ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

15 липня 2024 року м. ХарківСправа № 769з-24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

без виклику представників сторін

розглянувши

заяву Приватного підприємства "Варнер" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 12-А, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсістемс" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 12-А, )
про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Варнер" звернулось до суду з заявою про забезпечення позову до його подачі, в якій просить суд:

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Олсістемс", а також будь-яким іншим особам відчуження та розпорядження будь-яким способом, проведення реконструкції, перепланування, а також здійснення будь-якого поліпшення нежитлових приміщень, що розташовані на третьому поверсі будівлі з літ. "А-3" за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 12-А, зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 101;

- заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень, що розташовані на третьому поверсі будівлі з літ. "А-3" за адресою: м Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 12-А, зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 101.

В обґрунтування заяви Приватне підприємство "Варнер" посилається на те, що він, як власник, втратив як фізичне, так і юридичне володіння спірним майном, оскільки ТОВ "Олсістемс" зареєстрував на своє ім`я право власності в державному реєстрі речових прав на нерухомість. Внаслідок протиправного заволодіння TOB "Олсістемс" спірними приміщеннями, створюються перешкоди у користуванні ними, а також у користуванні встановленим в них технічним обладнанням та його обслуговуванням.

Приватне підприємство "Варнер" заявляє про свій намір звернутись до суду з позовом про витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсістемс" на користь Приватного підприємства "Варнер" нежитлових приміщень третього поверху № 95 (коридор) площею 17,0кв.м, № 101 (коридор) площею 37,1кв.м, № 102 (коридор) площею 44,2кв.м, № 104 (вбиральня) площею 2,1 кв.м, № 105 (вбиральня) площею 1,5кв.м у нежитловій будівлі літера A-З по вул. Двадцять Третього Серпня, 12-А, м. Харків) та про усунення перешкод у користуванні Приватним підприємством "Варнер" зазначеними вище спірними нежитловими приміщеннями шляхом скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсістемс" на об`єкт нерухомого майна та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсістемс" відновити перегородки між ними, а тому заявник вважає, що обрані ним заходи забезпечення позову є співмірними з майбутніми позовними вимогами.

Розглянувши заяву Приватного підприємства "Варнер" про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Таким чином, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст.136 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2, п.4 ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

За змістом статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

При цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За приписами ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Заявник вважає, що необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. У разі відчуження спірного майна виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову буде суттєво ускладнено, призведе до необхідності звертатися до суду із черговим позовом.

Як зазначає заявник, спірні приміщення вибули з володіння ПП "Варнер" як правонаступника ЗАТ "Сінг", ПП "Харлас", на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2008 у справі № 2-7200/08, яке було скасоване постановою Харківського апеляційного суду від 08.11.2021 у справі № 2-7200/08 (провадження № 22-ц/818/752/21).

Під час розгляду Харківським апеляційним судом апеляційної скарги ПП "Варнер" на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2008 у цивільний справі № 2-7200/08 спірні приміщення було двічі відчужено: ОСОБА_1 подарувала спірні приміщення ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 в свою чергу вніс спірні приміщення до статутного капіталу ТОВ "Олсістемс", у якому він є єдиним учасником.

На думку заявника, у разі, якщо до закінчення розгляду справи спірне нерухоме майно буде знову відчужено третім особам, то останній не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів ПП "Варнер".

Суд зазначає, що викладені вище позивачем обставини не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а вказані заявником обставини законності або незаконності набуття права власності на спірне нерухоме майно будуть предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті після звернення заявника до суду з конкретним позовом, а не під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Подана заявником заява не містить належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, або про вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження майна чи підготовчі дії до його реалізації, а ґрунтується лише на припущеннях.

Інших доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову заявник суду не надав.

В той же час, із наданих суду матеріалів судом вбачається наявність реального спору про право щодо спірного майна, яке може бути вирішено лише під час розгляду справи по суті.

Щодо ймовірності відчуження спірного майна до моменту винесення рішення по справі, що, на думку заявника, може ускладнити виконання рішення суду та призведене до необхідності повторного звернення з відповідним позовом до суду, суд вважає за необхідне зазначити, що заявник не позбавлений права у разі наявності таких обставин звернутись із заявою про залучення у справі співвідповідача (останнього набувача спірного майна) або про заміну неналежного відповідача згідно із приписами чинного процесуального законодавства. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 Цивільним кодексом України, і для цього не є необхідним визнання ланцюга попередніх правочинів недійними.

Також, у разі дійсної наявності правових підстав для забезпечення позову, заявник не позбавлений права звернутися із заявою про вжиття заходів забезпечення позову як вже у межах відповідної судової справи, так і до її порушення, обґрунтувавши реальність та необхідність вжиття відповідних заходів.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви Приватного підприємства "Варнер" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвалу складено та підписано 15.07.2024.

Суддя Т.А. Лавренюк

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.