ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2024 р. м.Київ Справа№ 927/1342/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тарасенко К.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Зінченко А.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 04.07.2024:

від позивача: Реброва Н.П.

від відповідача: Шамко О.П.

від третьої особи-1 (на стороні позивача): Олексієнко В.М.

від третьої особи-2 (на стороні відповідача): Костіна Н.М., Ніконов Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній"

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 15.01.2024 (повний текст рішення складений 22.01.2024)

у справі № 927/1342/23 (суддя Романенко А.В.)

за позовом Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній"

до Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Міністерство культури та інформаційної політики України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Свято-Успенський жіночий монастир Чернігівської єпархії Української Православної церкви

про зобов`язання повернути майно; усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

25.09.2023 Національний архітектурно - історичний заповідник "Чернігів стародавній" звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви, в якому просив:

1) зобов`язати Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви повернути на користь Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" передане за договором № 1 від 14.09.2016 про строкове спільне безоплатне користування Чернігівською єпархією УПЦ комплексом споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття (охоронний № 250043-Н) Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", що є державною власністю, комплекс споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря, що знаходиться за адресою: 14016, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 1, до складу якого входять та використовуються:

- Успенський собор ХІІ - XVII століття (охоронний № 250043/1-Н), площею 541,4 кв. м - для проведення богослужінь та релігійних обрядів УПЦ, а також екскурсійного обслуговування Національного архітектурно - історичного заповідника "Чернігів стародавній";

- Дзвіниця XVII століття (охоронний № 250043/2-Н), площею 231,6 кв. м - єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням;

- Північні келії XVI - XVII століття (охоронний № 250043/3-Н), площею 239,0 кв. м - настоятельський корпус та житло монахинь монастиря;

- Східні келії XVI - XVII століття (охоронний № 250043/4-Н), площею 391,4 кв. м - в якості житла монахинь монастиря;

- Південно-західні келії XVI - XVII століття (охоронний № 250043/5-Н), площею 103,3 кв. м - в якості житла монахинь монастиря, в східній частині - для господарчих потреб;

- Мури з брамами та баштами XVII століття (охоронний № 250043/6-Н), довжиною 570,8 погонних метрів - єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням та як огорожа монастиря (далі - спірне майно).

2) усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення Управління Чернігівської єпархії УПЦ з комплексу споруд та пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ - XVII століття (охоронний № 250043-Н), що знаходиться за адресою: 14016, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 1, до складу якого входить та використовується перераховане вище спірне майно.

Позов мотивований тим, що договір № 1 від 14.09.2016 (з урахуванням редакції додаткової угоди № 2 від 22.11.2018 до нього) припинив свою дію 14.09.2021, у зв`язку з закінченням строку на який був укладений сторонами. Відтак, оскільки правова підстава безоплатного користування спірним майном наразі в відповідача відсутня, останній має повернути його власнику - державі, в особі управителя та балансоутримувача - Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній". Крім того, з 01.02.2020 набув чинності Закон України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до частини 2 статті 9 якого забороняється передача державного або комунального майна в безоплатне користування або позичку

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що питання користування релігійними організаціями майном, яке є власністю держави, громадських організацій або громадян урегульоване положеннями статті 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", за якою релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами. Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, в безоплатне користування або повертаються в власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим. Тобто, вирішення майнових питань релігійних організацій можливе, зокрема, шляхом передачі культових будівель та майна, які становлять державну власність, організаціями, на балансі яких вони знаходяться, в безоплатне користування на підставі рішення компетентного органу. При цьому, на думку відповідача, саме положення Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" є спеціальним актом по відношенню до спірних правовідносин, що урегульовує порядок користування релігійними організаціями культовими будівлями та майном, які становлять державну власність.

Крім того, відповідач наголошував, що на підставі рішення Чернігівської обласної ради від 14.08.2003 (сьомої сесії двадцять четвертого скликання) "Про передачу в державну власність цілісного майнового комплексу Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", цілісний майновий комплекс Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" переданий безоплатно зі спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Чернігівської області в державну власність згідно з переліком. Як вбачається з додатку до цього рішення, користувачем комплексу споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ-XVII століття (охоронний № 250043-Н) Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", що є державною власністю, визначено УПЦ на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської обласної ради від 31.12.1991 № 321 та розпорядження представника Президента України від 30.10.1992 № 398 (засвідчені копії яких додані до відзиву). Сторонами укладені зобов`язання по охороні пам`ятників архітектури та охоронні договори, за якими відповідач прийняв зобов`язання із збереження спірного нерухомого майна та використання його для проведення релігійних обрядів, та в якості житла для монахинь монастиря.

Також, відповідач посилався на те, що в 2011 та 2016 роках комплекс споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ-ХVII століття (охоронний № 250043-Н) Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", що є державною власністю, спільно використовувався позивачем та відповідачем на підставі договору № 1 про строкове спільне безоплатне користування Чернігівською єпархією УПЦ комплексом споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ-ХVII століття (охоронний № 250043-Н), зокрема: позивачем - для проведення екскурсійного обслуговування; відповідачем - для проведення богослужінь та релігійних обрядів, а також як житлові приміщення для монахинь монастиря. При цьому, договір від 14.09.2016 № 1 (на який посилається позивач мотивуючи позовні вимоги) визначає лише порядок спільного використання комплексу споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ-ХVII століття (охоронний № 250043-Н), натомість, не є правовою підставою набуття права користування цим об`єктом.

Короткий зміст пояснень інших учасників справи

Третя особа на стороні позивача - Міністерство культури та інформаційної політики України, зазначала, що комплекс споруд Єлецького монастиря по вул. Князя Чорного, 1, у місті Чернігові є державною власністю, згідно з постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 10.10.2012 № 929 занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятка архітектури національного значення та перебуває на балансі Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", що належить до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України. Вказаний об`єкт перебував у безоплатному строковому користуванні відповідача на підставі договору від 14.09.2016 № 1, укладеного ним з Національним архітектурно-історичним заповідником "Чернігів стародавній", що наразі припинив свою дію в зв`язку з закінченням строку, на який був укладений. Позивач не надавав згоди на продовження його дії. Міністерство культури та інформаційної політики не погоджувало користування пам`яткою Чернігівською єпархією УПЦ після закінчення терміну дії договору від 14.09.2016 № 1 (після 14.09.2021).

Вказаний правочин є недійсним у силу закону (нікчемним), з огляду на недотримання сторонами вимог щодо його нотаріального посвідчення на момент укладення. Відтак, фактичне користування відповідачем комплексом споруд Єлецького монастиря слід кваліфікувати як безпідставне.

Третя особа на стороні відповідача - Успенський жіночий монастир Чернігівської єпархії Української Православної церкви» наголошував, що комплекс споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ-XVII століття (охоронний № 250043-Н) Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", що є власністю держави, перебуває в безстроковому та безоплатному користуванні відповідача на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської обласної ради від 31.12.1991 № 321 та розпорядження представника Президента України від 30.10.1992 № 398, які є чинними, відтак підстави для повернення цього майна позивачу - відсутні.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі № 927/1342/23 відмовлено повністю в задоволенні позову Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" до Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відповідача: Міністерства культури та інформаційної політики України та Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської єпархії Української Православної церкви про зобов`язання повернути майно; усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- враховуючи, що договори від 13.09.2011 № 3 та від 14.09.2016 № 1, що передбачали зміну правового режиму користування відповідачем спірним об`єктом нерухомого майна з безстрокового в строкове, укладені сторонами з порушенням вимог до їх нотаріального посвідчення (частина 3 статті 827, частини 2 статті 793, частини 3 статті 640, статті 220 ЦК України в редакції діючій на момент укладення цих правочинів) та за відсутності письмової згоди власника цього майна - держави в особі її повноважного органу (частина 1 статті 829 ЦК України), суд першої інстанції дійшов висновку, що ці правочини є нікчемними в силу закону з моменту вчинення, відтак не створюють будь-яких юридичних наслідків для його сторін, в тому числі не змінюють (обмежують) правовий режим користування відповідачем спірним об`єктом, наданим йому безстроково на підставі чинних нормативних актів індивідуальної дії: рішення виконкому Чернігівської облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 та розпорядження представника Президента України від 30.10.1992 № 398, прийнятих на підставі положень статті 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійних організацій", в межах їх компетенції;

- відсутність між управителем майна - Національним архітектурно-історичним заповідником "Чернігів стародавній" та користувачем - Чернігівською єпархією УПЦ чинного договору, не впливає на право відповідача користуватися комплексом споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття, наданим йому в безстрокове користування на підставі рішення виконкому Чернігівської облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 "Про передачу пам`ятника архітектури Республіканського значення комплексу споруд Єлецького Успенського монастиря в м. Чернігові єпархіальному управлінню УПЦ" та розпорядження представника Президента України від 30.10.1992 № 398 "Про передачу пам`ятника архітектури республіканського значення - комплексу споруд Єлецького монастиря в м. Чернігові єпархіальному управлінню УПЦ" (прийнятого згідно з положеннями діючого законодавства, після виключення за постановою КМУ від 08.06.1992 № 311 спірного об`єкту з переліку культових споруд - визначних пам`яток архітектури, які не підлягають передачі в постійне користування релігійним організаціям);

- введення в дію змін, 01.02.2020, до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо заборони передавати державне або комунальне майно в безоплатне користування або позичку (частина 2 статті 9), не має зворотної дії в часі та не впливає на порядок набуття відповідачем у користування спірного об`єкту;

- суд прийняв акт про передачу в безоплатне користування Чернігівському єпархіальному управлінню УПЦ культових будівель та споруд Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття (охоронний номер 817, 1-6) (у м. Чернігові) від 20.08.1992, складений сторонами на виконання рішення виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 31.12.1991 № 321, як належний доказ у справі;

- позивач не довів наявність порушення його речових прав, що підлягали б захисту в судовому порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач - Національний архітектурний заповідник "Чернігів стародавній" (12.02.2024 через підсистему "Електронний суд") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати повністю рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі №927/1342/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було досліджено норми законодавства та не встановлено того факту, що Управління Чернігівської єпархії УПЦ ніколи не набувало права безстрокового користування пам`ятками архітектури, зокрема з тих підстав, що:

- станом на дату прийняття виконкомом Чернігівської облради народних депутатів рішення від 31.12.1991 № 321 «Про передачу пам`ятника архітектури Республіканського значення комплексу споруд Єлецького Успенського монастиря в м. Чернігові єпархіальному управлінню УПЦ» - Ансамбль споруд Єлецького монастиря, XII-XVII ст. (охор. №817) був включений в перелік тих пам`яток архітектури, які не підлягають передачі у постійне користування релігійним організаціям;

- Рішення Виконкому Чернігівської облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 «Про передачу пам`ятника архітектури Республіканського значення комплексу споруд Єлецького Успенського монастиря в м. Чернігові єпархіальному управлінню УПЦ» - не є чинним з моменту постановлення;

- Акт про передачу в безоплатне користування Чернігівському єпархіальному УПЦ культових будівель і споруд Єлецького монастиря від 20.08.1992, що складений на підставі Рішення виконкому Чернігівської облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 не має жодної юридичної сили, зокрема і з урахуванням того, що докази, не перекладені з російської мови на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат» не є належними документами, оскільки не оформлені в установленому законом порядку;

- представник Президента України не був наділений повноваженнями приймати рішення відповідного характеру, а отже відповідне розпорядження Представник Президента України не має юридичної сили, не створює жодних правових наслідків, і відповідно за таким розпорядженням не могло бути передано в безстрокове користування Ансамбль споруд Єлецького монастиря, XIIXVII ст. (охор. № 817);

- судом не було надано належну правову оцінку відповідному рішенню і розпорядженню, з чого зроблено помилковий висновок щодо нібито отримання відповідачем права безстрокового користування комплексом споруд Єлецького монастиря на тих правових підставах, що зазначені Чернігівською єпархією УПЦ;

- встановивши нікчемність Договору №1, суд першої інстанції повинен був самостійно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, обумовлені ст. 216 Цивільного кодексу України;

- з Договору №1 чітко вбачається, що договором встановлено строк його дії, а також те , що Користувач зобов`язується повернути майно Заповіднику. Отже, підписуючи такий Договір Користувач (Відповідач) усвідомлював, що він не має і не може мати іншого права на користування майном (комплексом споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття), аніж відповідний договір про строкове спільне безоплатне користування;

- суд мав застосувати положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», з якого вбачається, що у зв`язку із зміною законодавства в подальшому державне майно (яким є комплекс споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття) не може передаватись в безоплатне користування.

Додатково скаржник посилався на те, що 17.03.2016, за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесений запис про реєстрацію права власності держави, в особі Міністерства культури України, щодо комплексу споруд Єлецького монастиря: Успенський собор ХІІ ст., дзвіниця ХVII ст., північні келії ХVI- ХVII ст., східні келії ХVI- ХVII ст., південно-західні келії ХVI- ХVII ст., мури та брами ХVII ст. (об`єкт нерухомого майна: 01) (довідка з Реєстру речових прав № 55705795, сформована 22.03.2016); управитель - Національний архітектурно-історичний заповідник «Чернігів Стародавній», на праві оперативного управління (витяг з Реєстру речових прав № 165220938, сформований 02.05.2019), а отже, відповідно до відомостей станом на 2016 рік речове право (володіти, користується і розпоряджається майном - комплексу споруд Єлецького монастиря) належить управителю.

Короткий зміст відзиву Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви на апеляційну скаргу

07.05.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи відповідача у відзиві зводяться до того, що:

- на момент прийняття Розпорядження №398 від 30 жовтня 1992 року «Про передачу пам`ятника архітектури республіканського значення - комплексу споруд Єлецького монастиря в м. Чернігові Єпархіальному управлінню Української православної церкви»: втратили чинність, відповідні положення Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування» (533-12), інші законодавчі акти України, які суперечать Закону України «Про Представника Президента України» (2167-12); був призначений Представник Президента України в Чернігівській області (Мельничук В.В.); була створена Чернігівська обласна державна адміністрація, і у зв`язку із утворенням якої, була припинена діяльність Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів. Чернігівська обласна державна адміністрація стала правонаступником Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів; майно, що належало виконавчому комітету Чернігівської обласної Ради народних депутатів, а також майно, що належало до комунальної власності області, перейшло в розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації;

- Представник Президента України в Чернігівській області, станом на 30 жовтня 1992 року мав весь обсяг повноважень на прийняття рішення про передачу пам`ятника архітектури республіканського значення - комплексу споруд Єлецького монастиря в м. Чернігові Єпархіальному управлінню Української православної церкви;

-Рішення Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів №321 від 31 грудня 1991 року «Про передачу пам`ятника архітектури республіканського значення комплексу споруд Єлецького Успенського монастиря в м. Чернігові Єпархіальному управлінню Української Православної церкви» прийнято в порядку та спосіб, встановлені законом, а тому не є нікчемним;

- позивач визнав та не заперечував факт передачі відповідачу вказаного Комплексу споруд у користування та факт відкритого і законного його використання впродовж останніх 30 років, на підставі Рішення виконавчого комітету Чернігівської обласної ради №321 від 31 грудня 1991 року, а також Розпорядження Представника Президента України №398 від 30 жовтня 1992 року, а тому дані рішення є ненормативними актами одноразового застосування, які є виконаними з моменту передачі Комплексу споруд за Актом приймання-передачі від 20 серпня 1992 року; таким чином, вказані рішення вичерпали свою дію фактом їх виконання і позивач не може відмовитись від їх виконання через 30 років після їх прийняття;

- рішення Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради №321 від 31 грудня 1991 року, було виконане після виключення Ансамбль споруд Єлецького монастиря, XII-XVII ст. (охор. №817) із переліку культових споруд - визначних пам`яток архітектури, які не підлягають передачі у постійне користування релігійним організаціям, а тому є законим;

- представник Позивача, в апеляційній скарзі, в супереч положенням частини 3 статті 46 ГПК України, одночасно змінив як підставу, так і предмет позову, а також поставив на розгляд суду питання про застосування реституції;

- під час розгляду справи в суді першої інстанції, представник позивача не заперечувала та визнавала законність як прийнятого Рішення Виконавчим комітетом Чернігівської обласної ради, так і Розпорядження Представником Президента в Чернігівській області, і позивача лише в апеляційній скарзі висуває заперечення щодо доводів представника відповідача, викладені у Відзиві на позовну заяву, а саме: стосовно незаконності Рішення Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів та нікчемності Розпорядження Представника Президента України в Чернігівській області.

Також, відповідач наголошував, що суд першої інстанції обгрунтовано прийняв акт про передачу в безоплатне користування Чернігівському єпархіальному управлінню УПЦ культових будівель та споруд Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття (охоронний номер 817, 1-6) (у м. Чернігові) від 20.08.1992, складений сторонами на виконання рішення виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 31.12.1991 № 321, як належний доказ у справі. В свою чергу, до матеріалів апеляційної скарги відповідачем на спростування доводів представника позивача, викладені в апеляційній скарзі, а також у відповідності до пункту 5 частини 2 статті 263 ГПК України, надано до відзиву на апеляційну скаргу нотаріально засвідчену копію Акту від 20 серпня 1992 року з перекладом на українську мову.

Крім того, відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу вказувалось, що з метою повного та всебічного розгляду справи, і як наслідок, ухвалення законного та обґрунтованого рішення, з метою скористатися своїм процесуальним правом та на підтвердження заперечень щодо доводів представника позивача, викладені в апеляційній скарзі, подано суду апеляційної інстанції докази, які не були подані до суду першої інстанції, а саме:

1. нотаріально засвідчену копію Акту від 20.08.1992 з перекладом на українську мову на - 4 аркушах;

2. копію адвокатського запиту адвоката Шамко О.Б. від 23.02.2024 до Державного архіву Чернігівської області на - 3 аркушах;

3. копію відповіді Державного архіву Чернігівської області на адвокатський запит Шамко О.Б. (лист №Уст-246 від 27.02.2024) на - 3 аркушах;

4. копію Рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів (сьома сесія двадцять першого скликання) від 14.06.1991 "Про запит депутата ОСОБА_1 про передачу комплексу будівель колишнього Єлецького монастиря Українській православній церкві" на - 2 аркушах;

5. копію Рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів (одинадцята сесія двадцять першого скликання) від 29.04.1992 "Про власність обласної ради народних депутатів" на - 2 аркушах;

6. копію Указу Президента України від 23.03.1992 №183 "Про призначення Представника Президента України в Чернігівській області" на - 1 аркуші;

7. копію Розпорядження Представника Президента України в Чернігівській області від 24.03.1992 №1 на - 2 аркушах;

8. копію Розпорядження Представника Президента України в Чернігівській області від 04.05.1992 №23 на - 2 аркушах;

9. копію Рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів (перша сесія двадцять другого скликання) від 06.07.1994 "Про виконавчий комітет Чернігівської обласної Ради" на - 4 аркушах;

10. копію Рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів (п`ята сесія двадцять другого скликання) від 08.08.1995 "Про ліквідацію виконавчого комітету Чернігівської обласної Ради народних депутатів та його органів" на - 4 аркушах.

Відповідач зазначав, що неподання таких доказів до суду першої інстанції обумовлюється тим, що ані в позовній заяві, ані у відповіді на відзив, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, представник позивача не вказував на свою незгоду з обставинами, якими представник відповідача обґрунтовував свої заперечення. Визначаючи перелік доказів, необхідних для подання до суду першої інстанції, представник відповідача виходив із тих позовних вимог, які були заявлені, а також поданих представником позивача доказів на їх підтвердження.

Короткий зміст відзиву Міністерство культури та інформаційної політики України на апеляційну скаргу

09.05.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Міністерства культури та інформаційної політики України надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому третя особа на стороні позивача просить задовольнити апеляційну скаргу позивача, скасувати повністю рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі №927/1342/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" в повному обсязі, посилаючись на те, що:

- Комплекс споруд Єлецького монастиря по вул. Князя Чорного, 1 у м.Чернігові є державною власністю, постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2012 року № 929 занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятка архітектури національного значення та перебуває на балансі Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній», який належить до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України;

- 14 вересня 2016 року між Управлінням Чернігівської єпархії Української Православної церкви та Національним архітектурно-історичним заповідником «Чернігів стародавній» було укладено Договір про строкове спільне безоплатне користування Чернігівською єпархією Української Православної церкви комплексом споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ-ХVII

ст. (охоронний № 250043-Н); 14 вересня 2016 року також було складено та підписано Акт приймання-передачі Комплексу споруд Єлецького монастиря, який є невід`ємною частиною договору, чим було підтверджено факт передачі об`єкта культурної спадщини в користування релігійній громаді;

- відповідно до пункту 7.4. Договору він є строковим, укладеним на 5 років, який набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 14 вересня 2021 року. Дія договору може бути продовжена за згодою сторін;

- дія Договору завершилася і може бути продовжена виключно за згодою сторін та повинна бути оформлена у письмовій формі належним чином (укладенням договору оренди на новий строк, відповідно до змін у законодавстві);

- Національним архітектурно-історичний заповідник «Чернігів стародавній» листом від 28 лютого 2023 року № 01-20/88 повідомив митрополита Чернігівського і Новгород- Сіверського Амвросія (Полікопі А.Я.), про закінчення термінів договорів оренди та необхідність повернення орендованого майна;

- обставини справи свідчать про відсутність згоди Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній» на продовження Договору, що унеможливлює його продовження.

- Договори про надання в користування релігійним організаціям культових та інших будівель і майна можуть бути розірвані або припинені в порядку і на підставах, передбачених цивільним законодавством України; Самовільне захоплення культових будівель чи привласнення культового майна не допускається;

- відповідно до пункту 3.2. Договору користувач зобов`язується у разі припинення дії цього договору повернути орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж під час передачі його у користування, з урахуванням фізичного зносу, або у стані, обумовленому цим договором; для перевірки стану збереження нерухомого майна Національного архітектурно- історичного заповідника «Чернігів стародавній» наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 05 травня 2023 року № 236 (зі змінами та доповненнями) було створено комісію, яка за результатами роботи виявила незадовільний стан майна; зафіксоване порушення пункту 3.2 Договору та пункту першого статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно проводити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору, що є істотним порушенням умов договору.

Крім того, Міністерство наголошувало, що за своєю правовою природою, підписаний сторонами Договір від 14 вересня 2016 року є договором позички, який врегульовано спеціальними нормами глави 60 ЦК України, а враховуючи те, що строк підписаного сторонами Типового договору від 14 вересня 2016 року становив 5 років, даний договір, підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню згідно з приписами 827, 828, 793 Цивільного кодексу України, чого здійснено не було, що кваліфікується як безпідставне користування.

Додатково Міністерство вказувало, що:

- З 01 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про оренду державного та комунального майна» відповідно до якого процедура укладення/продовження договору передбачена Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2020 року № 483;

- відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» забороняється передача державного або комунального майна в безоплатне користування або позичку;

- згідно зі статтями 3 та 4 Закону об`єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення, а також їх окремі частини). Органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері оренди, є Фонд державного майна України та його регіональні відділення. Орендодавцями щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна (будівель, споруд, їх окремих частин) є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва, а також балансоутримувачі - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 400 квадратних метрів;

- Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2020 року № 483 не визначено конкретних дій щодо договорів безоплатного користування;

- таким чином, договори безоплатного користування укладені до введення в дію цього Закону зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який їх було укладено;

- за потреби подальшого використання такого майна, необхідно укласти договір оренди майна з врахуванням вимог нового законодавства про оренду;

- після закінчення строку дії договору безоплатного користування ні Законом України «Про оренду державного та комунального майна», ні Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2020 року № 483 не передбачено переважного права на укладення договору оренди майна, що є предметом такого договору;

- з 15 вересня 2021 року і по даний час Чернігівська єпархія Української Православної церкви незаконно, без будь-якої правової підстави продовжує користуватися державним майном - приміщенням пам`ятки архітектури національного значення - Комплексом споруд Єлецького монастиря, що знаходиться за адресою: вул. Князя Чорного, 1, м. Чернігів;

- Чернігівська єпархія Української Православної церкви відмовилася звільнити приміщення після закінчення договору користування ним, а тому вимога Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній», виконати такий обов`язок шляхом виселення є належним способом захисту порушеного права;

- Рішення виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 31 грудня 1991 року № 321 «Про передачу пам`ятника архітектури Республіканського значення комплексу споруд Єлецького Успенського монастиря в м. Чернігові єпархіальному управлінню УПЦ» - не є чинним з моменту постановлення;

- Акт про передачу в безоплатне користування Чернігівському єпархіальному УПЦ культових будівель і споруд Єлецького монастиря від 20 серпня 1992 року, що складений на підставі Рішення виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 31 грудня 1991 року № 321 не має жодної юридичної сили; крім того, вищезазначений Акт є неналежним доказом, оскільки він не був перекладений на державну мову, про що було зазначено під час розгляду справи.

Додатково Міністерство наголошувало, що:

- станом на дату прийняття Представником Президента України спірного розпорядження, а саме 30 жовтня 1992 року № 398, всіма релевантними законами (Закон «Про свободу совісті та релігійні організації», Закон «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», Закон «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування») визначено компетенцію

приймати відповідні рішення саме виконавчим комітетом обласних/міських Рад народних депутатів;

- представник Президента України не був наділений повноваженнями приймати рішення відповідного характеру, а отже відповідне розпорядження Представник Президента України не має юридичної сили, не створює жодних правових наслідків, і відповідно за таким розпорядженням не могло бути передано в безстрокове користування Ансамбль споруд Єлецького монастиря, XII-XVII ст. (охоронний № 817);

- Господарським судом Чернігівської області не було надано належну правову оцінку Рішенню та Розпорядженню, з чого зроблено помилковий висновок щодо нібито отримання відповідачем права безстрокового користування комплексом споруд Єлецького монастиря на тих правових підставах, що зазначені Управлінням Чернігівської єпархії Української православної церкви.

Крім того, Міністерство зазначало щодо колізії правових норм двох законодавчих актів одного рівня:

- Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації» регулює суспільні

відносини щодо соціальної справедливості, рівності, захисту прав і законних інтересів

громадян незалежно від ставлення до релігії;

- Закон України «Про оренду державного та комунального майна» регулює: правові,

економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, а також передачею права на експлуатацію такого майна;

майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності;

- керуючись листом Міністерства юстиції України № 758-0-2-08-19 від 26 грудня 2008 року «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом;

- спеціальним нормативно-правовим актом є закони, що регламентують обмежену (спеціальну) сферу суспільних відносин;

- спеціальною нормою права, щодо регулювання орендних відносин державного майна є Закон України «Про оренду державного та комунального майна», яким і керувалися відповідач та Міністерство культури та інформаційної політики України;

- згідно із роз`ясненням Вищого Арбітражного Суду № 02-5/109 від 29 лютого 1996 «Про деякі питання, що виникають при застосуванні Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» до введення в дію Закону все майно церковних і релігійних громад в Україні було визнано державною власністю відповідно до статті 366 Адміністративного кодексу Української РСР; тому держава в особі органів, зазначених у статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», є належним власником культових будівель і майна; а тому у господарських судів відсутні підстав для задоволення позовних вимог релігійних організацій до відповідних державних органів про визнання права власності на культові будівлі і майно або про зобов`язання цих органів передати зазначені будівлі і майно у власність або в користування, оскільки інше рішення порушує право державної власності, виходячи із змісту чинного законодавства.

Короткий зміст відзиву Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської єпархії Української Православної церкви на апеляційну скаргу

10.05.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Свято-Успенського жіночого монастиря Чернігівської єпархії Української Православної церкви надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому третя особа-2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що:

- в матеріалах судової справи відсутні докази розірвання чи припинення Договору, зазначений документ, відповідно до приписів ст. 764 ЦК України, вважається поновленим;

- Обов`язковими умовами поновлення договору є відсутність заперечень наймодавця щодо його продовження протягом одного місяця після закінчення строку договору та продовження користування майном. В матеріалах справи відсутні докази існування заперечень Відповідача щодо поновлення вже укладеного Договору, протягом « 14» вересня 2021 р. по сьогоднішній день, що слугує підтвердженням поновлення Договору;

- відповідно до п.2.1. Договору, - для передачі і повернення майна сторони утворюють комісію, головою якої призначається представник Заповідника, проте, відповідна комісія не була створена, відсутні навіть намагання створення такої комісії, що в свою чергу свідчить про відсутність намірів у позивача на припинення та не поновлення Договору;

- пунктом 3.2. Договору, передбачено здійснення вимог пов`язаних з охороною Успенського собору. З даною метою, позивачем було укладено охоронний договір №1 від 20 грудня 2019 року, що діє і по сьогоднішній день. Тобто сторона Договору продовжувала виконувати покладені на неї обов`язки вже після « 14» вересня 2021 р.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2024, апеляційну скаргу Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі № 927/1342/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Крім того, 13.02.2024 (через підсистему "Електронний суд") від позивача надійшла аналогічна за змістом апеляційна скарга на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі № 927/1342/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/1342/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі № 927/1342/23.

14.03.2024 на виконання ухвали суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 927/1342/23.

У зв`язку з перебуванням з 14.03.2024 по 27.03.2024 включно у відпустці судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, вирішити питання стосовно поданої апеляційної скарги у визначеному складі - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024 справу № 927/1342/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 прийнято справу № 927/1342/23 для вирішення питання стосовно поданої апеляційної скарги Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024, до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В. Апеляційну скаргу Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі № 927/1342/23 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 927/1342/23 за апеляційною скаргою Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024. Судове засідання призначено на 23.05.2024 об 10 год. 40 хв.

26.04.2024 через підсистему "Електронний суд" від Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви (адв. Шамко О.Б.) надійшло клопотання , в якому останній просив розгляд апеляційної скарги Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі № 927/1342/23 здійснювати за участі представника відповідача - адвоката Шамко Олександра Борисовича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою свого Електронного кабінету та власних технічних засобів (підсистема відеоконферецзв`язку Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи, з обліковим записом адвоката Шамко Олександра Борисовича, зареєстрованим на користувача " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", номер телефону НОМЕР_1 ).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 клопотання Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду при розгляді апеляційної скарги Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі № 927/1342/23 задоволено.

07.05.2024 через підсистему "Електронний суд" від Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому останній просив:

- апеляційну скаргу Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року - без змін.

- визнати причини не подання доказів до суду першої інстанції поважними та долучити до матеріалів справи наступні докази:

1. нотаріально засвідчену копію Акту від 20.08.1992 з перекладом на українську мову на - 4 аркушах;

2. копію адвокатського запиту адвоката Шамко О.Б. від 23.02.2024 до Державного архіву Чернігівської області на - 3 аркушах;

3. копію відповіді Державного архіву Чернігівської області на адвокатський запит Шамко О.Б. (лист №Уст-246 від 27.02.2024) на - 3 аркушах;

4. копію Рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів (сьома сесія двадцять першого скликання) від 14.06.1991 "Про запит депутата ОСОБА_1 про передачу комплексу будівель колишнього Єлецького монастиря Українській православній церкві" на - 2 аркушах;

5. копію Рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів (одинадцята сесія двадцять першого скликання) від 29.04.1992 "Про власність обласної ради народних депутатів" на - 2 аркушах;

6. копію Указу Президента України від 23.03.1992 №183 "Про призначення Представника Президента України в Чернігівській області" на - 1 аркуші;

7. копію Розпорядження Представника Президента України в Чернігівській області від 24.03.1992 №1 на - 2 аркушах;

8. копію Розпорядження Представника Президента України в Чернігівській області від 04.05.1992 №23 на - 2 аркушах;

9. копію Рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів (перша сесія двадцять другого скликання) від 06.07.1994 "Про виконавчий комітет Чернігівської обласної Ради" на - 4 аркушах;

10. копію Рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів (п`ята сесія двадцять другого скликання) від 08.08.1995 "Про ліквідацію виконавчого комітету Чернігівської обласної Ради народних депутатів та його органів" на - 4 аркушах.

09.05.2024 через підсистему "Електронний суд" від Міністерства культури та інформаційної політики України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року по справі №927/1342/23 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" задовольнити у повному обсязі.

10.05.2024 через підсистему "Електронний суд" "Свято-Успенський жіночий Монастир Чернігівської Православної Церкви" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", подану через представника, залишити без задоволення, а Рішення Господарського суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року - без змін.

21.05.2024 через підсистему "Електронний суд" від "Свято-Успенський жіночий монастир Чернігівської єпархії Української Православної церкви" (адв. Костіна Н.М.) надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в якому останній просив розгляд апеляційної скарги здійснювати за участі представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - "Свято Успенський жіночий монастир Чернігівської єпархії Української Православної Церкви" - адвоката Костіну Ніну Михайлівну в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою свого Електронного кабінету та власних технічних засобів (підсистема відеоконферецзв`язку Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи, з обліковим записом адвоката Костіну Ніну Михайлівну, зареєстрованим на користувача " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", номер телефону НОМЕР_2 ).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 клопотання "Свято-Успенський жіночий монастир Чернігівської єпархії Української Православної церкви" (адв. Костіна Н.М.) про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду при розгляді апеляційної скарги Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі № 927/1342/23 задоволено.

22.05.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (судового засідання), яке обґрунтоване тим, що у зв`язку з нещодавнім призначенням генерального директора Національного архітеркурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", генеральний директор Заповідника немає змоги бути присутнім в судовому засіданні та представляти інтереси Заповідника в апеляційній інстанції у справі № 927/1342/23. Для вивчення та ознайомлення з матеріалами справи керівник Заповідника потребує часу, і тому заявляє дане клопотання про відкладення розгляду справи № 927/1342/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2024 розгляд справи відкладено до 04.07.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2024 клопотання "Свято-Успенський жіночий монастир Чернігівської єпархії Української Православної церкви" (адв. Ніконов Д.М.) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду , яке призначено на 04.07.2024 об 10 год 00 хв при розгляді апеляційної скарги Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі № 927/1342/23 - задоволено.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 04.07.2024 з`явились представники учасників справи:

- представник скаржника (позивача) Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", який підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати повністю рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі №927/1342/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" в повному обсязі;

- представник відповідача Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права;

- представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство культури та інформаційної політики України, який підтримав доводи апеляційної скарги позивача, просив скасувати повністю рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі №927/1342/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" в повному обсязі;

- представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Свято-Успенський жіночий монастир Чернігівської єпархії Української Православної церкви, який просив заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Усі процесуальні документи у справі надіслані учасникам справи в їх електронні кабінети в системі «Електронний суд».

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та встановлено судом апеляційної інстанції, предметом позову є вимога про повернення Національному архітектурно-історичному заповіднику "Чернігів стародавній", як управителю та балансоутримувачу, нерухомого майна - комплексу споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття (охоронний номер 250043-Н), що є державною власністю, переданого в безоплатне строкове користування відповідача - Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви, на підставі договору від 14.09.2016 № 1 про строкове спільне безоплатне користування Чернігівською єпархією Української Православної церкви комплексом споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття (охоронний номер 250043-Н) Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" (далі - Договір від 14.09.2016 №1), шляхом виселення.

Підстава позову - припинення дії Договору від 14.09.2016 № 1, у зв`язку з закінченням строку на який його укладено сторонами (п`ять років - по 14.09.2021) та відсутність згоди балансоутримувача на його пролонгацію, з огляду на внесені зміни до чинного законодавства, зокрема до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині заборони передачі державного або комунального майна в безоплатне користування або позичку (частина 2 статті 9 в редакції Закону від 03.10.2019 № 157-ІХ, що набув чинності з 01.02.2020).

В свою чергу, суд апеляційної інстанції вважає, що в контексті спірних правовідносин дослідженню підлягають обставини стосовно наявності або відсутності правових підстав щодо зобов?язання Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви повернути на користь Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" передане за договором № 1 від 14.09.2016 про строкове спільне безоплатне користування Чернігівською єпархією УПЦ комплексом споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття (охоронний № 250043-Н) Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", що є державною власністю, комплекс споруд пам`яток архітектури національного значення, та наявності або відсутності правових підстав для усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення Управління Чернігівської єпархії УПЦ з комплексу споруд та пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ - XVII століття (охоронний № 250043-Н), що знаходиться за адресою: 14016, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 1, до складу якого входить та використовується перераховане вище спірне майно.

За статтею 366 Адміністративного кодексу УРСР (затвердженого постановою Всеукраїнського Центрального виконавчого комітету від 12.10.1927) молитовні спеціяльного типу й культове майно, що є на облікові органів радянської влади, становлять державне майно.

Комплекс споруд Єлецького монастиря (м. Чернігів) на підставі постанови Ради Міністрів Української РСР від 24.08.1963 № 970 "Про впорядкування справи обліку та охорони пам`ятників архітектури на території Української РСР" включений до списку пам`ятників архітектури УРСР (охоронний номер 817, 1-6).

На об`єкти культурної спадщини, що увійшли до складу споруд Єлицького монастиря, в 2007 році видані паспорти.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2012 № 929 "Про внесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України" комплекс будівель та споруд Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття, що є державною власністю, занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток архітектурного національного значення (охоронний номер 817, 1-6, м. Чернігів).

17.03.2016, за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесений запис про реєстрацію права власності держави, в особі Міністерства культури України, щодо комплексу споруд Єлецького монастиря: Успенський собор ХІІ ст., дзвіниця ХVII ст., північні келії ХVI- ХVII ст., східні келії ХVI- ХVII ст., південно-західні келії ХVI- ХVII ст., мури та брами ХVII ст. (об`єкт нерухомого майна: 01) (довідка з Реєстру речових прав № 55705795, сформована 22.03.2016); управитель - Національний архітектурно-історичний заповідник "Чернігів Стародавній", на праві оперативного управління (витяг з Реєстру речових прав № 165220938, сформований 02.05.2019).

За постановою Ради Міністрів Української РСР від 05.04.1991 № 83 "Про перелік пам`яток архітектури, які не підлягають передачі в постійне користування релігійним організаціям" затверджений перелік культових споруд - визначних пам`яток архітектури, що не підлягають передачі в постійне користування релігійним організаціям, до якого в тому числі був включений ансамбль споруд Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття (охоронний номер 817, 1-6) (м. Чернігів).

06.06.1991 введений в дію Закон України "Про свободу совісті та релігійні організації" № 987-ХІІ, положеннями якого, зокрема статтею 17, врегульований порядок користування майном, що є власністю держави.

Відповідно до частин 1 та 2 цієї статті, релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами. Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, в безоплатне користування або повертаються в власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями виконавчих комітетів обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів, а в Кримській АРСР - Уряду Кримської АРСР.

17.08.1991, Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви зареєстроване як юридична особа (номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 0001331), про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи № 102036 серія А00.

31.12.1991 виконавчим комітетом Чернігівської обласної ради народних депутатів прийняте рішення № 321 "Про передачу пам`ятника архітектури Республіканського значення комплексу споруд Єлецького Успенського монастиря в м. Чернігові Єпархіальному управлінню Української Православної церкви", яким вирішено Чернігівському державному архітектурно-історичному заповіднику (балансоутримувачу) передати Чернігівському Єпархіальному управлінню Української Православної церкви на умовах, передбачених чинним законодавством України: комплекс споруд Єлецького Успенського монастиря, який використовується Чернігівським державним архітектурно-історичним заповідником, проектно-кошторисну документацію, майно і предмети культу, що йому належали.

На виконання рішення виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів № 321, 20.08.1992, між Чернігівським державним архітектурно-історичним заповідником та Чернігівським Єпархіальним управлінням УПЦ підписаний акт про передачу в безоплатне користування Чернігівському Єпархіальному управлінню УПЦ культових будівель та споруд Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття (охоронний номер 817, 1-6) (у м. Чернігові).

08.06.1992 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 311 "Про виключення окремих об`єктів із переліку культових споруд - визначних пам`яток архітектури, які не підлягають передачі в постійне користування релігійним організаціям", якою затверджений перелік об`єктів, що виключаються із переліку культових споруд - визначних пам`яток архітектури, що не підлягають передачі в постійне користування релігійними організаціями, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 05.04.1991 № 83, яким із переліку таких об`єктів зокрема виключений ансамбль споруд Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття (охоронний номер 817). Як наслідок, до постанови Ради Міністрів УРСР від 05.04.1991 № 83 внесені відповідні зміни.

30.10.1992, на підставі вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.1992 № 311, представником Президента України видане розпорядження № 398 "Про передачу пам`ятника архітектури республіканського значення - комплексу споруд Єлецького монастиря в м. Чернігові Єпархіальному управлінню Української Православної церкви", яким вирішено: Чернігівському державному архітектурно-історичному заповіднику (балансоутримувачу) передати Чернігівському Єпархіальному управлінню Української Православної церкви на умовах, передбачених чинним законодавством України, комплекс споруд Єлецького Успенського монастиря, що використовуються Чернігівським державним архітектурно-історичним заповідником, проектно-кошторисну документацію, майно і предмети культу, що йому належали.

24.04.2003, за розпорядженням КМУ від 24.04.2003 № 233-р, цілісний майновий комплекс заповідника переданий зі спільної власності територіальних громад Чернігівської області у державну власність з віднесенням його до сфери управління Державного комітету України з будівництва та архітектури (в подальшому - Міністерства регіонального розвитку та будівництва України).

14.08.2003, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.04.2003 № 233-р, Чернігівською обласною радою (сьома сесія четвертого скликання) прийняте рішення "Про передачу в державну власність цілісного майнового комплексу Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", за яким: переданий безоплатно із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в державну власність цілісний майновий комплекс Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", до складу якого в тому числі увійшов комплекс споруд Єлецького монастиря (охоронний номер 817, 1-6), користувачем якого є УПЦ згідно з рішенням виконкому облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 та розпорядженням представника Президента України від 30.10.1992 № 398.

Перелічені нормативно-правові акти індивідуальної дії, прийняті в межах компетенції зазначених органів, є чинними на час ухвалення рішення.

До паспортів на об`єкти культурної спадщини, що увійшли до складу комплексу споруд Єлицького монастиря (м. Чернігів, охоронний 817, 1-6) внесені відомості щодо користувача: Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви відповідно до вказаних нормативно-правових актів.

Додатково, між управителем/балансоутримувачем (позивачем) та користувачем (відповідачем) укладені зобов`язання щодо охорони пам`ятників архітектури - комплексу споруд Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття, що використовуються відповідачем з метою виконання релігійних обрядів, а саме відповідні охоронні договори.

В період 1991 - 2011 років відповідач користувався комплексом споруд Єлецького монастиря на бездоговірній основі, на підставі вказаних актів індивідуальної дії, за відсутності будь-яких заперечень зі сторони управителя / балансоутримувача цього майна.

13.09.2011 між управителем / балансоутримувачем (позивачем) та користувачем (відповідачем) укладений договір № 3 про строкове спільне безоплатне користування Чернігівською єпархією УПЦ комплексом споруд пам`яток архітектури Єлецького монастиря Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", що є державною власністю, за умовами якого (пункти 1.1., 3.1.) позивач надав, а відповідач прийняв відповідно до чинного законодавства в строкове спільне безоплатне користування комплекс споруд пам`яток архітектури Єлецького монастиря Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", що знаходиться за адресою: 14014, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 1, до складу якого входять: Успенський собор ХІІ - XVII століття (охоронний № 817/1-Н), площею 541,4 кв. м - для проведення релігійних обрядів УПЦ та проведення екскурсій НАІЗ "Чернігів стародавній"; дзвіниця XVII століття (охоронний № 817/2), площею 70 кв. м - за призначенням; північні келії XVI - XVII століття (охоронний № 817/3), площею 370,3 кв. м - в якості житла настоятеля монастиря; східні келії XVI - XVII століття (охоронний № 817/4), площею 391,4 кв. м - в якості житла монахинь монастиря; південно-західні келії XVI - XVII століття (охоронний № 817/5), площею 112,4 кв. м - в якості житла монахинь монастиря, в східній частині - для господарчих потреб; мури з брамами та баштами XVII століття (охоронний № 817/6), довжиною 570,8 погонних метрів - єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням та як огорожа монастиря, що є державною власністю і знаходяться на балансі позивача.

Сторони встановили, що користувач вступає в строкове спільне безоплатне користування комплексом споруд архітектури Єлецького монастиря та майном у термін, указаний в цьому Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та додатку № 1 (акту приймання - передачі від 13.09.2011).

Виходячи з умов пунктів 5.1., 5.4. та 5.6. договору від 13.09.2011 № 3, він вступає в силу з моменту його підписання та діє по 13.09.2016. Чинність цього Договору припиняється внаслідок: руйнування пам`яток архітектури комплексу споруд Єлецького монастиря; достроково за взаємною згодою сторін; в інших випадках прямо передбачених чинним законодавством України. Всі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються в письмовій формі додатком та вступають у силу після його підписання уповноваженими представниками обох сторін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2012 року № 929 Єлецький монастир з спорудами занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятка архітектури національного значення та перебуває на балансі Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній», який належить до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України

14.09.2016 сторонами укладений договір № 1 про строкове спільне безоплатне користування Чернігівською єпархією УПЦ комплексом споруд пам`яток архітектури Єлецького монастиря ХІІ-XVII століття (охоронний № 250043-Н) Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", що є державною власністю (аналогічний за своїм змістом до попереднього), який, як погоджено сторонами в п. 7.4., діяв з моменту його підписання по 14.09.2021. Сторони також установили, що дія цього Договору може бути продовжена за згодою сторін.

Так, вчиняючи перелічені правочини, сторони змінили правовий режим спільного користування відповідачем спірним об`єктом нерухомого майна, з безстрокового (як це було передбачено чинними актами індивідуальної дії: рішенням виконкому Чернігівської облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 та розпорядженням представника Президента України від 30.10.1992 № 398) на строкове (як стало за умовами договорів від 13.09.2011 № 3 та від 14.09.2016 № 1).

В свою чергу, пунктом 1.1 Договору № 1 від 14.09.2016 визначено, що заповідник передає, а користувач приймає відповідно до чинного законодавства України, у строкове спільне безоплатне користування комплекс споруд пам?яток архітектури національного значення Єлецького монастиря, що знаходиться за адресою: 14014 м.Чернігів, вул. Князя Чорного, 1, до складу комплексу якого входять та використовуються включно:

- Успенський собор XII-XVII ст. (охорон. № 250043/1-Н), площею 541,4 кв.м. - для проведення богослужінь та релігійних обрядів Українською православною церкво, а також екскурсійного обслуговування Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній»;

- Дзвіниця XVII ст. (охорон. Nє 250043/2-Н), площею 231,6 кв.м. єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням;

- Північні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/3-Н), площею 239,0 кв.м - настоятельський корпус та житло монахинь монастиря;

- Східні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/4-Н), площею 391,4 кв.м - в якості житла монахинь монастиря;

- Південно-західні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/5-Н), площею 103,3 кв.м в якості житла монахинь монастиря, в східній частині - для господарчих потреб.

- Мури з брамами та баштами XVII ст. (охорон. Nє 250043/6-Н), довжиною 570,8 пог м єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням та як огорожа монастиря.

Зазначені пам?ятки є державною власністю і знаходяться на балансі заповідника.

Пунктом 2.2 Договору № 1 від 14.09.2016 визначено, що набуття права користування майном виникає з моменту підписання сторонами акту приймання - передавання майна, який є невід?ємною частиною цього договору.

14.09.2021 між позивачем та відповідачем підписано Акт приймання - передачі до Договору № 1 від 14.09.2016, згідно якого заповідник передає, а користувач приймає у строкове спільне безоплатне користування майно:

- Успенський собор XII-XVII ст.;

- Дзвіниця XVII ст.;

- Північні келії XVI-XVII ст.;

- Східні келії XVI-XVII ст.;

- Південно-західні келії XVI-XVII ст.;

- Мури з брамами XVII ст.

Також, сторонами 22.11.2018 було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 1 від 14.09.2016, якою у зв?язку з проведенням незалежної оцінки майна, визначено його вартість в розмірі 88683263 грн.

Крім того, матеріали справи містять Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 55705795, згідно якої комплекс споруд Єлецького монастиря, що знаходиться за адресою: 14014 м.Чернігів, вул. Князя Чорного, 1 (- Успенський собор XII-XVII ст.; Дзвіниця XVII ст.; Північні келії XVI-XVII ст.; Східні келії XVI-XVII ст.; Південно-західні келії XVI-XVII ст.; Мури з брамами XVII ст.) є державною власністю, а згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 165220938 управителем державного майна є позивач на праві оперативного управління.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 318 Цивільного кодексу України визначено, що суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ч. 1-3 ст. 326 Цивільного кодексу України визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Ст. 137 Господарського кодексу України визначено, що правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

По-перше, суд апеляційної інстанції встановив, що Комплекс споруд Єлецького монастиря по вул. Князя Чорного, 1 у м.Чернігові - є державною власністю, постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2012 року № 929 занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятка архітектури національного значення та перебуває на балансі Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній», який належить до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України, управителем державного майна є позивач на праві оперативного управління, що підтверджується наявним у справі доказами і що не заперечувалось учасниками спору.

По-друге, матеріалами справи підтверджується, що 14.09.2016 сторонами укладений договір № 1 про строкове спільне безоплатне користування Чернігівською єпархією УПЦ комплексом споруд пам`яток архітектури Єлецького монастиря ХІІ-XVII століття (охоронний № 250043-Н) Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", що є державною власністю (аналогічний за своїм змістом до попереднього), який, як погоджено сторонами в п. 7.4., діяв з моменту його підписання по 14.09.2021. Сторони також установили, що дія цього Договору може бути продовжена за згодою сторін.

Так, вчиняючи перелічені правочини, сторони змінили правовий режим спільного користування відповідачем спірним об`єктом нерухомого майна, з безстрокового (як це було передбачено чинними актами індивідуальної дії: рішенням виконкому Чернігівської облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 та розпорядженням представника Президента України від 30.10.1992 № 398) на строкове (як стало за умовами договорів від 13.09.2011 № 3 та від 14.09.2016 № 1), а отже, сторони здійснили своє правове регулювання правовідносин саме умовами Договору № 1 від 14.09.2016.

В свою чергу, пунктом 1.1 Договору № 1 від 14.09.2016 визначено, що заповідник передає, а користувач приймає відповідно до чинного законодавства України, у строкове спільне безоплатне користування комплекс споруд пам?яток архітектури національного значення Єлецького монастиря, що знаходиться за адресою: 14014 м.Чернігів, вул. Князя Чорного, 1, до складу комплексу якого входять та використовуються включно:

- Успенський собор XII-XVII ст. (охорон. № 250043/1-Н), площею 541,4 кв.м. - для проведення богослужінь та релігійних обрядів Українською православною церкво, а також екскурсійного обслуговування Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній»;

- Дзвіниця XVII ст. (охорон. Nє 250043/2-Н), площею 231,6 кв.м. єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням;

- Північні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/3-Н), площею 239,0 кв.м - настоятельський корпус та житло монахинь монастиря;

- Східні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/4-Н), площею 391,4 кв.м - в якості житла монахинь монастиря;

- Південно-західні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/5-Н), площею 103,3 кв.м в якості житла монахинь монастиря, в східній частині - для господарчих потреб.

- Мури з брамами та баштами XVII ст. (охорон. Nє 250043/6-Н), довжиною 570,8 пог м єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням та як огорожа монастиря.

Здійснивши аналіз умов договору суд апеляційної інстанції встановив, що висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором спільного користування майном, яке належить до державної власності.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції враховує, що дійсно, рішенням виконкому Чернігівської облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 було погоджено передачу Чернігівським Державним архітектурно-історичним заповідником Чернігівському Єпархіальному управлінню Української Православної Церкви комплексу споруд Єлецького Успенського Монастиря відповідачу, а розпорядженням представника Президента України від 30.10.1992 № 398 - в безоплатне користування, проте, вказані акти містять вказівку про таку передачу на умовах, передбачених чинним законодавством України, і відповідно, сторони, уклавши відповідні Договори вчинили правове регулювання своїх правовідносин стосовно реалізації права користування відповідним майном: спочатку на підставі Договору від 13.09.2011 стосовно строкового спільного безоплатного користування Чернігівською єпархією УПЦ комплексом споруд пам`яток архітектури Єлецького монастиря Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній", що є державною власністю, а після закінчення строку його дії - на підставі Договору № 1 від 14.09.2016 - до 14.09.2021.

Отже, сторони саме на умовах, передбачених чинним законодавством, реалізувавши права, обумовлені рішенням виконкому Чернігівської облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 та розпорядженням представника Президента України від 30.10.1992 № 398, погодили саме спільне користування відповідним майном протягом визначеного строку, зокрема на підставі Договору № 1 від 14.09.2016.

Тобто, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що умовами вказаного Договору № 1 від 14.09.2016 погоджено саме спільне користування сторонами спірним майном (позивачем - як музеєм, відповідачем - як релігійною організацією), що зумовлено як історичним, так і культовим значенням Єлецького монастиря.

Отже, оскільки Договір № 1 від 14.09.2016 діяв до 14.09.2021, що чітко узгоджено його умовами, а тому, саме з 14.09.2021 припинилось саме право відповідача на спільне користування спірним майном, і позивач, як особа, яка здійснює оперативне управління вказаним майном, так і держава в особі уповноваженого органу (Міністерства) подальшого спільного користування таким майном - не продовжувала/не погоджувала/не висловлювана в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Навпаки, позивач повідомляв відповідача про необхідність повернення спірного майна (лист № 01-20/88 від 28.02.2023).

Отже, суд апеляційної інстанції оцінивши наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, дійшов висновку, що з 14.09.2021 усі права стосовно спірного майна, як об?єкта державної власності, належать державі в особі визначеного Міністерства, оперативне управління яким здійснює позивач, який з метою реалізації прав держави в розумінні ст. 137 Господарського кодексу України, звернувся з відповідним позовом до суду, оскільки відповідач не здійснив повернення спірного майна позивачу у встановленому Договором № 1 від 14.09.2021 порядку і продовжує використовувати його без належних правових підстав.

З огляду на встановлене вище, суд апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції про те, що відсутність між управителем майна - Національним архітектурно-історичним заповідником "Чернігів стародавній" та користувачем - Чернігівською єпархією УПЦ чинного договору, не впливає на право відповідача користуватися комплексом споруд пам`яток архітектури національного значення Єлецького монастиря ХІІ - ХVII століття, наданим йому в безстрокове користування на підставі рішення виконкому Чернігівської облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 "Про передачу пам`ятника архітектури Республіканського значення комплексу споруд Єлецького Успенського монастиря в м. Чернігові єпархіальному управлінню УПЦ" та розпорядження представника Президента України від 30.10.1992 № 398 "Про передачу пам`ятника архітектури республіканського значення - комплексу споруд Єлецького монастиря в м. Чернігові єпархіальному управлінню УПЦ" (прийнятого згідно з положеннями діючого законодавства, після виключення за постановою КМУ від 08.06.1992 № 311 спірного об`єкту з переліку культових споруд - визначних пам`яток архітектури, які не підлягають передачі в постійне користування релігійним організаціям) - визнаються помилковими, адже у вказаних розпорядчих актах чітко вказано про можливість такої передачі на умовах, визначених чинним законодавством, і відповідне право було реалізовано сторонами, зокрема і шляхом укладення Договору № 1 від 14.09.2016, яким встановлено саме право спільного користування майном Єлецького монастиря, і таке право припинилось у відповідача в силу узгоджених даним договором умов, а реалізація відповідного права на користування спірним майном, має відбуватись в порядку, встановленим вимогами закону, яке діє на момент реалізації учасника відповідних правовідносин такого права.

В свою чергу, 01.02.2020 введений в дію Закон України «Про оренду державного та комунального майна», що набрав чинності 27.12.2019, відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону, забороняється передача державного або комунального майна в безоплатне користування або позичку.

В свою чергу, оскільки 01.02.2020 введений в дію Закон України «Про оренду державного та комунального майна», що набрав чинності 27.12.2019, відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону, забороняється передача державного або комунального майна в безоплатне користування або позичку, а тому держава, як власник майна вирішила змінити правила користування державним майном в межах України, у тому числі, з безоплатного користування шляхом заборони такого.

Враховуючи, що вказаний закон прийнято у часі пізніше, а також зважаючи, що спірний Договір № 1 від 14.09.2016 був строковим (до 14.09.2021), суд апеляційної інстанції зазначає, що в контексті спірних правоідносин є розумним, і справедливим по завершенні дії спірного Договору застосовувати до нього, серед інших, у тому числі і нову редакцію Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Таким чином, після закінчення строку дії Договору № 1 від 14.09.2016, відповідач має право реалізувати оформлення у користування відповідного майна, з урахуванням діючих вимог чинного законодавства (що також обумовлено і вищезазначеними рішенням виконкому Чернігівської облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 та розпорядженням представника Президента України від 30.10.1992 № 398), зокрема і вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що набрав чинності 27.12.2019.

В контексті зазначеного, суд апеляційної інстанції стосовно оцінки правової природи спірних правовідносин, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійних організацій», релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами.

Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим.

Культова будівля і майно, що є державною власністю, можуть передаватися у почергове користування двом або більше релігійним громадам за їх взаємною згодою. За відсутності такої згоди державний орган визначає порядок користування культовою будівлею і майном шляхом укладення з кожною громадою окремого договору.

Культова будівля та інше майно, які становлять історичну, художню або іншу культурну цінність, передаються релігійним організаціям і використовуються ними з додержанням установлених правил охорони і використання пам`яток історії та культури.

Клопотання про передачу релігійним організаціям культових будівель і майна у власність чи безоплатне користування розглядається в місячний термін з письмовим повідомленням про це заявників.

Релігійні організації мають переважне право на передачу їм культових будівель із земельною ділянкою, необхідною для обслуговування цих будівель.

Користування землею релігійні організації здійснюють у порядку, встановленому Земельним кодексом України та іншими законодавчими актами України. Земельні ділянки, що надаються релігійним організаціям у постійне користування для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності, забороняється використовувати для здійснення підприємницької діяльності.

Договори про надання в користування релігійним організаціям культових та інших будівель і майна можуть бути розірвані або припинені в порядку і на підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Самовільне захоплення культових будівель чи привласнення культового майна не допускається.

Рішення державних органів з питань володіння та користування культовими будівлями і майном можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Так, як встановлено вище та підтверджується наявними матеріалами справи, Комплекс споруд Єлецького монастиря по вул. Князя Чорного, 1 у м.Чернігові - є державною власністю, постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2012 року № 929 занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятка архітектури національного значення та перебуває на балансі Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній», який належить до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України, управителем державного майна є позивач на праві оперативного управління, що підтверджується наявним у справі доказами і що не заперечувалось учасниками спору.

Ч. 1. 2 ст. 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

В свою чергу, саме Законом України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що саме цей закон регулює правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна, тобто, саме вказаний закон є спеціальним в контексті спірних правовідносин учасників спору.

Відповідно до частин 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При цьому, висновки суду першої інстанції про те, що договори від 13.09.2011 № 3 та від 14.09.2016 № 1 не створюють будь-яких правових наслідків та не змінюють правовий режим користування відповідачем спірним об`єктом нерухомого майна, оскільки в силу закону є недійсними (нікчемні правочини), внаслідок того, що предметом укладених сторонами договорів від 13.09.2011 № 3 та від 14.09.2016 № 1, є безоплатне користування комплексом споруд, дані правочини за правовою природою є договорами позички, при цьому, умови що врегульовують порядок спільного користування сторонами спірним майном, не змінюють правову природу цих правочинів, а тому договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається в формі, яка визначена відповідно до статті 793 цього Кодексу, за якою (в редакції діючій на момент укладення договорів від 13.09.2011 № 3 та від 14.09.2016 № 1) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається в письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, і відсутність такого нотаріального посвідчення, за висновками суду першої інстанції свідчить про їх нікчемність - судом апеляційної інстанції визнаються помилковими, оскільки як зазначалось вище, (1) спірне майно належить саме до державної власності; (2) саме Законом України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що саме цей закон регулює правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна, тобто, саме вказаний закон є спеціальним в контексті спірних правовідносин учасників спору; (3) умовами вказаного Договору № 1 від 14.09.2016 погоджено саме спільне користування сторонами спірним майном (позивачем - як музеєм, відповідачем - як релігійною організацією), що зумовлено як історичним, так і культовим значенням Єлецького монастиря; (4) оцінка спірних правовідносин учасників спору здійснюється виключно в контексті правових підстав користування спірним майном, а не надання оцінки правомірності правочинів, які не виступають предметом оскарження у даному спорі.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар наділяється правом користування майном на строк, визначений договором оренди.

Відповідно до частини 2 статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Згідно з частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що станом на час звернення позивача з позовом до суду першої інстанції та станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, державне майно комплексу споруд Єлецького монастиря, що знаходиться за адресою: 14014 м.Чернігів, вул. Князя Чорного, 1, до складу комплексу якого входять та використовуються включно: Успенський собор XII-XVII ст. (охорон. № 250043/1-Н), площею 541,4 кв.м. - для проведення богослужінь та релігійних обрядів Українською православною церкво, а також екскурсійного обслуговування Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній»; Дзвіниця XVII ст. (охорон. Nє 250043/2-Н), площею 231,6 кв.м. єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням; Північні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/3-Н), площею 239,0 кв.м - настоятельський корпус та житло монахинь монастиря; Східні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/4-Н), площею 391,4 кв.м - в якості житла монахинь монастиря; Південно-західні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/5-Н), площею 103,3 кв.м в якості житла монахинь монастиря, в східній частині - для господарчих потреб; Мури з брамами та баштами XVII ст. (охорон. Nє 250043/6-Н), довжиною 570,8 пог м єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням та як огорожа монастиря - надалі перебувають у користуванні відповідача, без оформлення відповідних правових підстав.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Згідно з частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Отже, якщо орендар (користувач) не звільнив орендоване приміщення після закінчення строку дії відповідного договору оренди (користування), наймодавець вправі заявити позовні вимоги про зобов`язання орендаря (користувача) вивільнити зайняті приміщення.

Згідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Приписи статті 20 Господарського кодексу України та статті 16 Цивільного кодексу України визначають такі способи захисту цивільних прав та інтересів, як присудження виконання обов`язку в натурі та примусове виконання обов`язку, а отже, якщо колишній Користувач не звільнив приміщення після закінчення договору користування ним, вимога власника або визначеної ним особи виконати такий обов`язок шляхом виселення є належним способом захисту порушеного права.

Враховуючи вище зазначене в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем, що відповідач у даний час спірним майном користується без будь-якої правової підстави, оскільки термін дії Договору № 1 від 14.09.2016 закінчився, а відповідач не вжив заходів з повернення майна позивачу у встановленому законом та Договором порядку, чим порушив права позивача як особи в управлінні якого знаходиться спірне майно на володіння, користування та розпорядження таким майном.

У зв`язку з чим, враховуючи порушення прав позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач має право вимагати усунення таких порушень шляхом зобов`язання відповідача виконати дії, передбачені частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України, а саме усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження спірним об`єктом шляхом зобов?язання Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви повернути на користь Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній» передане згідно Договору №1 від 14 вересня 2016 року про строкове спільне безоплатне користування Чернігівською єпархією Української Православної церкви комплексом споруд пам?яток архітектури національного значення Єлецького монастиря XII-XVII ст. (охор. № 250043-Н) Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній», що є державною власністю комплекс споруд пам?яток архітектури національного значення Єлецького монастиря, що знаходиться за адресою: 14016 м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 1, до складу комплексу якого входять та використовуються: Успенський собор XII-XVII ст. (охорон. № 250043/1-Н), площею 541,4 кв.м. - для проведення богослужінь та релігійних обрядів Українською православною церкво, а також екскурсійного обслуговування Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній»; Дзвіниця XVII ст. (охорон. Nє 250043/2-Н), площею 231,6 кв.м. єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням; Північні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/3-Н), площею 239,0 кв.м - настоятельський корпус та житло монахинь монастиря; - Східні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/4-Н), площею 391,4 кв.м - в якості житла монахинь монастиря; Південно-західні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/5-Н), площею 103,3 кв.м в якості житла монахинь монастиря, в східній частині - для господарчих потреб; Мури з брамами та баштами XVII ст. (охорон. Nє 250043/6-Н), довжиною 570,8 пог м єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням та як огорожа монастиря, та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви з комплексу споруд пам?яток архітектури національного значення Єлецького монастиря XII-XVII ст. (охор. № 250043-Н), що знаходиться за адресою: 14016 м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 1, до складу комплексу якого входять та використовуються: Успенський собор XII-XVII ст. (охорон. № 250043/1-Н), площею 541,4 кв.м. - для проведення богослужінь та релігійних обрядів українською православною церкво, а також екскурсійного обслуговування Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній»; Дзвіниця XVII ст. (охорон. № 250043/2-Н), площею 231,6 кв.м. єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням; Північні келії XVI-XVII ст. (охорон. № 250043/3-Н), площею 239,0 кв.м -настоятельський корпус та житло монахинь монастиря; Східні келії XVI-XVII ст. (охорон. № 250043/4-Н), площею 391,4 кв.м - в якості житла монахинь монастиря; Південно-західні келії XVI-XVII ст. (охорон. № 250043/5-Н), площею 103,3 кв.м в якості житла монахинь монастиря, в східній частині - для господарчих потреб; Мури з брамами та баштами XVII ст. (охорон. № 250043/6-Н), довжиною 570,8 пог.м - єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням та як огорожа монастиря.

Також, доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що Рішення Виконкому Чернігівської облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 «Про передачу пам`ятника архітектури Республіканського значення комплексу споруд Єлецького Успенського монастиря в м. Чернігові єпархіальному управлінню УПЦ» - не є чинним з моменту постановлення, що представник Президента України не був наділений повноваженнями приймати рішення відповідного характеру, а отже відповідне розпорядження Представника Президента України не має юридичної сили, не створює жодних правових наслідків, і відповідно за таким розпорядженням не могло бути передано в безстрокове користування Ансамбль споруд Єлецького монастиря, XIIXVII ст. (охор. № 817), та те, що Акт про передачу в безоплатне користування Чернігівському єпархіальному УПЦ культових будівель і споруд Єлецького монастиря від 20.08.1992, що складений на підставі Рішення виконкому Чернігівської облради народних депутатів від 31.12.1991 № 321 не має жодної юридичної сили, зокрема і з урахуванням того, що докази, не перекладені з російської мови на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат» не є належними документами, оскільки не оформлені в установленому законом порядку, які і запереченян відповідача з цього приводу - судом апеляційної інстанції не приймаються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки оцінка вказаних розпорядчих актів на предмет їх правомірності прийняття не входить до предмету дослідження в контексті спірних правовідносин, а Акт про передачу в безоплатне користування Чернігівському єпархіальному УПЦ культових будівель і споруд Єлецького монастиря від 20.08.1992 підтверджує лише передачу спірного майна на виконання відповідного розпорядження.

Також, відповідачем до матеріалів апеляційної скарги відповідачем на спростування доводів представника позивача, викладені в апеляційній скарзі, а також у відповідності до пункту 5 частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, надано до відзиву на апеляційну скаргу нотаріально засвідчену копію Акту від 20 серпня 1992 року з перекладом на українську мову, які прийнятий судом апеляційної інстанції в якості доказу, проте, як зазначено вище, Акт про передачу в безоплатне користування Чернігівському єпархіальному УПЦ культових будівель і споруд Єлецького монастиря від 20.08.1992 підтверджує лише передачу спірного майна на виконання відповідного розпорядження, коли предметом дослідження в контексті предмету і підстав позову є саме відповідний Договір № 1 від 14.09.2016.

Крім того, відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу вказувалось, що з метою повного та всебічного розгляду справи, і як наслідок, ухвалення законного та обґрунтованого рішення, з метою скористатися своїм процесуальним правом та на підтвердження заперечень щодо доводів представника позивача, викладені в апеляційній скарзі, подано суду апеляційної інстанції докази, які не були подані до суду першої інстанції, які відповідач просив прийняти в якості доказів, поновивши строк на подачу таких а саме:

- копію адвокатського запиту адвоката Шамко О.Б. від 23.02.2024 до Державного архіву Чернігівської області на - 3 аркушах, копію відповіді Державного архіву Чернігівської області на адвокатський запит Шамко О.Б. (лист №Уст-246 від 27.02.2024) на - 3 аркушах, які судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки вказані докази не існували на момент ухвалення судом першої інстанції відповідного рішення;

- копію Рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів (сьома сесія двадцять першого скликання) від 14.06.1991 "Про запит депутата ОСОБА_1 про передачу комплексу будівель колишнього Єлецького монастиря Українській православній церкві" на - 2 аркушах; копію Рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів (одинадцята сесія двадцять першого скликання) від 29.04.1992 "Про власність обласної ради народних депутатів" на - 2 аркушах; копію Указу Президента України від 23.03.1992 №183 "Про призначення Представника Президента України в Чернігівській області" на - 1 аркуші; копію Розпорядження Представника Президента України в Чернігівській області від 24.03.1992 №1 на - 2 аркушах; копію Розпорядження Представника Президента України в Чернігівській області від 04.05.1992 №23 на - 2 аркушах; копію Рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів (перша сесія двадцять другого скликання) від 06.07.1994 "Про виконавчий комітет Чернігівської обласної Ради" на - 4 аркушах; копію Рішення Чернігівської обласної ради народних депутатів (п`ята сесія двадцять другого скликання) від 08.08.1995 "Про ліквідацію виконавчого комітету Чернігівської обласної Ради народних депутатів та його органів" на - 4 аркушах, - які судом апеляційної інстанції прийняті до справи в якості доказів, з урахуванням доводів відповідача і того, що учасники спору обгрунтовували відповідні правові позиції по справі з посиланням на вказані докази, проте, вказані докази не спростовують висновки суду апеляційної інстанції в контексті встановлених обставин справи, з урахуванням мотивів даної постанови, і не впливають на висновки суду першої інстанції стосовно припинення у відповідача права спільного користування спірним майном та вининення обов?язку з його повернення позивачу визначеним у позові шляхом.

Усі інші доводи, обгрунтування, мотивування учасників спору судом апеляційної інстанції враховані, проте не є такими, що впливають на висновки суду апеляційної інстанції у даній постанові.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, з урахуванням мотивів даної постанови, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог, за наведених у даній постанові підстав.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином:

- з Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви на користь Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в сумі 5464( п`ять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн 62 коп., та судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 8 052 ( вісім тисяч п`ятдесят дві ) грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі № 927/1342/23 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2024 у справі № 927/1342/23 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" до Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство культури та інформаційної політики України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача "Свято-Успенський жіночий монастир Чернігівської єпархії Української Православної церкви» про зобов`язання повернути майно; усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення - задовольнити повністю.

4.Зобов?язати Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви (вул. Толстого, буд. № 92-Є м. Чернігів, Чернігівська область, 14014, ) повернути на користь Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній» (вул. Преображенська, буд. 1, м. Чернігів, Чернігівська обл., 14000 ) передане згідно Договору №1 від 14 вересня 2016 року про строкове спільне безоплатне користування Чернігівською єпархією Української Православної церкви комплексом споруд пам?яток архітектури національного значення Єлецького монастиря XII-XVII ст. (охор. № 250043-Н) Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній», що є державною власністю комплекс споруд пам?яток архітектури національного значення Єлецького монастиря, що знаходиться за адресою: 14016 м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 1, до складу комплексу якого входять та використовуються:

- Успенський собор XII-XVII ст. (охорон. № 250043/1-Н), площею 541,4 кв.м. - для проведення богослужінь та релігійних обрядів Українською православною церкво, а також екскурсійного обслуговування Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній»;

- Дзвіниця XVII ст. (охорон. Nє 250043/2-Н), площею 231,6 кв.м. єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням;

- Північні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/3-Н), площею 239,0 кв.м - настоятельський корпус та житло монахинь монастиря;

- Східні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/4-Н), площею 391,4 кв.м - в якості житла монахинь монастиря;

- Південно-західні келії XVI-XVII ст. (охорон. Nє 250043/5-Н), площею 103,3 кв.м в якості житла монахинь монастиря, в східній частині - для господарчих потреб.

- Мури з брамами та баштами XVII ст. (охорон. Nє 250043/6-Н), довжиною 570,8 пог м єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням та як огорожа монастиря.

5. Усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви (вул. Толстого, буд. № 92-Є, м. Чернігів, Чернігівська область, 14014, ) з комплексу споруд пам?яток архітектури національного значення Єлецького монастиря XII-XVII ст. (охор. № 250043-Н), що знаходиться за адресою: 14016 м. Чернігів, вул.

Князя Чорного, 1, до складу комплексу якого входять та використовуються:

- Успенський собор XII-XVII ст. (охорон. № 250043/1-Н), площею 541,4 кв.м. - для проведення богослужінь та релігійних обрядів українською православною церкво, а також екскурсійного обслуговування Національного архітектурно-історичного заповідника «Чернігів стародавній»;

- Дзвіниця XVII ст. (охорон. № 250043/2-Н), площею 231,6 кв.м. єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням;

- Північні келії XVI-XVII ст. (охорон. № 250043/3-Н), площею 239,0 кв.м -

настоятельський корпус та житло монахинь монастиря;

- Східні келії XVI-XVII ст. (охорон. № 250043/4-Н), площею 391,4 кв.м - в якості

житла монахинь монастиря;

- Південно-західні келії XVI-XVII ст. (охорон. № 250043/5-Н), площею 103,3 кв.м в якості житла монахинь монастиря, в східній частині - для господарчих потреб.

- Мури з брамами та баштами XVII ст. (охорон. № 250043/6-Н), довжиною 570,8 пог.м - єпархіальним управлінням УПЦ за призначенням та як огорожа монастиря.

6. Стягнути з Управління Чернігівської єпархії Української Православної церкви (вул. Толстого, буд. № 92-Є м. Чернігів, Чернігівська область, 14014, ) на користь Національного архітектурно-історичного заповідника "Чернігів стародавній" ( вул. Преображенська, буд. 1,м. Чернігів,Чергігівська область 14000, ) судовий збір за подачу позову в сумі 5464( п`ять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн 62 коп., та судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 8 052 ( вісім тисяч п`ятдесят дві ) грн 00 коп.

7. Матеріали справи № 927/1342/23 повернути Господарському суду Чернігівської області, доручивши видати накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених т.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання постанови: 12.07.2024.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді К.В. Тарасенко

Є.Ю. Шаптала