ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"17" липня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/822/23(559/2823/23)
Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Шилан І.С., розглянувши у матеріалах справи
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ,адреса для листування: АДРЕСА_2 )
до відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 )
про стягнення в сумі 65 953 537 грн. 47 коп..
Заяву представника ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат
В судовому засіданні приймали участь:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
від третіх осіб: не з`явився.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 04.04.2024 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову.

15.04.2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду представником відповідача ОСОБА_2 подано Заяву, в якій просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з ОСОБА_1 75881,00 грн. судових витрат, що складаються з: 75000,00 грн.- витрат на професійну правничу допомогу; 881,00 грн. - витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (на поштову кореспонденцію). До Заяви представником відповідача додано: Договір про надання правової допомоги від 23.05.2022 року; Додаткову угоду від 19.05.2023 року до Договору про надання правової допомоги від 23.05.2022 року; Додаткову угоду від 23.10.2023 року до Договору про надання правової допомоги від 23.05.2022 року; Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 05.04.2024 року з Додатком - Детальний опис наданих послуг; Договір про надання правової допомоги від 18.10.2023 року; Додаткову угоду від 23.10.2023 року до Договору про надання правової допомоги від 18.10.2023 року; Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 05.04.2024 року з Додатком - Детальний опис наданих послуг.

Ухвалою суду від 15.04.2024 року розгляд Заяви представника відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення призначено у судовому засіданні на "24" квітня 2024 року.

17.04.2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов лист-запит, в якому останній просить надіслати на адресу суду належним чином оформлені матеріали справи №918/822/23(559/2823/23) у зв`язку із поданням ОСОБА_4 апеляційної скарги на рішення Господарського суду Рівненської області від 04.04.2024 року.

Супровідним листом №918/822/23(559/2823/23)/442/24 від 19.04.2024 року матеріали справи направлені до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 19.04.2024 року відкладено розгляд Заяви представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення до повернення матеріалів справи з апеляційної інстанції до Господарського суду Рівненської області.

07.06.2024 року матеріали справи 918/822/23(559/2823/23) повернуто до Господарського суду Рівненської області.

Ухвалою суду від 19.06.2024 року розгляд Заяви представника відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення призначено у судовому засіданні на "10" липня 2024 року.

Ухвалою суду від 03.07.2024 року виправлено описку, допущену в п. 1 резолютивної частини Ухвали Господарського суду Рівненської області від 19 червня 2024 року у справі №918/822/23(559/2823/23), а саме, замість ".... на 10 липня 2024 року на 10:00..." вказано "..... на "09" липня 2024 р. на 11:00 год..

В судове засідання 09.07.2024 року не з`явився представник Заявника Меткого В.В.. Вказаний представник, заявляв клопотання про розгляд заяви в режимі ВКЗ, однак на зв`язок у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не вийшов, причин неможливості прийняти участь у розгляді справи в режимі ВКЗ суду не повідомив.

Відповідно до частини п`ятої статті 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Представник позивача, з посиланням не неявку представника заявника, заявив клопотання про розгляд Заяви без його участі.

Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

В той же час суд зазначає, що представник позивача подав Заперечення на Заяву ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат в яких просить залишити заяву ОСОБА_2 без розгляду. При цьому посилається на те, що Заява, як і докази, долучені до неї, подані з порушенням порядку, встановленого статтею 129 ГПК України, що ні відповідачем, ні його представником до завершення судових дебатів не подавалася заява про те, що докази понесення витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Суд зазначає, що зазначені представником позивача підстави для залишення без розгляду Заяви ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат відсутні, так як заява про те, що докази понесення витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду зроблена представником відповідача у відзиві на позов, поданому до суду 20.11.2023 року (т.1 а.с.142-150).

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що Заява ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат підлягає частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення в сумі 65 953 537 грн. 47 коп. за договором поруки.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 04.04.2024 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову.

В той же час представником відповідача 15.04.2024 подано до суду Заяву про відшкодування судових витрат в якій останній просить суд ухвалити додаткове рішення яким стягнути з ОСОБА_1 75 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та по 881,00 грн. витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З огляду на те, що представником відповідача до закінчення судових дебатів у справі, зокрема у відзиві на позов, зроблено заяву про те, що докази понесення судових витрат будуть подані ним після постановлення рішення, то, відповідно, відсутні підстави для залишення без розгляду Заяви представника ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат.

Щодо самих судових витрат у справі суд зазначає наступне.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу чи розподіл витрат судом (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в пунктах 106-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Також, у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначає представник у Заяві про відшкодування судових витрат захист прав та представництво інтересів відповідача у даній справі забезпечувався адвокатами Дроботом Д.М. та Малишевою А.А. Так, на підтвердження наведених обставин, до даної Заяви представником позивача долучено копії наступних документів:

- Договір про надання правової допомоги від 23.05.2022, укладений між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням "Інсолв"; Додаткова угода від 19.05.2023 до Договору; Додаткова угода від 23.10.2023 до Договору; Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 05.04.2024 за Договором з Додатком - Детальний опис наданих послуг; Договір про надання правничої допомоги від 18.10.2023, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Малишевою А.А.; Додаткова угода від 23.10.2023 до Договору; Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 05.04.2024 за Договором з Додатком - Детальний опис наданих послуг.

Так, відповідно до п.1.1., 2.1. Договорів про надання правової допомоги у в порядку та на умовах, визначених даними договорами адвокати беруть на себе зобов`язання здійснювати захист та/або представництво та/або інші види правової допомоги Клієнту в рамках судових справ сторонами в яких є ОСОБА_6 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Евервелле".

Відповідно до пункту 4.1. Договорів, надання адвокатом правничої допомоги за дійсним договором здійснюється за винагородою та є оплатним. У той же час, згідно із вказаним пунктом, сторони погодили, що розмір оплати за правничу допомогу, яка надається за дійсним договором, визначається окремо у додатковій угоді.

Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди від 23.10.2023 до Договору про надання правової допомоги від 23.05.2022, укладеного між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням "Інсолв", сторони погодили, що оплата за правничу допомогу, яка надасться за дійсним Договором в рамках господарської справи №918/822/23(559/2823/23) під час її розгляду у Господарському суді Рівненської області складає 50 000,00 гривень.

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди від 23.10.2023 до Договору про надання правничої допомоги від 18.10.2023, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Малишевою А.А., сторони погодили, що оплата за правничу допомогу, яка надасться за дійсним Договором в рамках господарської справи №918/822/23(559/2823/23) під час її розгляду у Господарському суді Рівненської області складає 25 000,00 гривень.

Таким чином, зважаючи на вказані пункти Договорів про надання правничої допомоги з врахуванням Додаткових угод до них, відповідачем було визначено суму витрат на професійну правничу допомогу виходячи з фіксованого розміру гонорару адвоката.

З огляду на вищевикладене суд зазначає наступне.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Суд зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

За положенням частини другої статті 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 частини третьої цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема, в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 Рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 по справі №922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зауважила, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Відтак Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 по справі №922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Крім того суд зазначає, що відповідно до змісту відзиву на позов, відповідачем визначено попередній розрахунок судових витрат на правничу допомогу у розмірі 100 000,00 грн..

У той же час, суд зазначає, що відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України, що регулюють види судових витрат та їх розподіл, зокрема статті 126, 129,

розподілу підлягають витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. При цьому жодною з норм ГПК України не передбачено, що представником сторони спору у суді може бути декілька адвокатів.

Натомість, відповідно до частини першої статті 58 ГПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат, а не адвокати.

Відтак, з огляду на вищезазначене, суд доходить висновку, що співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи є вартість витрат позивача на правничу допомогу одного адвоката у розмірі 50 000 грн. 00 коп..

Також судом встановлено, що відповідач поніс витрати пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, а саме на поштову кореспонденцію при направленні відзиву та доданих до нього документів у сумі 521,00 грн. та пояснень від 08.03.2024 у сумі 360,00 грн. іншим учасникам справи.

В той же час суд зазначає, що нормами Господарського процесуального кодексу України не зобов`язано сторін спору надавати суду та іншим сторонам пояснень. А відтак витрати на направлення таких пояснень сторонам справи не є витратами, які пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином витрати відповідача на направлення пояснень від 08.03.2024 іншим учасникам справи у сумі 360,00 грн. не є витратами, що пов`язані з розглядом справи, і, відповідно, не підлягають відшкодуванню за рахунок другої сторони.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами статті 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання та ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до норм статті 224 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі в тому самому порядку, що й судове рішення.

З огляду на те, що у даній справі у задоволенні позову відмовлено, то, відповідно судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у зазначених вище сумах, покладаються на позивача.

Статтею 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до цієї ж статті датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відтак датою ухвалення даного рішення є дата складення його повного тексту.

Керуючись статтями 129, 221, 236-241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ,адреса для листування: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) 50 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 521 грн. 00 коп. витрат, які пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.