ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2024 р. Справа№ 910/13098/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Барсук М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023

у справі № 910/13098/23 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Київського міського центру зайнятості

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про стягнення 52 314,55 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/13098/23 позовні вимоги Київського міського центру зайнятості до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення 52 314,55 грн задоволено повністю. Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Київського міського центру зайнятості 52 314 грн 55 коп. допомоги по безробіттю і 2 684 грн судового збору.

Рішення мотивоване тим, що оскільки Центром було виплачено допомогу по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 52 314,55 грн, в той час коли останній був поновлений на роботі у Службі, і саме остання у розумінні частини четвертої статті 35 Закону є роботодавцем відносно ОСОБА_1 , тому саме на відповідача покладено обов`язок з відшкодування суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Згідно з пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаним пунктом розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Разом з тим, Законом України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Позивач з позовною заявою звернулася до суду 11.08.2023 (відповідно до штемпеля відділення поштового зв`язку), відтак Центром не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження; задовольнити апеляційну скаргу; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/13098/23 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю; розгляд апеляційної скарги здійснювати за участю особи, яка діє від імені та в інтересах відповідача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що правовідносини між ОСОБА_1 і центром зайнятості розпочались після звільнення його з посади та тривали до його поновлення, будь які інші особи, в тому числі і Укртрансбезпека, як роботодавець, не є стороною таких правовідносин. У разі отримання відповідних виплат під час перебування на обліку у відповідному центрі зайнятості, суд під час ухвалення рішення, мав вираховувати суму, яка підлягає стягненню з роботодавця та виключити кошти, виплачені ОСОБА_1 , центром зайнятості, однак судове рішення від 08.11.2019 у справі № 640/9499/19 не містить такої інформації, відтак, для можливості розгляду даної справи, вирішальним є встановлення судом у справі № 640/9499/19 всіх обставин отримання ОСОБА_1 коштів після звільнення із займаною посади.

На думку скаржника, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що під час розгляду справи № 640/9499/19 судом не досліджувалось питання перебування ОСОБА_1 на обліку в центрі зайнятості, тому судом в оскаржуваному рішенні неправильно застосовано норми частини четвертої статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Також на думку скаржника, стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у розмірі 52 314,55 грн є подвійним стягненням державних коштів.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення ч. 1 та 6 ст. 119 ГПК України, оскільки протягом більше трьох років з моменту набрання законної сили рішенням у справі № 640/9499/19 та припинення виплати коштів ОСОБА_1 (з 24.02.2020), позивач не вчиняв жодних дій щодо встановлення причин невідвідування ОСОБА_1 центру і вищезазначена тривала бездіяльність позивача має наслідком порушення строку позовної давності. З урахуванням приписів п. 2 Порядку № 60/62, позивач був зобов`язаний сформувати довідку-розрахунок щодо виплачених коштів 24.02.2020, однак, довідка була сформована Центром лише 15.02.2023, водночас, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 86 ГПК України, здійснив неналежну оцінку доказу, а саме - не визначив, що довідка-розрахунок щодо надлишково виплачених коштів від 15.02.2023 складена із порушенням строків, встановлених п. 2 Порядку № 60/62, і як наслідок, складення позивачем довідки з порушенням строків призвело до порушення строків позовної давності, а з урахуванням ст. 268 ЦК України спірні вимоги не віднесені до таких, на які позовна давність не поширюються.

Скаржник вказує на те, що позовна заява містить відмітку з реєстраційним номером та датою - від 10.08.2023, отже, позивачем допущено порушення строків позовної давності, встановлене вимогами ст. 257 ЦК України, отже, з огляду на наведені норми законодавства, позивач, разом із позовною заявою був зобов`язаний подати до суду клопотання про поновлення порушеного строку, зазначивши при цьому обставини та норм права, які дозволяють поновити порушений строк та здійснювати розгляд справи, тому, на думку скаржника, судом першої інстанції порушено ч. 1 та 6 ст. 119 ГПК України, що, в свою чергу, є порушенням норм процесуального права та підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що саме відповідач є роботодавець, відносно гр. ОСОБА_1 , в розумінні ч. 4 ст. 35 Закону № 1533, тому на скаржника і покладено обов`язок відшкодувати суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Таким чином, законодавством передбачено право позивача на стягнення з відповідача суми страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача, як роботодавця, відшкодувати суду виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Щодо подвійної виплати бюджетних коштів, викладених в апеляційній скарзі, що бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання. Зазначене не є покладенням на скаржника подвійного стягнення державних коштів, а є встановлений законом обов`язок стягнення виплаченої допомоги по безробіттю у разі поновлення незаконно звільненого працівника на роботі за рішенням суду.

Позивач вказує на те, що норми Порядку № 60/62 визначають лише достовірність яких саме даних може бути перевірена центром зайнятості в процесі розслідування страхового випадку (ті, які подані особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку), і не встановлюють жодних обмежень щодо строків (термінів) та періоду проведення самого розслідування та формування довідки-розрахунку.

Щодо строків звернення до суду, позивач вказує на наявність п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби Covid-19» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби Covid-19, строки визначені у тому числі статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яким було доповнено Цивільний кодекс України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-ІХ, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строку, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, такими чином, позивач вважає, що строк щодо подачі позову не було пропущено.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі судової справи, справу № 910/13098/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2023 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/13098/23 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 4 026,00 грн.

15.12.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків до якої додано платіжну інструкцію № 4356 від 23.11.2023, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 4 026,00 грн.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2023, для розгляду справи № 910/13098/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Демидова А.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/13098/23. Призначtyj до розгляду апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/13098/23 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024, у зв`язку з перебування судді Демидової А.М. , яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом передачі судової справи між суддями від 03.07.2024, для розгляду справи № 910/13098/23 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Майданевич А.Г., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 прийнято справу № 910/13098/23 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Барсук М.А.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення повітряної тривоги, періодичні відключення електроживлення, тимчасові непрацездатності суддів та перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/13098/23 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

До Голосіївської районної філії Центру (з 22.12.2022 - Голосіївське управління Центру) 04.06.2019 звернувся громадянин ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) із заявами про надання (поновлення) статусу безробітного та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

Під час звернення до Голосіївського управління Центру останнім місцем роботи громадянин ОСОБА_1 зазначив Службу, з якої його звільнено на підставі пункту першого статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з скороченням чисельності.

Голосіївською районною філією Центру, у зв`язку з відсутністю підходящої роботи, наказом від 04.06.2019 №НТ190604 відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» ОСОБА_1 надано статусу безробітного з 04.06.2019 та призначено допомогу по безробіттю відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 22, частини першої статті 23 Закону України «Про зайнятість населення» з 11.06.2019 по 04.06.2020.

Наказом Голосіївської районної філії Центру від 11.06.2019 №НТ190611, згідно зі статтею 22 Закону України «Про зайнятість населення», розпочато виплату допомоги по безробіттю з 11.06.2019.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2019 у справі №640/9499/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Служби від 03.05.2019 №657-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення у сфері міжнародних автомобільних перевезень управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення Департаменту адміністративних послуг Служби, а за відсутності цієї посади в штатному розписі на іншій посаді, що є рівнозначною наведеній посаді з 06.05.2019; стягнуто із Служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 102 182,60 грн; стягнуто із Служби на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5 000 грн; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення у сфері міжнародних автомобільних перевезень управління надання адміністративних послуг на міжнародні автомобільні перевезення Департаменту адміністративних послуг Служби, а за відсутності цієї посади в штатному розписі на іншій посаді, що є рівнозначною наведеній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць.

Наказом Голосіївської районної філії Центру від 22.01.2020 №НТ200122 відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 31 Закону України «Про зайнятість населення» ОСОБА_1 скорочено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з недотриманням безробітним рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню з 21.01.2020 по 04.02.2020.

В подальшому наказом Голосіївської районної філії Центру від 24.02.2020 №НТ200224 ОСОБА_1 припинено: виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з невідвідуванням безробітним ДСЗ без поважних причин 30 к.д. і більше - пункт 1 частини першої статті 31 Закону з 27.12.2019; реєстрацію безробітних у зв`язку з невідвідуванням без поважних причин центру зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування, згідно з абзацом другим підпункту 2 пункту 30 Порядку… з 27.12.2019.

Центром складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 09.02.2023 №4, яким встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Службою з 01.02.2016 по 03.05.2019, звільнений відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до наказу Служби від 26.12.2019 №2138-К ОСОБА_1 поновлений на роботі з 06.05.2019 (на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2019 у справі №640/9499/19.

Для проведення перевірки відповідачем надано копії таких документів: наказу від 26.12.2019 №2138-К про прийняття на посаду; наказу від 05.06.2020 №621-К про переведення; наказу від 26.10.2020 №95 о/с про звільнення.

Згідно з довідкою-розрахунком надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття ОСОБА_1 за період з 11.06.2019 по 26.12.2019 отримав 52 314,55 грн.

Наказом Голосіївського управління Центра від 10.02.2023 №13/279-02/23 прийнято рішення про відшкодування відповідачем суми виплаченої матеріальної допомоги безробітному ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням його на посаді за рішенням суду.

Позивачем з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору надіслано відповідачу претензію від 17.02.2023 №279.5-299/23 про необхідність повернення виплаченого матеріального забезпечення за ОСОБА_1 .

Відповідач листом щодо виконання претензії від 17.03.2023 №2265/9.1/15-23 запропонував залишити претензію без задоволення.

На думку позивача, у відповідача наявне зобов`язання щодо відшкодування позивачу виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 52 314,55 грн у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду, відповідно до пункту 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Як вже зазначалось, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/13098/23 позовні вимоги Київського міського центру зайнятості до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення 52 314,55 грн задоволено повністю. Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Київського міського центру зайнятості 52 314 грн 55 коп. допомоги по безробіттю і 2 684 грн судового збору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваному рішенні, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

Згідно ч. 2 ст. 21 Закону України "Про зайнятість населення" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про зайнятість населення" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань, зокрема: здійснюють управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в межах затвердженого бюджету Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", управління майном; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи; забезпечують надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Частиною 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що Фонд зокрема має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Крім того, ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, положеннями наведених норм Закону встановлено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, оскільки Центром було виплачено допомогу по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 52 314,55 грн, в той час коли останній був поновлений на роботі у Службі, і саме остання у розумінні частини четвертої статті 35 Закону є роботодавцем відносно ОСОБА_1 , тому саме на відповідача покладено обов`язок з відшкодування суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує про те, що позивачем довідка-розрахунок від 15.02.2023 №07-236/10-21/23 щодо надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття складена в порушення термінів, визначених пунктом 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 №60/62, проте останній не містить визначення терміну складання таких довідок.

Також Служба зазначає, що стягнення виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 52 314,55 грн є подвійним стягненням державних коштів, однак сума соціальної допомоги по безробіттю, яку виплатила Голосіївська районна філія Центра ОСОБА_1 за час перебування на обліку як безробітного, стягнення якої є предметом спору у даній справі, підлягає відшкодуванню в порядку, встановленому статтями 34 і 35 Закону, а виплати за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2019 у справі №640/9499/19 стягнуті на користь ОСОБА_1 як середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, тобто наведені суми мають різну правову природу.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, враховуючи положення п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та положення Законом України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину та у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те, що позивач з позовною заявою звернулася до суду 11.08.2023 (відповідно до штемпеля відділення поштового зв`язку), тобто в межах позовної давності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на те, що відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", саме із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/13098/23, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Колегія суддів апеляційного господарського суду критично оцінює доводи відповідача про те, що він є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки за приписами ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", саме із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, як вірно зазначено господарським судом першої інстанції.

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 86 ГПК України, здійснив неналежну оцінку доказу, а саме - не визначив, що довідка-розрахунок щодо надлишково виплачених коштів від 15.02.2023 складена із порушенням строків, встановлених п. 2 Порядку № 60/62, є безпідставним, оскільки норми Порядку № 60/62 визначають лише достовірність яких саме даних може бути перевірена центром зайнятості в процесі розслідування страхового випадку (ті, які подані особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку), і не встановлюють жодних обмежень щодо строків (термінів) та періоду проведення самого розслідування та формування довідки-розрахунку.

Доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення та не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/13098/23.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/13098/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/13098/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/13098/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/13098/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/13098/23 повернути до Господарського суду міста Києва/

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

М.А. Барсук