ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2024м. ДніпроСправа № 904/1938/22 (904/3070/23)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Первушина Ю.Ю.

за участю секретаря судового засідання (помічник за дорученням) Рустамової З.Р.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Целік Віктор Віталійович, посвідчення №1464 від 30.07.2018.

від відповідача-1: Шевченко Любов Павлівна, довіреність №298-К-О.

від відповідача-2: повноважний представник не з`явився;

від відповідача-3: повноважний представник не з`явився.

Розглянувши за правилами загального позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги 32, )

до відповідача-1: Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, );

відповідача-2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

відповідача-3: Державного реєстратора-приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Юрчак Олега Володимировича (76000, місто Івано-Франківськ, вулиця Січових Стрільців, 16, к.17)

про визнання протиправними та скасування рішень про проведення державної реєстрації прав та витребування майна

в межах справи №904/1938/22

за заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (49100, місто Дніпро, Узвіз Кодацький, будинок 2, )

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 32, )

про визнання банкрутом

ПРОЦЕДУРА

Товариство з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"; відповідача-2: ОСОБА_1 ; відповідача-3: Державного реєстратора-приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Юрчак Олега Володимировича про визнання протиправними та скасування рішень про проведення державної реєстрації прав та витребування майна.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.06.2023, справу №904/1938/22(904/3070/23) передано на розгляд судді Первушину Ю.Ю.

Позовна заява подана в межах справи №904/1938/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 32, ).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 31.07.2023 о 10:00 год.

06.07.2023 до відділу канцелярії суду Позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи докази, а саме копію висновку експерта №07/06/2023 за результатами проведення експертного економічного дослідження складеного 21.06.2023 (вх. суду №33353/23).

17.07.2023 на електронну адресу суду Відповідач-2 надіслав відзив на позовну заяву, за змістом якого просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (вх. суду №35038/23).

Відповідно до акту від 17.07.2023 №1008/23 Господарського суду Дніпропетровської області про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкоджень конверта (паковання) зазначено, що під час надходження електронного листа на електронну пошту суду по справі №904/1938/22(904/3070/23) суддя Первушин Ю.Ю., який надійшов від С.А. Демінського, не виявилося електронного цифрового підпису (том-1, арк.с. 138).

20.07.2023 до відділу канцелярії суду від відповідача-3 надійшов лист №64/02-14 від 14.07.2023 (вх. суду №35996/23), за змістом якого останній повідомляє, що матеріали документів було знищено згідно Акту №4 "Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду матеріалів нотаріальної справи", затвердженим Приватним нотаріусом О.В. Юрчаком від 15.03.2022.

21.07.2023 до відділу канцелярії суду від Відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (вх. суду №36198/23) та клопотання про застосування строків позовної давності по справі №904/1938/22(904/3070/23).

21.07.2023 до відділу канцелярії суду від Відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (вх. суду №36147/23).

27.07.2023 через систему "Електронний суд" представник Відповідача-2 надіслав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки адвокат приймає участь у інших судових засіданнях (вх. суду №37520/23).

31.07.2023 до відділу канцелярії суду надійшла заява за підписом ОСОБА_2 , за змістом якої останній повідомляє, що з 15.01.2023 по 31.01.2023 він займав посаду директора ТОВ "Естейт Селлінг". З урахуванням наданих повноважень, видано довіреності на представлення інтересів ТОВ "Естейт Селлінг" видана довіреність від 17.05.2021 на ім`я ОСОБА_3 . Станом на 27.07.2023 вказана довіреність не відзивалась та є чинною.

31.07.2023 до відділу канцелярії суду Позивач подав заяву про долучення до матеріалів справи докази, а саме копію висновку експерта №07/06/2023 за результатами проведення експертного економічного дослідження складеного 21.06.2023 (вх. суду №37739/2323).

31.07.2023 до відділу канцелярії суду Відповідач-1 подав письмові пояснення щодо висновку експерта №07/06/2023 за результатами проведення експертного економічного дослідження, складеного 21.06.2023 (вх. суду №37780/23).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2023 відкладено підготовче засідання на 18.09.2023 об 10:00 год.

28.07.2023 до канцелярії суду надійшла ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 25.07.2023 по справі №904/1938/22(904/3070/23). Згідно резолютивної частини ухвали апеляційний суд ухвалив витребувати з Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи №904/1938/22(904/3070/23).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2023 зупинено провадження у справі №904/1938/22(904/3070/23) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" до відповідача-1: Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"; відповідача-2: ОСОБА_1 ; відповідача-3: Державного реєстратора-приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Юрчак Олега Володимировича про визнання протиправними та скасування рішень про проведення державної реєстрації прав та витребування майна до завершення розгляду апеляційної скарги та повернення матеріалів справи до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.09.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2023 у справі №904/1938/22 (904/3070/23) залишено без змін.

13.10.2023 на адресу Господарського суду Дніпропетровської області повернуто справу №904/1938/22 (904/3070/23).

Під час перебування справи №904/1938/22(904/3070/23) в апеляційній інстанції, до відділу канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшли наступні заяви:

- заява про витребування та огляду у судовому засіданні матеріалів справи №904/1938/22(904/2616/22) та 904/1938/22(904/2937/23).

- заперечення проти заяви ТОВ ""Естейт Селлінг" про долучення доказів, а саме копії висновку експерта №06/06/2023 за результатами проведення експертного економічного дослідження складеного 21.06.2023 (вх. суду №41535/23).

- клопотання про долучення електронних доказів (вх. суду №50467/23).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2023 поновлено провадження у справі №904/1938/22(904/3070/23). Призначено підготовче засідання суду на 20.11.23 о 14:30 год.

16.11.2023 до відділу канцелярії суду Відповідач-1 подав заперечення проти заяви ТОВ "Естейт Селлінг" про долучення доказів (вх. суду №58941/23).

17.11.2023 до канцелярії суду Позивач подав письмові пояснення (вх. суду №59210/23).

Відповідач-2 та Відповідач-3 у підготовче судове засідання не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили.

В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що процесуальні документи були направленні Відповідачу-2 на адресу: 773301, Івано-Франківська область, Калуський район, місто Калуш, вулиця Підвальна, будинок 2б, тоді як Відповідачем-2 в апеляційній скарзі зазначено іншу адресу, а саме: АДРЕСА_2 .

З огляду на вищевказане, суд вважає за доцільне повідомити Відповідача-2 про час та місце проведення судового засідання шляхом направлення копії ухвали суду на адресу: 01000, місто Київ, вулиця Маршала Гречко, 14-а, квартира 188.

Присутні у судовому засіданні представники позивача та відповідача-1 не заперечували щодо відкладення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 письмові пояснення позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (вх. суду №59210/23) - повернуто без розгляду. Відкладено підготовче засідання на 25.12.2023 об 14:00 год.

01.12.2023 до відділу канцелярії суду Позивач подав письмові пояснення в новій редакції (вх. суду №61714/23), за змістом яких просить суд прийняти до уваги факти та обставини зазначені в поясненнях та позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Відповідач-2 та Відповідач-3 у підготовче судове засідання призначене на 25.12.2023 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2023 письмові пояснення позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" - прийнято до розгляду. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.02.2024 о 10:30 год.

02.02.2024 до відділу канцелярії суду представник Позивача подав для долучення до матеріалів справи пояснення у судових дебатах.

Відповідач-3 у судове засідання призначене на 05.02.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 05.02.2024 заслухано вступне слово представника Позивача, Відповідача-1 та Відповідача-2.

У зв`язку із закінченням відведеного часу для слухання даної справи, ухвалою суду від 05.02.2024 відкладено судове засідання на 11.03.2024 о 14:00 год.

08.02.2024 до відділу канцелярії суду Позивач подав заяву про врахування судової практики (постанов Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, рішень Конституційного Суду України.

Відповідач-3 у судове засідання 11.03.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні судом завершено дослідження письмових доказів.

Представник позивача у судовому засіданні повідомив суд про відсутність технічної можливості дослідження електронний доказів у даному судовому засіданні, а тому просив суд відкласти розгляд справи на нішу дату. Заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку дослідити електронні докази у наступному судовому засіданні.

Представники учасників справи не заперечували щодо відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2023 відкладено судове засідання на 08.04.2024 о 14:00 год.

У судовому засіданні 08.04.2024 судом завершено дослідження електронних доказів.

Судове засідання 08.04.2024 було перервано, задля збереження життя та здоров`я учасників судового процесу, оскільки по всій території України була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram каналу, що інформує про повітряну тривогу).

Враховуючи вищевикладене, ухвалою суду від 08.04.2024 відкладено судове засідання на 20.05.2024 о 14:00 год., для подальшого розгляду справи.

Судове засідання суду 20.05.2024 було знято з розгляду, задля збереження життя та здоров`я учасників судового процесу, оскільки по всій території України була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram каналу, що інформує про повітряну тривогу).

Враховуючи вищевикладене, ухвалою суду від 20.05.2024 відкладено судове засідання суду на 17.06.2024 о 15:00 год., для подальшого розгляду справи.

17.06.2024 через систему "Електронний суд" Позивач надіслав заяву (вх. суду №29170/24), про приєднання до матеріалів справи докази доплати судового збору у сумі 3713, 62 грн .

17.06.2024 через систему "Електронний суд" представник відповідача-2 надіслав заяву (вх. суду №29280/24), за змістом якої просить суд здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача-2, за наявними в матеріалах справи документами.

У судовому засіданні заслухано пояснення представників позивача та відповідача-1.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи на нішу дату, у зв`язку з необхідністю додаткового часу для підготовки та подання до суду письмових пояснень з урахуванням практики Верховного Суду. Представник відповідача-1 не заперечував.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2024 відкладено судове засідання на 01.07.2024 о 15:00 год., зобов`язано учасників судового процесу забезпечити явку повноважних представників та наявність оригіналів письмових доказів, копії яких долучено до матеріалів справи, для огляду документів в судовому засіданні.

В судове засідання 01.07.2024 з`явилися представники позивача та відповідача-1, інші учасники провадження явку повноважних представників до судового засідання не забезпечили.

Заслухавши думку представників позивача та відповідача-1, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за участю представників позивача та відповідача-1, оскільки неявка представників інших учасників провадження не перешкоджає розгляду справи.

Після завершення дослідження доказів у справі, суд заслухав промову позивача та відповідача-1 в судових дебатах та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення по суті спору.

Після виходу з нарадчої кімнати судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція Позивача, викладена в позові.

За змістом позовної заяви ТОВ "Естейт Селінг" просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-франківської області Юрчак Олега Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36403129 від 01.08.2017, (дата, час державної реєстрації: 28.07.2017 14:06:18), яким було зареєстровано право власності за Публічним акціонерним товариствам комерційним банком "ПриватБанк" на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер №104) адреса: Івано-Франківська область, місто Калуш, вулиця Підвальна, будинок 2б.

- витребувати у ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 32, ) об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення (реєстраційний номер №104) адреса: АДРЕСА_3 .

ТОВ "Естейт Селінг" мав грошові зобов`язання перед АТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором забезпеченим іпотекою.

Спір виник у зв`язку із тим, що ТОВ "Естейт Селінг" позбавлений права власності на нерухоме майно в результаті звернення стягнення АТ КБ "Приватбанк" на іпотечне майно у позасудовому порядку.

Позивач наполягає на тому, що банк звернув стягнення на предмет іпотеки після того як заборгованість за кредитним договором була погашена, а кредитний договір та договір іпотеки було припинено. На думку позивача грошові зобов`язання перед банком було повністю виконано 06.06.2017, а звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось 01.08.2017. Таким чином, у банку було відсутнє право іпотекодержателя після повного погашення заборгованості.

У відповіді на відзив позивач вказав, що дізнався про порушення свого права лише при розгляді справи про банкрутство ТОВ "Естейт-Селлінг", надав суду копію банківської виписки від АТ КБ "ПриватБанк" за рахунком ТОВ "Естейт-Селлінг" з 05.02.2013 по 27.07.2022. В судовому засіданні представник позивача пояснював, що зі змісту виписки зарахування коштів від звернення стягнення на спірне майно банком не проведено. Зарахування коштів від звернення стягнення на інші об`єкти іпотек за іншими договорами банком було вчинено із значним спливом часу - починаючи з червня 2018, а звернення стягнення відбувалось у 2017 році, тобто майже рік після звернення стягнення. Несвоєчасне зарахування коштів від звернення стягнення на іпотечне майно, на думку представника позивача, могло призвести до безпідставного нарахування відсотків та призвести до безпідставного звернення стягнення на майно позивача.

Також позивач вказував на порушення вимог статті 37 Закону України "Про іпотеку" при зверненні стягнення на іпотечне майно у позасудовому порядку. Передача прав на предмет іпотеки відбулась без проведення обов`язкової оцінки майна на момент набуття права власності.

З огляду на факт вибуття майна від позивача поза його волею з порушенням вимог законодавства України, позивач вважає себе законним власником спірного майна та просив витребувати майно у Відповідача-2 на свою користь в порядку передбаченому статтею 388 Цивільного кодексу України.

Також Позивач вказав, що з огляду на приписи статті 261 та пункту 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України строк для подання позову не пропущено.

Позиція Відповідача-1, викладена у відзиві та поясненнях.

Відповідач-1: АТ КБ "Приватбанк" заперечував проти задоволення позову повністю з наступних підстав.

Відповідач-1 зазначав, що на момент звернення стягнення на предмет іпотеки Позивач мав заборгованість перед банком за кредитним договором. На спростування тверджень Позивача банк посилався на судове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2017 по справі №904/7197/17, яким було встановлено невиконане грошове зобов`язання на суму 84 157 412, 89 грн з яких заборгованість за кредитом складає 57 298 176, 58 грн., інша частина суми - відсотки за користування кредитом, пеня, штраф та винагорода за користування кредитом. Судом прийнято рішення про стягнення заборгованості з Позивача на користь банка.

Відповідач-1 повідомив суд про низку спорів які точилися навколо кредитного договору №2Е005Г від 05.02.2013 та договорів іпотеки вчинених у забезпечення кредиту між банком та Позивачем протягом 2017-2019 років. АТ КБ "Приватбанк" посилався на листування між ним та позивачем. Так листом від 26.11.2020 ТОВ "Естейт Селінг" звертався до АТ КБ "Приватбанк" та просив погасити невиконані кредитні та інші зобов`язання перед банком. З огляду на наведене Відповідач-1 дійшов висновку про визнання ТОВ "Естейт Селінг" кредитної заборгованості та правомірності звернення стягнення на предмет іпотеки. Звертаючись до суду із позовом у 2023 році позивач змінив свою правову позицію, що на думку Відповідача-1 вказує на недобросовісну поведінку та зловживання правом з боку ТОВ "Естейт Селінг".

Розрахунки Позивача Відповідач-1 заперечував, вказував на неналежність наданих Позивачем висновків судового експерта Хомутенко С.В., посилання Позивача на обставини встановлені ухвалою суду від 11.04.2023 у справі №904/1938/22 просив суд не приймати до уваги.

АТ КБ "Приватбанк" заперечував проти тверджень Позивача про порушення вимог статті 37 Закону України "Про іпотеку" при вчиненні реєстраційних дій. Так Відповідач-1 посилався на умови пунктів 12, 24, 25 та 28 Договору Іпотеки №2Е005Г/DІ19 від 07.10.2016, статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку", статей 18, 27 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пункти 40, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 та правові позиції Верховного Суду які вказують на правомірність застосування умов договору при визначенні вартості предмета застави при вчиненні реєстраційної дії без проведення обов`язкової оцінки майна на момент набуття права власності.

Також Відповідач-1, заперечував проти витребування спірного майна від добросовісного набувача, вказував на недобросовісну поведінку позивача та зловживання правом, заявляв у відзиві (том-1, арк.с. 150-175) про застосування строків позовної давності, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Позиція Відповідача - 2.

09.05.2023 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого ОСОБА_1 придбав нежитлові приміщення загальною площею 248,3 кв.м. (реєстраційний номер №104) адреса: АДРЕСА_3 , за ціною 563508,00 грн.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна (том-1, арк.с. 64-67) посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Алейніковим М.В. 09.05.2023, серія та номер 268, номер відомостей про речове право: 50198712, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 67516065 від 09.05.2023. Дані відомості відображено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно (том-1, арк.с. 55-63).

У своєму відзиві на позов від 14.07.2023 (том-1, арк.с. 134-135) Відповідач-2 вказував, що він є добросовісним набувачем спірного майна, придбав майно відплатно на прилюдних торгах. Відповідно до частини 2 статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно продане у порядку встановленому для виконання судових рішень.

Представник Відповідача-2 просив суд при винесенні рішення по суті спору просив врахувати висновки Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 за змістом якого, вказано, що добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості, а може діяти, покладаючись на відомості ДРРПНМ, за відсутності обставин, що можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.

Також Відповідач-2 заявляв про застосування строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Позиція Відповідача - 3.

Відповідач-3 надав суду письмові пояснення. За змістом письмових пояснень (том-2, арк.с. 88-89) вказав, що позивачем подано позов до нього як до державного реєстратора. У даних правовідносинах державний реєстратор є неналежним відповідачем. З огляду на наведене відповідач-3 просив відмовити у задоволенні позову в частині визнання протиправними та скасування рішень про проведення державної реєстрації прав та витребування майна. До судового засідання не з`явився, участь у судових засіданнях не приймав.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Юрчак Олега Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та витребування майна від останнього набувача.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які права позивача підлягають судовому захисту, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (обсяг заборгованості за кредитними зобов`язаннями, підстави та обставини звернення стягнення на спірне майно та набуття прав на спірне майно відповідачем-2), чи мало місце порушення вимог законодавства України при вчиненні правочинів (чи був порушений порядок позасудового звернення стягнення на спірне майно), яке право чи інтерес позивача порушено, які наслідки порушення прав позивача та надати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, надати оцінку діям відповідача-2 в розрізі добросовісності придбання спірного майна та можливості застосування приписів статті 388 ЦК України.

Також суду необхідно надати оцінку посиланням відповідача на порушення позивачем строків встановлених статтями 256, 257 Цивільного кодексу України та надати оцінку доводам відповідачів щодо застосування вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Межі розгляду справи та встановлення підстав позову.

Реалізуючі передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Тобто існує певний порядок реалізації прав суб`єктів господарювання стосовно захисту порушених прав за змістом якого підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (п.7.42 постанови ВП ВС від 25 червня 2019 року по справі №924/1473/15).

Відповідно до п.п. 4, 5 частини 3 статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Визначаючи фактичні підстави позову у даній справі, Позивач визначив такі основні підстави:

Перша - відсутність заборгованості у Позивача перед Відповідачем-1 за кредитним зобов`язанням на час звернення стягнення на спірне майно та вибуття спірного майна поза волею власника;

Друга - порушення законодавства України при вчиненні реєстраційної дії Відповідачем - 3.

Третя - підстави витребування майна від останнього набувача.

Щодо другої фактичної підстави суд встановив наступне.

При визначенні обставин порушення законодавства України при вчиненні реєстраційної дії Відповідачем-3 позивач навів посилання на порушення Відповідачем-1 вимог статті 37 Закону України "Про іпотеку" в частині вказівки Закону про необхідність проведення оцінки вартості іпотечного майна під час звернення стягнення, зазначаючи при цьому, про обов`язковість визначення вартості майна на момент набуття права Іпотекодержателем суб`єктом оціночної діяльності.

Під час підготовчого провадження з матеріалів справи Позивачу стало відомо про порушення Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі за текстом - Порядок) затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 (в редакції від 23.08.2016), а саме вимог пунктів 40 та 61 Порядку.

Так за вимогою п. 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Матеріали справи не містять доказів подання Відповідачем-1 при вчиненні реєстраційної дії копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві (боржникові) та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем (боржником) письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

В свою чергу представник Відповідача-1 при розгляді справи по суті заявляв про відсутність у позовній заяві серед підстав позову зауважень щодо порушень пунктів 40 та 61 Порядку, просив суд не враховувати ці обставини та не виходити за межі позовних вимог.

Під час підготовчого засідання позивач не заявляв про зміну (доповнення) підстав позову із посиланням на порушення його права з огляду на відсутність письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві (боржникові) та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем (боржником) письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Проаналізувавши матеріали справи, пояснення та міркування сторін, суд дійшов наступних висновків які стосуються меж дослідження підстав позову.

Позовні вимоги повинні бути обґрунтовані певними обставинами, до яких належать:

а) обставини, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги;

б) інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Предмет та підстави позову пов`язані із предметом доказування у справі.

Відповідач, обираючи способи та лінію захисту, виходить із заявленого позивачем у позовній заяві. Визначення позивачем предмету та підстав позову або їх зміна, це процесуальна дія яка впливає на лінію захисту іншого учасника спору. Іншими словами відповідач має визначити свою правову позицію виходячи із заявленого позивачем предмету та визначених ним підстав.

До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, належать обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування - це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включають факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

До обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, належать обставини, пов`язані з процесуальними діями (належність повідомлення осіб, які беруть участь у справі, підстави для залучення третіх осіб, вжиття заходів до забезпечення позову, зупинення, припинення провадження у справі тощо). До цих обставин належать також відомості, які підтверджують чи спростовують достовірність відомостей, що включаються в предмет доказування, а отже, дають можливість їх правильно оцінити: відомості про некомпетентність експерта, фальсифікацію письмових доказів тощо.

У предмет доказування включається також факт приводу для позову, який являє собою обставини, що підтверджують право на звернення до суду, тобто факти порушення суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу позивача.

Також у позовній заяві повинні бути зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, зокрема, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу яку не зазначив позивач у позовній заяві.

Таким чином, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог без врахування факту відсутності в матеріалах справи доказів направлення письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві (боржникові) та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем (боржником) письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

05.02.2013 між ПАТ КБ ПриватБанк (код ЄДРПОУ - 14360570, Банк) та ТОВ Естейт Селлінг (код ЄДРПОУ - 38529727, Позичальник) укладено Кредитний договір №2Е005Г.

За умовами кредитного договору, останній день погашення кредитних зобов`язань (строк кредитування) є - 05.02.2017.

Зобов`язання Позичальника за кредитним договором №2Е005Г забезпечувались договорами іпотеки на об`єкти нерухомого майна.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Позивач з 12.10.2016 був зареєстрований як власник спірного об`єкту нерухомого майна (том-1, арк.с. 57) на підставі договору купівлі-продажу серія номер 3560, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31937440 віл 19.10.2016 приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Вдовіною Л.Л.

Предметом спору є нерухоме майно - нежитлове приміщення, за адресою: АДРЕСА_4 , (реєстраційний номер №104).

Серед договорів іпотеки вказаний Кредитний договір забезпечувався, зокрема, Договором іпотеки №2Е005Г/DІ89 від 29.03.2017, видавник: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба В.М., (далі за текстом - Договір іпотеки). Предмет об`єкт нерухомого майна : нежитлове приміщення А 248,3 кв. м. розташований за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер №104).

Рішенням державного реєстратора-приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-франківської області Юрчак Олега Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36403129 від 01.08.2017, (дата, час державної реєстрації: 28.07.2017 14:06:18) було зареєстровано право власності за Публічним акціонерним товариствам комерційним банком "ПриватБанк" на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер №104). Реєстрація права власності проведена на підставі повідомлення серія номер 08.4.1.1/3-439, виданий 30.03.2017, видавник: ПАТ КБ "ПриватБанк", іпотечний договір № 2Е005Г/DІ89, серія та номер : 303; виданий 29.03.2017, видавник: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба В.М. Номер відомостей про речове право - 21656601, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 36403129 від 01.08.2017 10:41:59.

З банківської виписки з рахунку ТОВ "Естейт Селлінг" (том-1, арк.с. 230-233) відомості про зарахування коштів отриманих від стягнення на предмет іпотеки не відображено.

В подальшому, 09.05.2023 АТ КБ ПриватБанк реалізував зазначений об`єкт нерухомості громадянину ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , за договором купівлі-продажу за 563508,00 грн. (том-1, арк.с. 64-67) серія та номер запису в реєстрі 268, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Є.М. Алейніков М.В., номер відомостей про речове право 50198712. ОСОБА_1 є власником цього майна і зараз, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості внесено до Державного речових прав на нерухоме майно 12.05.2023 (том-1, арк.с. 55-63).

Згідно пункту 12 Договору Іпотеки загальна вартість предмету іпотеки складає 990016,00 грн.

Відповідач-1: АТ КБ "Приватбанк" не надав суду відомостей з приводу суми стягнення за якою відбулось погашення заборгованості, лише надав пояснення, що звернення стягнення відбувалось у відповідності до умов Договору Іпотеки.

З доказів наданих Позивачем та відповідачами відомостей з приводу суми стягнення отриманої банком від звернення стягнення на спірне майно не вбачається. Таким чином, сума стягнення, отримана банком при зверненні стягнення на предмет іпотеки, судом не встановлена.

Зазначені вище обставини справи були визначені ТОВ "Естейт Селлінг" у позові, копії договорів додано до позовної заяви. Факти належності права власності ТОВ "Естейт Селлінг" на спірне майно під час укладання Договору Іпотеки, укладання Кредитного договору, укладання сторонами Договору Іпотеки, реєстрації права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ "Приватбанк" та факт відчуження спірного майна на користь Відповідачу 2 сторони не оспорювали та підтверджені матеріалами справи.

Щодо кредитних зобов`язань суд встановив наступне.

Однією з підстав позову є твердження ТОВ "Естейт Селлінг" про припинення кредитних зобов`язань перед банком 06.06.2017, а звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося 01.08.2017, тобто після припинення дії Кредитного договору №2Е005Г від 05.02.2013.

Згідно вимог частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставин на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, на підтвердження своїх тверджень, надав суду свій розрахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №2Е005Г від. 05.02.2013, надав копію розрахунку АТ КБ "Приватбанк" станом на 27.07.2022, таблицю №1 з переліком об`єктів нерухомого майна, що були предметами іпотеки, які забезпечували кредитні відносини та на які звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості, таблицю №2 яка містить відомості про предмети іпотеки, на які звернено стягнення АТ КБ ПриватБанк після погашення заборгованості за кредитним договором від 05.02.2013 №2Е005Г.

За змістом розрахунку ТОВ "Естейт Селлінг" (том-1, арк.с. 53-54) погашення за Кредитним договором відбулось 06.06.2017. При цьому сума стягнення, з урахуванням всього іпотечного майна, станом на 06.06.2017 перевищувала суму заборгованості. Позивач ТОВ "Естейт Селлінг" пояснював перевищення суми стягнення тим, що Банк відображав суми які отримував від звернення стягнення на предмети іпотеки в розрахунках по кредитним зобов`язанням лише через тривалий час, а по деяким взагалі не відображав. Тобто після звернення стягнення на предмет іпотеки АТ КБ "Приватбанк" повинен був зменшити заборгованість за Кредитним договором на суму вартості предмета іпотеки негайно. Проте, банк тривалий час не відображав стягнуті суми, не зменшував розмір заборгованості ТОВ "Естейт Селлінг" та тривалий час продовжував нарахування процентів, санкцій тощо виходячи із суми боргу яка вже не відповідала дійсності. До таких висновків позивач дійшов згідно відомостей з Державного реєстру речових прав, які містять записи про звернення стягнення на майно ТОВ "Естейт Селлінг" та розрахунку банку.

На підтвердження своїх доводів Позивач надав суду висновок експерта №06.06.2023 (том-1, арк.с. 184-207) за результатами проведення первинної судової економічної експертизи відповідно до статті 101 ГПК України в рамках господарської справи №904/1938/22 складений 21.06.2023 та висновок експерта №07.06.2023 (том-1, арк.с. 106-126) за результатами проведення експертного економічного дослідження складений 21.06.2023. Судову економічну експертизу було проведено судовим експертом Хомутенко С.В. (свідоцтва №1409 від 29.01.2010 та №1770 від 19.02.2019 видані на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України). В результаті експертного дослідження судовий експерт дійшов висновків про погашення заборгованості за кредитним договором №2Е005Г від 05.02.2013 в строк до 06.06.2017. Дослідження було проведено на підставі матеріалів наданих заявником - адвокатом Целіком В.В.

В свою чергу, відповідач-1 АТ КБ "Приватбанк" заперечував проти тверджень та розрахунків позивача, про те свого контррозрахунку суду не надав.

Відповідач-1 на підтвердження своїх заперечень посилався на факти та обставини встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2017 по справі №904/7197/17. Оскільки рішенням суду було встановлено заборгованість ТОВ "Естейт-Селлінг" перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором №2Е005Г від 05.02.2013 на загальну суму 84 157 412,89 грн. на день прийняття судового рішення, Відповідач 2 стверджує, що факт наявності заборгованості на час що передує судовому рішенню є встановленим, не потребує доказування та спростовує твердження Позивача.

Суд приймає до уваги посилання Відповідача-1 на факти та обставини встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2017 по справі №904/7197/17, але оцінку наведеним обставинам суд повинен давати за сукупністю усіх обставин справи яку розглядає.

Заперечуючи проти висновків Відповідача-1 Позивач звернув увагу суду на інші судові акти (рішення, ухвали) у справі №904/7197/17.

Так на стадії виконання судового рішення у справі №904/7197/17 господарським судом було розглянуто заяву ТОВ "Естейт-Селлінг" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2019 у справі №904/7197/17 суд задовольнив заяву та визнав таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2017 №904/7197/17 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитом у сумі 57 298 176,58 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 8 857 125,41 грн., пеню у сумі 6 072 147,83 грн., винагороду за користування кредитом у сумі 8 368 202,34 грн., штраф, фіксована частина відповідно до п.5.8 договору, у сумі 1 000,00 грн., штраф, відсоток від суми встановленого у п.А.2 договору, у сумі 3 560 760,73 грн. та судовий збір у сумі 240 000,00 грн.

Під час розгляду господарським судом заяви ТОВ "Естейт-Селлінг" про визнання наказу таким що не підлягає виконанню ухвалою господарського суду від 25.11.2019 було встановлено наступне:

"Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 11.10.2019 номер 184529786 виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" за кредитним договором № 2Е005Г від 05.02.2013 було забезпечено договорами іпотеки, право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" на ці предмети іпотеки припинено на підставі договорів іпотеки.

Відповідно до листа Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" від 01.10.2019 № Э.Upr 1/3-191843 в рахунок погашення заборгованості, у тому числі за кредитним договором № 2Е005Г від 05.02.2013, Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" було звернено стягнення на предмети іпотеки шляхом набуття права власності на нерухоме майно, яке розташовано у 23-х областях України.

Згідно довідки Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" від 30.09.2019 № Э.Upr 1/3-1004, виданої Товариству з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" на запит вих. № 329-05-09/19р., повідомляється, що за кредитним договором № 2Е005Г від 05.02.2013, укладеним між Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг", станом на 30.09.2019 заборгованість відсутня.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 2Е005Г від 05.02.2013, укладеного між Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та клієнтом Товариством з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг", наданою представником Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" Істамовою І.В. на виконання ухвали суду від 28.10.2019, заборгованість за кредитним договором № 2Е005Г від 05.02.2013 починаючи з 18.07.2018 року відсутня.

Таким чином, з зазначених доказів встановлено, що зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" перед Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" щодо яких Господарським судом Дніпропетровської області видано наказ від 26.09.2017 № 904/7197/17 відсутні повністю, у зв`язку із їх припиненням, що підтверджується доказами виданими стягувачем - Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк"."

З наведеного випливає, що за даними обліку АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за Кредитним договором від 05.02.2013 була відсутня починаючи з 18.07.2018.

Позивач, в свою чергу, додатково звертав увагу на факти та обставини встановлені іншим судовим рішенням господарського суду.

В межах розгляду справи №904/1938/22 про визнання банкрутом ТОВ "Естейт-Селлінг" до Господарського суду Дніпропетровської області 26.09.2022 звернувся із заявою від 19.09.2022 про визнання вимог конкурсного кредитора АТ КБ "Приватбанк" в порядку встановленому статтею 45 КУзПБ. Грошові вимоги АТ КБ "Приватбанк" складали 52 359 349,50 грн., з яких: 26 372 202,00 грн. - заборгованість за кредитом, 5 028 299,85 грн. - заборгованість по процентам, 17 392 124,93 грн. - пеня, 3 561 760,72 грн. - штраф, 4 962,00 грн. - судовий збір. Кредиторські вимоги АТ КБ "Приватбанк" були обґрунтовані посиланням на невиконання ТОВ "Естейт-Селлінг" умов кредитного договору №2Е005Г від 05.02.2013.

За результатом розгляду грошових вимог АТ КБ "Приватбанк" Господарським судом Дніпропетровської області грошові вимоги було відхилено ухвалою у справі № 904/1938/22 від 11.04.2023. Підставою відхилення грошових вимог суд вказав: "Повне погашення заборгованості відбулося 06.06.2017 о 13:53 год., при зверненні стягнення на об`єкт - реєстраційний номер 215, адреса: Запорізька обл., Вільнянський р., с. Вільногрушівське, вулиця Набережна, будинок 13. На той момент вже було погашено заборгованість у розмірі 76 502 461 грн., тобто навіть більше ніж наявна на той момент заборгованість. Таким чином, звернення стягнення на всі предмети іпотеки пізніше 06.06.2017 о 13:53 год., відбувалось поза межами суми боргу і після припинення іпотеки".

За змістом ухвали суду від 11.04.2023 у справі №904/1938/22 суд дійшов зазначеного вище висновку на підставі аналізу первинної документації наданої АТ КБ "Приватбанк", ТОВ "Естейт-Селлінг", Кредитного договору та договорів іпотеки між АТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Естейт-Селлінг", відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про внесення записів про реєстрацію права власності на предмети іпотеки та обтяження.

Заперечуючи проти фактів та обставин встановлених ухвалою суду від 11.04.2023 Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/1938/22 Відповідач-1 посилався на Постанову Центрального апеляційного Господарського суду від 03.10.2023 у справі №904/1938/22 за змістом якої колегія апеляційного суду вказала, що відхиляє доводи апелянта щодо неврахування судом першої інстанції рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2017 у справі №904/7197/17, адже на час його ухвалення АТ КБ "ПриватБанк" ще не отримало задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а згодом ухвалою від 25.11.2019р. Господарський суд Дніпропетровської області визнав таким, що не підлягає виконанню наказ від 26.09.2017 у справі №904/7197/17 саме через погашення вимог банку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З наведеного суд вбачає, що постановою апеляційної інстанції було вказано, що доводи апелянта наведених скаржником обставин не спростовують, на юридичну кваліфікацію спірних правовідносин не впливають та не є підставами для скасування оскаржуваної ухвали. Таким чином судова колегія апеляційного суду визнала доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржувану ухвалу такою, що відповідає чинному законодавству, тому підстави, передбачені статтею 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2023 у справі №904/1938/22 відсутні.

Отже, апеляційним судом не було спростовано або змінено обставин встановлених судом першої інстанції при розгляді грошових вимог АТ КБ "Приватбанк".

Заслухавши пояснення та міркування представників учасників справи суд дійшов наступних висновків.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Ющенко та інші проти України (заяви №№73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: … право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі Брумареску проти Румунії (Brumarescu v. Romania), №28342/95, п. 61); за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Для дотримання принципу належності доказів суду достатньо встановити обставини які входять в предмет доказування (стаття 76 ГПК України).

Як вже зазначалося судом вище Господарський суд Дніпропетровської області в ухвалі від 25.11.2019 у справі №904/7197/17 суд задовольнив заяву та визнав таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2017 №904/7197/17 з огляду на наданий, на виконання ухвали суду від 28.10.2019, АТ КБ "Приватбанк" розрахунок та встановив, що заборгованість за кредитним договором №2Е005Г від 05.02.2013 починаючи з 18.07.2018 року відсутня. Для розгляду заяви ТОВ "Естейт Селлінг" мало вирішальне значення саме факт наявності заборгованості на момент розгляду питання про припинення виконання наказу суду.

При розгляді даної справи суд повинен з`ясувати ширше коло обставин, ніж було встановлено у наведеній вище ухвалі господарського суду від 25.11.2019 по справі №904/7197/17.

Для розгляду справи за позовом ТОВ "Естейт Селлінг" про витребування майна та скасування рішення державного реєстратора потрібно встановлювати весь ланцюг взаємовідносин та розрахунків сторін за Кредитним договором.

Під час розгляду господарським судом заяви кредитора АТ КБ "Приватбанк" до боржника ТОВ "Естейт Селлінг" було досліджено Кредитний договір, договори іпотек укладені на забезпечення кредитних відносин, розрахунки сторін, відомості про вчинення реєстраційних дії за іпотечними договорами, пояснення та заперечення учасників. Судом було досліджено порядок нарахування та погашення заборгованості за Кредитним договором.

Позов ТОВ "Естейт Селлінг" про витребування майна та скасування рішення державного реєстратора, відповідно до вимог статті 7 КУзПБ, розглядається в межах справи 904/1938/22.

З огляду на наведене, суд вважає за доцільне зауважити, що встановлені наведеними вище судовими актами факти та обставини складають єдину систему доказів, доповнюють один одного, мають значення для повноти встановлення обставин справи в межах предмету доказування у справі.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).

Проаналізувавши наведені посилання сторін суд дійшов висновку прийняти до уваги факти та обставини встановлені ухвалою суду від 11.04.2023 у справі №904/1938/22 при розгляді даного позову.

Під час судового засідання представнику АТ КБ "Приватбанк" були поставлені запитання з метою встановлення суми боргу за Кредитним договором станом на день звернення стягнення на спірне майно 28.07.2017 (дата та час державної реєстрації); встановлення суми зменшення кредитної заборгованості в наслідок звернення стягнення на спірне майно; встановлення точної дати відображення суми стягнення за наслідками оспорюваних реєстраційних дій відносно іпотечного майна в обліку заборгованості ТОВ "Естейт-Селлінг" перед банком.

На поставленні питання представник АТ КБ "Приватбанк" пояснив, що не має відповідних відомостей, та вважає, що всі необхідні обставини висвітлені у відзиву та письмових поясненнях.

З огляду на наведені обставини суд звертає увагу на наступні дії АТ КБ "Приватбанк".

Так, при розгляді заяви ТОВ "Естейт-Селлінг" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №904/7197/17 надав суду довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором №2Е005Г від 05.02.2013 починаючи з 18.07.2018. В подальшому 26.09.2022 АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із заявою від 19.09.2022 про визнання кредиторських вимог до ТОВ "Естейт-Селлінг" у справі №904/1938/22 які виникли на підставі кредитного договору №2Е005Г від 05.02.2013.

Звернення стягнення на спірне майно відбулось 01.08.2017 (відомості внесено до Державного реєстру), проте доказів зменшення суми заборгованості на розмір проведеного стягнення Відповідач-1 суду не надав. Позивач наполягав на тому, що банк своєчасно не відобразив факт стягнення в обліку кредитної заборгованості. Дані обставини Відповідач 1 не спростував.

Такі дії банку є непослідовними, та вказують саме на ознаки суперечливої поведінки з боку банку у правовідносинах які стосуються звернення стягнення за кредитним договором №2Е005Г від 05.02.2013, що викликає обґрунтовані сумніви у суду при оцінці тверджень та міркувань наведених з боку Відповідача-1.

Позивач навів суду розрахунок погашення заборгованості та підтвердив його висновком судового експерта, навів посилання на факти та обставини встановлені судовим рішенням постановленим в межах справи про банкрутство ТОВ "Естейт-Селінг", надав докази звернення стягнення АТ КБ "Приватбанк" в позасудовому порядку за договорами іпотек та докази несвоєчасного врахування АТ КБ "Приватбанк" стягнутих сум при розрахунку заборгованості за Кредитним договором.

Відповідач-1 не надав суду контррозрахунку заборгованості, не надав відомостей про розмір заборгованості ТОВ "Естейт-Селлінг" за Кредитним договором станом на час вчинення реєстраційної дії яку оспорює Позивач, не надав суду достатніх доказів на спростування тверджень Позивача та не довів суду у належний спосіб вірогідності своїх заперечень які б вказували на неповноту обставин та фактів встановлених в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2023 у справі №904/1938/22.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому суд звертає увагу, що важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З огляду на наведене суд надає перевагу доводам Позивача з приводу припинення Кредитного договору №2Е005Г від 05.02.2013 саме 06.06.2017 та критично ставиться до заперечень Відповідача-1.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України в редакції на час дії кредитного договору, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно вимог частини 5 статті 3 Закону України Про іпотеку іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, після припинення дії Кредитного договору Договір іпотеки було припинено.

З наведеного випливає, що правочин направлений на звернення стягнення на предмет іпотеки, відбувався без наявності заборгованості Позивача (боржника), без наявності у АТ КБ ПриватБанк прав іпотекодержателя.

Щодо порушення порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в частині проведення оцінки при зверненні стягнення суд встановив наступне.

Згідно вимог статті 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції на момент звернення стягнення) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

При укладанні Договору іпотеки від 09.03.2017 (том-1 арк.с. 36-41,) сторони визначили порядок звернення стягнення і реалізації предмета іпотеки (п. 24-27 договору) та домовилися про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону України "Про іпотеку" (пункт 28 Договору).

Сторони погодились, що початкова ціна Предмету іпотеки в позасудовому порядку встановлюється в розмірі 100% від вартості, яка зазначена в пункті 12 Договору іпотеки.

Також згідно умов договору іпотекодержатель має право реалізувати Предмет іпотеки за ціною вище, ніж зазначена у пункті 12 Договору.

Пунктом 12 Договору іпотеки сторони визначили загальну вартість предмету іпотеки в розмірі 990016,00 грн.

Відповідач-1 не надав суду інформацію з приводу проведення ним оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності та ціни за якою він здійснив стягнення.

Заперечуючи проти тверджень Позивача Відповідач-1 зазначив, що Закон України "Про іпотеку", цивільний принцип свободи волі сторін про укладанні договору та обов`язковість договору (статті 6, 627, 629 ЦК України) не забороняє сторонам визначити інший порядок визначення початкової цини предмету іпотеки при зверненні стягнення за домовленістю сторін. А тому сторони не порушили вимог законодавства виклавши умови Договору іпотеки таким чином, що іпотекодержатель мав право звернути стягнення на предмет іпотеки за ціною не нижче встановленої п. 12 Договору іпотеки в розмірі 990016,00,00 грн.

Правова позиція Відповідача-1 знайшла своє підтвердження у сталій судовій практиці та в правових позиціях Верховного Суду, зокрема, в постановах від 28.09.2022 у справі №904/3614/20, від 20.03.2019 по справі №306/2053/16-ц, від 29.09.2020 у справі №757/13243/17.

Але, на підтвердження своїх доводів про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах вартості майна визначеної Договором Іпотеки Відповідач-1 не надав суду жодних доказів.

З банківської виписки по рахунку ТОВ "Естейт Селлінг" за період з 05.02.2013 по 27.07.2022 (том-1, арк.с. 230-233) судом було встановлено, що банк взагалі не відобразив суму погашення.

Проаналізувавши обставини даної справи суд дійшов висновку, що релевантною для застосування у даній справі є правова позиція Верховного Суду викладена у постанові ВП ВС від 13.03.2024 у справі №201/15228/17 (№ в ЄДРСР 118393645) .

За змістом даної постанови Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, тому іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору документ про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ним.

Підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки є порушення іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. До таких порушень належить, зокрема, ненадання експертної оцінки предмета іпотеки на день його відчуження.

Розглядаючи справу, Велика Палата ВС зазначила, що за змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, і порядок державної реєстрації прав визначаються в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок №1127).

У пункті 61 Порядку №1127 наведено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок №1127 не передбачав, що звіт про оцінку предмета іпотеки входить до переліку документів, необхідних для подання державному реєстратору. Вимога щодо подання державному реєстратору такого звіту була додана до Порядку № 1127 лише 26 лютого 2020 року.

Проте така вимога містилася в частині 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку», що має вищу юридичну силу та відповідно до якої іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Отже, іпотекодержатель станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин не міг набути у власність предмет іпотеки без визначення вартості такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

ВП ВС наголосила, що підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки є порушення іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким порушенням є, зокрема, відсутність експертної оцінки предмета іпотеки в матеріалах реєстраційної справи на момент передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Аналіз матеріалів справи №904/1938/22 (904/3070/23) вказує, що АТ КБ "ПриватБанк", як іпотекодержатель, не надав суду доказів проведення оцінки вартості майна на момент набуття права власності на предмет іпотеки. Дані обставини вказують на порушення іпотекодержателем вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Проте, на думку суду дане питання не є визначальним для розгляду даної справи, оскільки, суд звертає увагу на сам факт припинення Договору іпотеки на момент звернення стягнення. Іпотекодержателем завжди є кредитор, тому «абстрактну іпотеку» (без зв`язку із належним кредиторові основним зобов`язанням) закон не передбачає. Припинення основного зобов`язання припиняє дію договору направленого на забезпечення такого зобов`язання.

Щодо оцінки судом дій Позивача, які мають значення для розгляду даної справи.

Після укладання Договору іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки позивач, як власник спірного майна, мав можливість цікавитися станом його власності за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з`ясувати стан заборгованості перед банком.

Як зазначив Позивач у позовній заяві, він дізнався про порушення свого права лише під час процедури банкрутства ТОВ "Естейт-Селлінг". Процедуру банкрутства у справі №904/1938/22 було відкрито 28.07.2022. Відповідно до змісту наданих АТ КБ "ПриватБанк" листів ТОВ "Естейт-Селлінг" від 10.09.2019, 26.11.2020 (том-1, арк.с. 161-163) останній вказував на свою обізнаність про вчинені банком дії по зверненню стягнення на іпотечне майно та не висловлював заперечень щодо об`єктів за якими право власності було зареєстровано за іпотеконабувачем, просив врегулювати стан майна яке продовжувало знаходитися під забороною, надати довідку про припинення кредитного договору. Крім того, листом від 26.11.2020 ТОВ "Естейт-Селлінг" просив банк погасити невиконані кредитні чи інші зобов`язання перед банком за укладеними договорами, а залишки коштів від стягнення на об`єкти іпотек - перерахувати на вказаний рахунок.

Судовим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2017 по справі №904/7197/17 було зазначено про наявну заборгованість ТОВ "Естейт-Селлінг" перед АТ КБ "Приватбанк". Зі змісту судового рішення вбачається, що ТОВ "Естейт-Селлінг" письмового відзиву на позов не надав, явку повноважного представника до судового засідання не забезпечив чим не висловив заперечень поти позову.

За змістом ухвали господарського суду від 25.11.2019 по справі №904/7197/17 вбачається, що судом було визнано наказ виданий на виконання судового рішення було визнано таким, що не підлягає виконанню та встановлено з довідки АТ КБ "Приватбанк" про відсутність заборгованості починаючи з 18.07.2018.

В подальшому ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2023 по справі № 904/1938/22 (згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу надіслано для оприлюднення: 17.04.2023. Зареєстровано: 17.04.2023. Забезпечено надання загального доступу: 18.04.2023.) було встановлено факт припинення грошових зобов`язань ТОВ "Естейт Селлінг" перед АТ КБ "ПриватБанк" за Кредитним договором від 05.02.2013 №2Е005Г саме 06.06.2017.

Наведені судові рішення наявні в загальному доступі у Єдиному реєстрі судових рішень.

Дані обставини мають значення для оцінки судом добросовісності дій набувача спірного майна - Відповідача 2.

Обачливий набувач спірного майна мав можливість за допомогою Єдиного реєстру судових рішень встановити наведені обставини, мав можливість зробити висновки щодо ризиків, оскільки, згідно відомостей наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, банк звернув стягнення на предмет іпотеки 01.08.2017, тобто після 06.06.2017.

Обставини встановлені ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2023 у справі №904/1938/22 могли бути відомі набувачу спірного майна на час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна - 09.05.2023.

Державний реєстр речових прав містить запис про речове право №2165601 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104 в якому чітко визначено документ поданий набувачем права - іпотечний договір №2Е005Г/DI89. Копія договору іпотеки внесена до Державного електронного реєстру, що підтверджено позивачем при дослідженні електронних доказів в судовому засіданні. Відповідач-2 при укладанні угоди купівлі-продажу мав можливість ознайомитися з текстом договору іпотеки (пункт 2 договору) та з`ясувати дату і номер кредитного договору - №2Е005Г від 05.02.2013. Саме даний кредитний договір було проаналізовано в ухвалі Господарського суду від 11.04.2023 у справі №904/1938/22 та зроблено висновок про повне погашення заборгованості 06.06.2017 о 13:53 год.

З огляду на наведене, суд вбачає за необхідне звернути увагу на правові позиції викладені у постанові ВП ВС №206/4841/20 від 08.11.2023 (п.п. 9.13-9.22, 9.24).

При розгляді справи №206/4841/20 Великою палатою Верховного Суду у п. 9.21. постанови було встановлено, що перед придбанням квартири кінцевий набувач міг ознайомитися з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щоби встановити історію вибуття квартири з володіння її власників. Отже, проявивши обачність, він мав можливість самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права дізнатися про те, що ОСОБА_4 не міг набути право власності на квартиру, а тому і не мав права її відчужувати.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у випадку витребування квартири з володіння кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Такий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до ОСОБА_4 , в якого він придбав квартиру, зокрема, про стягнення сплаченої її вартості.

З огляду на наведене, за результатом розгляду даної справи суд дійшов висновку, що набувач спірного майна у травні 2023 році мав фактичну можливість дізнаватися про порушення прав ТОВ "Естейт-Селлінг" за допомогою доступних засобів, зокрема, за допомогою доступу до Єдиного реєстру судових рішень та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідач-2 придбав спірне майно на підставі відплатного договору за умови відсутності обмежень, заборон або спрів що до спірного майна.

Але Відповідач-2 мав можливість проявити обачливість, за допомогою фахівця встановити історію вибуття спірного майна від позивача у 2017 році, дізнатись про вибуття майна від власника (Позивача) не за його волею та оцінити ризики.

Таким чином, з одного боку мала місце необачлива поведінка позивача, яка проявилася у зволіканні із зверненням до суду за захистом порушеного права тривалий, що суд оцінює як прояв недбалого ставлення до захисту свого порушеного права та в подальшому призвела відчуження спірного майна, а з іншого боку - необачливі дії відповідача-2 призвели до придбання спірного майна в той час як існувало у загальному доступі рішення суду (ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2023 по справі №904/1938/22) яке чітко вказувало на порушення права позивача відповідачем 1 та ставило під сумнів законність набуття права власності АТ КБ "ПриватБанк" у 2017 році.

Щодо застосування статей 387, 388 Цивільного кодексу України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, можливість витребування майна власником, який не виявляв волі на вибуття цього майна з його володіння, передбачена законом як у випадку, коли кінцевий набувач є недобросовісним, так і у випадку, коли такий набувач є добросовісним.

Підписавши іпотечне застереження, Позивач та Відповідач 1 визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Існування іпотечного застереження не вказує на наявність волі іпотекодавця на відчуження спірного майна.

Проте судом було встановлено, що Відповідач-1 звернув стягнення на предмет іпотеки вже після того як заборгованість за кредитом була погашена, та як наслідок - Кредитний договір та похідний від нього договір Іпотеки вже було припинено за законом.

Отже спірне майно вибуло з володіння власника без його волі.

З огляду на наведене, суд відхиляє доводи Відповідачів 1 та 2 про неможливість застосування до спірних правовідносин пункту 3 частини 1 статті 388 ЦК України.

Проте обставини даної справи потребують оцінки та врахування ще інших складових спору.

При розгляду даної справи суд повинен надати оцінку всім обставинам справи та не припустити порушення права на мирне володіння майном.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: (1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; (2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; (3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право власності із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява №43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, можливість витребування майна власником, який не виявляв волі на вибуття цього майна з його володіння, передбачена законом як у випадку, коли кінцевий набувач є недобросовісним, так і у випадку, коли такий набувач є добросовісним.

Однак для того, щоб захід втручання у право мирного володіння майном узгоджувався з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мало встановити лише те, що набуття майна не відповідало певним вимогам закону. У кожному такому випадку слід також встановити, чи є легітимна мета відповідного втручання, яка випливає, зокрема, зі змісту абзацу другого вказаної статті, а також, чи є втручання у право мирного володіння майном за обставин конкретної справи пропорційним відповідній меті.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що з позовом про витребування нежитлового приміщення звернувся власник такого майна. З огляду на гарантії захисту, які Конституція України й інші нормативні акти надають власникові майна, суд вбачає, що легітимна мета у втручанні суду у право кінцевого набувача на мирне володіння спірним приміщенням має місце бути.

За наведених вище обставин судом було встановлено, що у АТ КБ "ПриватБанк" не виникло права власності на предмет іпотеки, він не мав законних підстав відчужувати спірне майно у позивача. Відтак, позовна вимога щодо витребування цього майна з володіння кінцевого набувача на користь власника є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Задоволення позову про витребування спірного майна у кінцевого набувача є пропорційним меті захисту прав власника, враховуючи, зокрема, те, що вимоги закону до відчуження іпотечного майна за кредитним та іпотечним договорами були або мали бути відомими Відповідачу 2. Ці вимоги є чіткими та доступними, а їхня дія - передбачуваною.

Придбавши спірне нерухоме майно у АТ КБ "ПриватБанк" Демінський С.А., як її покупець, теж не набув право власності на неї. Зареєструвавши це право за собою, він став його володільцем, а право володіння разом із правами користування та розпорядження майном надалі належать Позивачеві як її власнику. Йдучи на ризик із придбанням майна в особи, яка зареєструвала своє право власності на нього, але за законом не могла таке право набути, кінцевий набувач несе ризик настання негативних наслідків придбання майна у його незаконного володільця.

З огляду на встановлені обставини справи витребування з володіння Відповідача 2 спірного нерухомого майна на користь позивача як власника є пропорційним меті захисту порушеного права Позивача.

При цьому суд враховує відсутність фактів та обставин, які би могли впливати на право на повагу до приватного та сімейного життя кінцевого набувача спірного майна.

Аналогічні висновки викладені ВП Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 у справі № 206/4841/20.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову про витребування спірного майна від Відповідача 2 на користь Позивача.

Суд звертає увагу учасників судового процесу на те, що у випадку витребування спірного майна з володіння кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Такий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до Відповідача 1, в якого він придбав майно, зокрема, про стягнення сплаченої її вартості.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення держаного реєстратора від 01.08.2017.

Судове рішення про задоволення позову має забезпечити відновлення порушеного або оспорюваного права чи інтересу, у позивача не має бути потреби повторно звертатися до суду з іншими вимогами, і таке судове рішення можна виконати.

Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника (пункти 73, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц; пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - неефективний спосіб захисту прав. Застосування ефективного способу захисту приводить до реального поновлення порушеного права (забезпечує припинення його невизнання чи оспорювання) або припиняє неможливість задоволення інтересу, а у випадку неможливості вказаного - забезпечує отримання відповідного відшкодування. Ефективний спосіб захисту спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. (Постанова КГС ВС від 08.05.2018 у справі №910/1607/17)

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Системний аналіз законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності (Постанова ВП ВС від 07.04.2020 у справі №916/2791/13).

Велика палата Верховного суду послідовно притримувалася правової позиції про те, що належний та ефективний спосіб захисту прав позивача визначається з огляду на обставини конкретної справи. Якщо спірне майно, на яке було звернено стягнення на підставі договору іпотеки, надалі відчужив іпотекодержатель - скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав не може забезпечити поновлення прав позивача.

Задоволення позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора у даній справі не можна вважати ефективним способом захисту порушеного права, матиме формальний характер, фактично не призведе до відновлення інтересів Позивача та може порушити стан правової визначеності відносно спірного майна.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності.

Спірна подія мала місце 01.08.2017.

За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу України речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, підлягають державній реєстрації і виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З огляду на вільний доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в Україні позивач мав можливість дізнатися про порушення його права 02.08.2017.

Позивач звернувся із позовом до господарського суду 13.06.2023.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Схожі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справах № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) та № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18).

Згідно приписів статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, виходячи з положень статті 257 ЦК України строк позовної давності у даному випадку обмежувався 02.08.2020.

Але, відповідачі у справі не прийняли до уваги наступні зміни у законодавстві України які сталися в наслідок введення карантину

Відповідно до вимог п.12 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України (відповідно до змін внесеним Законом №540-IX від 30.03.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території України з 12.03.2020 у зв`язку із респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, був установлений карантин, який у потім був продовжений багатьма постановами КМУ (на час звернення із позовною заявою ТОВ "Естейт Селлінг" карантинні обмеження в Україні продовжувалися).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що подовження строку позовної давності для даного позову відбулося до його спливу, позов було подано до завершення карантину.

Таким чином, Позивач не втратив можливість реалізувати належне йому право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення позову до суду в належному порядку.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для застосування обмежень на судовий захист та відмови у позову.

Щодо інших аргументів сторін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи, господарський суд враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При поданні позову та заяви про забезпечення позову позивач подав докази оплати судового збору платіжні інструкції від 30.05.2023 на суму 2684,00 грн. (том-1, арк.с. 16) за розгляд вимог немайнового характеру, на суму 11136,62 грн. (том-1, арк.с. 17) за розгляду вимог майнового характеру, на суму 1342,00 (том-1, арк.с. 74) та від 06.06.2024 на суму 3713,62 грн. (том-4 арк.с. 7) додатковий платіж з огляду на встановлену під час розгляду справи суму оцінки майна виходячи з умов пункту 12 Договору іпотеки ( вартість предмету іпотеки складає 990016,00 грн.) разом на суму 18876,24 грн.

Відповідач-1 звертав увагу суду на факт оплати судового збору платіжними інструкціями від 30.05.2023 не позивачем самостійно, а іншою особою. На думку Відповідача-1 такі обставини вказують на невиконання Позивачем обов`язку з оплати судового збору Позивачем, та як наслідок - необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Судом встановлено, що надані позивачем три платіжні інструкції від 30.05.2023 містять вказівку про платника ТОВ "Місто Естейт", у графі призначення платежу платіжної інструкції зазначено судовий збір за позовом ТОВ "Естейт Селлінг", Господарський суд Дніпропетровської області.

Таким чином, судовий збір було сплачено позивачем не особисто, а іншою особою.

Позивач пояснював, що з огляду на перебування позивача у стані банкрутства ТОВ "Естейт Селлінг" не мав власних коштів та залучив до оплати іншу особу.

Згідно вимог статті 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України "Про судовий збір" платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Таким чином, хоча ГПК України не зобов`язує позивача особисто сплачувати судовий збір, Закон України "про судовий збір" визначає платником судового збору саме ту особу яка звертається до суду за захистом порушеного права.

З матеріалів справи суд встановив, що Позивач на підтвердження сплати судового збору за подання до суду першої інстанції саме позовної заяви ТОВ "Естейт Селлінг" до Господарського суду Дніпропетровської області, оскільки у назві реквізиту "Призначення платежу" зазначено: "Судовий збір за позовом ТОВ "Естейт Селлінг" до Господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" від 1 березня 2002).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючі положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Господарський процесуальний кодекс України вимагає долучення до позовної заяви документа про сплату судового збору, адже подання до суду такої заяви є об`єктом його справляння згідно із Законом України "Про судовий збір".

Суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Тому судовий збір не заборонено сплатити іншій особі.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 №9901/144/20.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, у відповідності до приписів частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За змістом судового рішення суд встановив, що спір виник в наслідок неправильних дій Відповідача 1, який припустив порушення прав Позивача, у зв`язку з чим і виник спір.

Зі змісту статей 129, 238 ГПК України в судовому рішенні суд повинен визначити не тільки особу на яку покладає судові витрати, а ще й повинен визначити особу на користь якої необхідно стягнути витрати.

Процесуальним законодавством не передбачено стягнення судових витрат на користь осіб які не були залучені до участі у справі, крім Державного бюджету України в окремих випадках. А тому стягнення судового збору на користь платника - ТОВ "Місто Естейт" є неможливим.

В рамках розгляду даної справи суд не з`ясовував правовідносини між позивачем та ТОВ "Місто Естейт" та не зобов`язаний встановлювати порядок фінансування ТОВ "Місто Естейт" Позивача, оскільки дане питання знаходиться поза межами спору.

З огляду на наведене, суд використовує правові засоби передбачені процесуальним законодавством та вважає за необхідне стягнути з Відповідача-1 та Відповідача 2 на користь Позивача судовий збір за розгляд майнових вимог та забезпечення позову в розмірі 16192,24 грн. в рівних частинах по 8096, 12 грн. з кожного окремо.

Судовий збір за позовними вимогами немайнового характеру у задоволенні яких судом позивачу відмовлено в сумі 2684,00 грн. - залишається за позивачем.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги 32, ) до відповідача-1: Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ); відповідача-2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); відповідача-3: Державного реєстратора-приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Юрчак Олега Володимировича (76000, місто Івано-Франківськ, вулиця Січових Стрільців, 16, к.17) про визнання протиправними та скасування рішень про проведення державної реєстрації прав та витребування майна - задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 32, ) об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення (реєстраційний номер №104) адреса: АДРЕСА_3 .

В задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-франківської області Юрчак Олега Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36403129 від 01.08.2017, (дата, час державної реєстрації: 28.07.2017 14:06:18), яким було зареєстровано право власності за Публічним акціонерним товариствам комерційним банком "ПриватБанк" на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер №104) адреса: АДРЕСА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги 32, ) сплачений судовий збір у сумі 8096, 12 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги 32, ) сплачений судовий збір у сумі 8096, 12 грн.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 11.07.2024.

Суддя Ю.Ю. Первушин