РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2024Справа № 910/1363/24

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллтекс-Україна" в особі Філії "Веллтекс-Львів" Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллтекс-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Чойс Компані"

про стягнення 130 545,46 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Веллтекс-Україна" в особі Філії "Веллтекс-Львів" Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллтекс-Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Чойс Компані" про стягнення 130545,46 грн, з яких 101797,50 грн заборгованості, 14711,97 грн пені, 10179,75 грн штрафу, 2568,55 грн інфляційних втрат та 1287,69 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки № 10/05-2023 від 10.05.2023 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2024 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

15.02.2024 позивачем сформовано в системі "Електронний суд" заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками, яка 15.02.2024 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1363/24, справу визнано малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Судом встановлено, що ухвала про відкриття провадження в справі від 20.02.2024 була направлена та доставлена до електронного кабінету позивача 21.02.2024 (20:35), що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку відповідного електронного листа.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У зв`язку з цим копія ухвали суду від 20.02.2024 була направлена на адресу відповідача, проте відповідно до відомостей з офіційного веб-сайту «Укрпошта», поштове відправлення за № 567 не було вручено відповідачу, про що здійснено відмітку від 14.03.2024: Повернення за зворотною адресою: "За закінченням терміну зберігання".

Крім того, 20.03.2024 через відділ автоматизованого документообігу суду повернувся конверт поштового відправлення за № 567, який не було вручено відповідачу, про що здійснено відмітку: "За закінченням терміну зберігання".

Відповідно до частин 3 та 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

За приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 20.02.2024 про відкриття провадження у справі № 910/1363/24 була оприлюднена на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 22.02.2024.

З урахуванням викладеного, за висновком суду, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та йому були створені достатні умови для реалізації своїх процесуальних прав.

Станом на поточну дату інших заяв та/або доказів від сторін на підтвердження своїх вимог та заперечень, в тому числі клопотань процесуального характеру, відзиву відповідача на позов до Господарського суду міста Києва не надходило.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Веллтекс-Україна" в особі Філії "Веллтекс-Львів" Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллтекс-Україна" (далі - позивач, продавець, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Чойс Компані" (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір поставки № 10/05-2023 (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах і в порядку, визначеному цим Договором, товар, в кількості згідно з видатковими накладними на кожну партію товару, які є невід`ємною частиною цього Договору та за згодою сторін прирівнюються до специфікацій (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 2.2 Договору покупець сплачує вартість товару на наступних умовах: протягом 14 календарних днів з дати постачання товару. Датою постачання товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній.

Згідно з пунктом 3.1 Договору продавець зобов`язується відвантажити, а покупець прийняти товар в терміни, узгоджені додатково сторонами.

Пунктом 4.4 Договору сторони погодили, що право власності на товар переходить від продавця до покупця з дати зарахування на розрахунковий рахунок продавця всієї вартості поставленого товару. Ризик пошкодження чи знищення товару переходить від продавця до покупця з дати підписання сторонами видаткової накладної на товар.

У відповідності до пункту 9.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Згідно з пунктом 9.2 Договору в разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього Договору, за місяць до закінчення терміну його дії, він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах без обмеження кількості разів такого продовження.

Пунктом 9.3 Договору визначено, що цим договором регулюються всі поставки продавцем покупцеві товару в період дії цього договору, згідно з рахунками і накладними, незалежно від посилання в них на цей договір, крім тих, які посилаються на інші договори, укладені між продавцем і покупцем.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач, у свою чергу, прийняв обумовлений товар загальною вартістю 109 297,50 грн, що підтверджується виставленим відповідачу рахунком-фактурою № ЛФ-00000908 від 21.08.2023, а також видатковою накладною № ЛФ-0000944 від 21.08.2023 на суму 109 297,50 грн.

Таким чином позивач виконав взяті на себе зобов`язання за Договором та передав відповідачу обумовлений товар, а саме Промислову швейну машину "Typical" GT6430DAT-02 (комплект) у кількості 1 шт.

Відповідачем було здійснено часткову оплату товару на підставі вищезазначеного рахунку на загальну суму 7 500,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2331_00000/2af051-96-0df5-4eb5-9b від 21.08.2023 з призначенням платежу: "Часткова оплата за машинку по рах. 908 від 21.08.23 у сумі 6 250,00 грн, ПДВ-20% - 1 250,00 грн."

10.01.2024 позивач направив на адресу відповідача Претензію за вих. № 1 від 08.01.2024 про сплату заборгованості на загальну суму 112 025,10 грн за відповідними видатковими накладними, в тому числі і за накладною № ЛФ-0000944 від 21.08.2023 на суму 109 297,50 грн. Проте вказана претензія була повернути позивачеві у зв`язку з тим, що у відповідності до відомостей з офіційного веб-сайту «Укрпошта» поштове відправлення за № 464 не було вручено відповідачу, про що здійснено відмітку від 26.01.2024: Повернення за зворотною адресою: "За закінченням терміну зберігання".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов`язань за Договором в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 101 797,50 грн, яку позивач просить стягнути.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 109 297,50 грн, проте оплатив його лише частково, в сумі 7 500,00 грн.

Доказів на підтвердження повної оплати поставленого товару відповідачем не надано, докази на підтвердження повернення поставленого товару в матеріалах справи також відсутні.

Відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 101 797,50 грн основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач також заявив до стягнення з відповідача 14 711,97 грн пені, 10 179,75 грн штрафу, 2 568,55 грн інфляційних втрат та 1 287,69 грн 3 % річних.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (частина 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до абзацу 1 пункту 7.3 Договору у разі порушення строків оплати товару, передбачених цим Договором, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент порушення строку оплати, від вартості в строк не оплаченого товару за кожен день прострочення оплати, до дня фактичної оплати включно.

Оскільки неналежне виконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності не наведено, позовна вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої згідно пункту 7.3 Договору за несвоєчасне здійснення розрахунків, визнається судом обґрунтованою.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що її розмір не перевищує розміру, розрахованого судом, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За змістом абзацу 2 пункту 7.3 Договору у випадку прострочення оплати на строк більше ніж 30 (тридцять) календарних днів з моменту настання строку оплати, покупець зобов`язаний оплатити продавцю додатково штраф в розмірі 10% (десять відсотків) від вартості неоплаченого товару.

Пунктом 7.4 Договору визначено, що відповідно до вимог статті 232 Господарського кодексу України, сторони погоджують, що нарахування штрафних санкцій, передбачених пунктом 7.3 Договору, не обмежується річним строком, а нараховується і сплачується за увесь час прострочення виконання зобов`язання. Крім того, сторони, відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України, погоджують, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) згідно з пунктом 7.3 Договору встановлюється позовна давність тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання на понад 30 календарних днів, що зумовлює для нього настання правових наслідків у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми заборгованості.

Отже обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача є штраф у розмірі 10 179,75 грн, відтак позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки інфляційних втрат і 3% річних, суд встановив, що вони відповідають вимогам законодавства та є арифметично вірними, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 2 568,55 грн та 3% річних в розмірі 1 287,69 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду жодного доказу на спростування позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн, відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76 - 79, 86, 129, 233, 237, 238, 240 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Чойс Компані" (02094, місто Київ, вулиця Сергієнка Івана, будинок 18, офіс 704; ідентифікаційний код: 40264316) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллтекс-Україна" (65005, місто Одеса, вулиця Дальницька, будинок 44 "Б"; ідентифікаційний код: 31566495) в особі Філії "Веллтекс-Львів" Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллтекс-Україна" (79024, місто Львів, вулиця Липинського, будинок 54, корпус 2 А; ідентифікаційний код ВП: 38155880) 101 797 (сто одну тисячу сімсот дев`яносто сім) грн 50 коп. заборгованості, 14 711 (чотирнадцять тисяч сімсот одинадцять) грн 97 коп. пені, 10 179 (десять тисяч сто сімдесят дев`ять) грн 75 коп. штрафу, 2 568 (дві тисячі п`ятсот шістдесят вісім) грн 55 коп. інфляційних втрат, 1 287 (одну тисячу двісті вісімдесят сім) грн 69 коп. 3 % річних та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.07.2024.

Суддя О.В. Нечай