 213530678 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу "БАЗ А079", реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - застрахований транспортний засіб).

15.05.2023 року в місті Івано-Франківську на вулиці Бельведерській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 та застрахованого транспортного засобу "БАЗ А079", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.06.2023 року справа № 344/9077/23 (провадження № 3/334/3679/23) встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху водієм Товариства з обмеженою відповідальністю "Корида-Транс" ОСОБА_2 .

Поряд з цим, 15.05.2023 року до Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, звернувся ОСОБА_1 та повідомив, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить йому на праві власності.

Відповідно до висновку/калькуляції № 164054 від 26.05.2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 33 230,13 грн.

26.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" із заявою на виплату страхового відшкодування.

Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 27.06.2023 року складено страховий акт № 164054, відповідно до якого страхове відшкодування, що належить до виплати становить 33 230,13 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 3445 від 29.06.2023 року Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_3 в розмірі 33 230,13 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу регресну вимогу № 04-1672 від 18.07.2023 року, проте, страхове відшкодування на користь позивача відповідачем не сплачено.

У зв`язку з наведеним, у жовтні 2023 року Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" звернулося до суду з цим позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корида-Транс" 33 230,13 грн витрат по виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Стаття 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 352 Господарського кодексу України страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.

Спеціальним законом у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В силу положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування за ремонт транспортного засобу "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_3 в розмірі 33 230,13 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3445 від 29.06.2023.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, з положень статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу.

У той же час, виходячи з вимог ч. 2 та 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу.

Статтею 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортних засобів ЕР № 213530678 передбачено, суму на одного потерпілого за шкоду майну становить 160 000,00 грн, а франшизу - 0 грн.

Як зазначив суд першої інстанції, реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/9396/17 від 13.03.2018).

Згідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України).

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Згідно з підпунктом "в" 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що вину особи водія Товариства з обмеженою відповідальністю "Корида-Транс" ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом "БАЗ А079", реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Корида-Транс" у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.06.2023 у справі № 344/9077/23 (провадження № 3/334/3679/23). Цією ж постановою також встановлено, що ОСОБА_2 будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.05.2023 самовільно залишив місце події. Постанова набрала законної сили 01.07.2023.

Приписами ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Зі змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 Цивільного кодексу України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 Цивільного кодексу України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 Цивільного кодексу України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 Цивільного кодексу України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 397 Цивільного кодексу України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України).

Положення ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.08.2022 у справі № 904/6092/21.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 є працівником-водієм Товариства з обмеженою відповідальністю "Корида-Транс", що підтверджується окрім, постанови від 20.06.2023, повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, яке було подане відповідачем разом з копіями паспорту ОСОБА_2 та тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами, а також протоколами про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , відповідно до яких зазначено, що ОСОБА_2 працює водієм Товариства з обмеженою відповідальністю "Корида-Транс".

Окрім того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань один із видів діяльності відповідача є 77.11 надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів та 77.12 надання в оренду вантажних автомобілів.

Судом першої інстанції правомірно зауважено, що неповідомлення відповідачем органів податкової служби про прийняття робітника на роботу може свідчити про недотримання особою, яка використовує найману працю, вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Приписами ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що до страховика перейшло право зворотної вимоги, що є підставою для стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника щодо не перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Корида-Транс», виходячи із вірогідності та взаємного зв`язку зібраних у справі доказів в їх сукупності, зокрема, із належності відповідачу транспортного засобу, відсутності доказів неправомірного заволодіння ОСОБА_2 вказаним транспортним засобом та відсутності обґрунтованих пояснень відповідача щодо правової підстави, на якій вказана особа керувала належним Товариству з обмеженою відповідальністю "Корида-Транс" транспортним засобом.

Також, колегія суддів вважає, що за результатами за результатами дослідження поданих позивачем доказів у підтвердження понесених ним витрат на професійну правову допомогу, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 6 000,00 грн витрат на правову допомогу, з чим погоджується апеляційний суд.

Поряд з тим, доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі не спростовують наведених вище висновків.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 33 230,13 грн страхового відшкодування, 2 684,00 грн судового збору та 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального

кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2024 року у справі №909/984/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Корида-Транс без задоволення.

Матеріали справи №909/984/23 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.