ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.06.2024 Справа № 917/1500/18(917/947/24)

м. Полтава

Суддя Паламарчук В.В. при секретарі судового засідання Кір`яковій Я.Г. розглянувши подання Міністерства юстиції України про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя (вхід. №1007/24 від 05.06.2024) по справі №917/1500/18(917/1932/20)

за заявою арбітражного керуючого Хорошевської Т.В. (вхід. №2111/20 від 07.12.2020р.) про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства (з урахуванням уточнень вхід. №1555 від 10.02.2021р. та вхід. №1596 від 11.02.2021р.) на

відповідача 1: керівника/засновника ТОВ "УПСК Діамент" ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

відповідача 2: засновника ТОВ "УПСК Діамент" Чубаря І.Л. ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

в межах справи про банкрутство №917/1500/18

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський трубний завод", м.Дніпро, вул.Євпаторівська, 40, оф.7, ідентифікаційний код 36053445

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент", м.Полтава, вул.Конституції, 13, ідентифікаційний код 37710195

про визнання банкрутом

Представники учасників справи: відсутні

Встановив: в провадженні Господарського суду Полтавської області перебуває справа №917/1500/18 про банкрутство ТОВ "УПСК Діамент".

В межах цієї справи до суду 07.12.2020 надійшла заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" Хорошевської Т.В. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його керівника та засновника, у зв`язку із доведенням до банкрутства.

Ухвалою від 11.02.2021 заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" (вхід. №2111/20 від 07.12.2020р.) про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства на засновника/керівника ОСОБА_1 та засновника ОСОБА_2 (з урахуванням уточнень вхід. №1555 від 10.02.2021р. та вхід. №1596 від 11.02.2021р.) - задоволено частково. Покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" у зв`язку з доведенням його до банкрутства - на керівника/засновника ТОВ "УПСК Діамент" ОСОБА_1 у сумі: 109 660 450,79 грн. Стягнуто з керівника/засновника ТОВ "УПСК Діамент" ОСОБА_1 на користь ліквідаційної маси Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" в якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, грошові кошти в сумі 109 660 450,79 грн.

Постановою Cхідного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 року у справі №917/1500/18 (917/1932/20) ухвалу Господарського суду Полтавської області від 11.02.2021 - залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.07.2021 року касаційну скаргу Exalo Drilling S.A. - задоволено частково, постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 року скасовано повністю та ухвалу господарського суду Полтавської області від 11.02.2021 року у справі №917/1500/18(917/1932/20) в частині відмови у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "УПСК Діамент" щодо покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства на засновника ОСОБА_2 скасовано, а справу №917/1500/18(917/1932/20) в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

01.06.2021 на виконання ухвали Господарського суду Полтавської області від 11.02.2021 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 суддею Паламарчуком В.В. видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 29.06.2023 виправлено помилку, допущену в п.2 та п. 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду Полтавської області від 11.02.2021 та наказі Господарського суду Полтавської області від 01.06.2021 по справі №917/1500/18(917/1932/20), зазначивши повне прізвище, ім`я та по батькові засновника/керівника ТОВ "УПСК Діамент", боржника - ОСОБА_1 .

05.06.2024 від Міністерства юстиції України до суду надійшло подання про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя (вхід. №1007/24). Відповідно поданої заяви заявник прохає суд визначити частку майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким на думку державного виконавця, він спільно володіє зі ОСОБА_3 , а саме: квартирою, загальною площею 30,1кв.м., житловою площею 16,8кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Подання мотивоване тим, що ОСОБА_3 набуто право власності на вищевказану квартиру 02.10.2018 на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер: №3970, виданого 02.10.2018 Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В.А., під час перебування у шлюбі, а отже зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.06.2024 судове засідання з розгляду подання Міністерства юстиції України призначено на 20.06.2024; зобов`язано заявника надати суду докази, що підтверджують право власності (частку) боржника ОСОБА_1 у майні, яким він спільно володіє зі ОСОБА_3 , а саме: квартирою, загальною площею 30,1кв.м., житловою площею 16,8кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; розрахунок частки майна (квартири, загальною площею 30,1кв.м., житловою площею 16,8кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ) ОСОБА_1 , щодо якого подано подання; правове обґрунтування, щодо визначення частки майна боржника, а саме: квартири, загальною площею 30,1кв.м., житловою площею 16,8кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка перебуває в іпотеці.

Вимоги ухвали суду від 10.06.2024 Міністерством юстиції України не виконані.

18.06.2024 від АТ "Полтава-банк" надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (вхід. №8546). В обґрунтування поданої заяви АТ "Полтава-банк" посилається на те, що 02.10.2018 між банком та ОСОБА_3 був укладений договір про споживчий кредит №878, відповідно до якого Банк надає позичальнику кредит для придбання нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_4 , у сумі 316 400,00грн, строком на 144 місяці з 02 жовтня 2018 року по 01 жовтня 2023 року зі сплатою відсотків на умовах визначених Договором. Для забезпечення виконання умов кредитного договору між АТ "Полтава-банк" та ОСОБА_3 , 02.10.20218 був укладений іпотечний договір. Виходячи з того, що майно на яке заявник подав подання є предметом застави у вигляді забезпечення по договору про споживчий кредит, АТ "Полтава-банк" вважає, що рішення по даній справі вплине на їх права та обов`язки.

Враховуючи те, що нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено залучення до участі у справі осіб на стадії виконання рішення суду, заява АТ "Полтава-банк" не підлягає задоволенню.

19.06.2024 від кредитора EXALO Drilling S.A. у справі про банкрутство, надійшли письмові пояснення щодо подання Міністерства юстиції України (вхід. №8633), згідно яких останній вважає подання обґрунтованим та прохає суд його задовольнити.

19.06.2024 від представника ОСОБА_3 адвоката Кулика А.І. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами подання та відкладення розгляду справи (вхід. №8627). Зокрема, в обґрунтування заяви останній посилається на відсутність документів в рамках поданого подання та перебування ОСОБА_3 за межами України, що унеможливлює її прийняти участь у судовому засіданні.

Відповідно до статті 335 Господарського процесуального кодексу України суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Враховуючи те, що згідно ст. 335 ГПК України, суд обмежений десятиденним строком, відкладення розгляду подання є неможливим.

Розглянувши матеріали подання Міністерства юстиції України, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно ст. 335 ГПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до частини 6 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно зі статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Підставою звернення державного виконавця до суду із цим поданням стало те, що у приватній власності боржника відсутнє майно та грошові кошти, на яке можна звернути стягнення та на переконання виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншою особою.

Зокрема зазначає, що перевіркою даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян встановлено, що боржник ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про паспорт: паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий Полтавським РВ УМВС в Полтавській області 31.05.2005). Дата реєстрації шлюбу - 14.02.2015. Згідно рішення Київського районного суду м. Полтави у справі №552/787/20 від 10.06.2020 встановлено, що шлюб який зареєстрований 14 лютого 2015 року виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розірвано.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавцем встановлено, що за період перебування у шлюбі ОСОБА_3 , було набуто право власності на об`єкт нерухомості, а саме квартиру, загальною площею 30,1 кв. м., житловою площею 16,8 кв. м., реєстраційний номер квартири АДРЕСА_5 .

На думку старшого державного виконавця, оскільки вказане майно було набуте дружиною боржника ОСОБА_3 у період шлюбу із ОСОБА_1 , тому це майно є спільною сумісною власністю подружжя і є необхідність у визначенні частки боржника, як заходу виконання рішення.

Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні питання про визначення частки в спільній сумісній власності слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За загальним підходом, закріпленим у статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звідси стаття 60 Сімейного кодексу України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна колишньої дружини боржника, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, а саме квартиру, загальною площею 30,1 кв. м., житловою площею 16,8 кв. м., реєстраційний номер квартири 101, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Разом з тим, судом встановлено, що вказане нерухоме майно є предметом застави АТ "Полтава-банк" у вигляді забезпечення по договору про споживчий кредит №878 від 02.10.2018 укладеного між Ат "Полтава-банк" та ОСОБА_3 .

Судом враховується, що право на справедливий суд встановлено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до пункту 1 цієї статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зміст права на справедливий розгляд справи висвітлюється в практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні у справі "Руіз-Матеос проти Іспанії" (Ruiz-Mateos v. Spain, заява №12952/87, від 23 червня 1993 року, п. 63) ЄСПЛ зазначив, що принцип рівності сторін (рівних процесуальних можливостей) є одним з проявів справедливого розгляду, який включає фундаментальне право на змагальність розгляду. Зокрема, кожна сторона вправі знати про доводи та докази, представлені іншою стороною, та мати дієву можливість коментувати їх.

У рішенні у справі "Вержбицький проти Польщі" (Wierzbicki v. Poland, заява №24541/94, від 18 червня 2002, п. 39) ЄСПЛ, посилаючись на рішення у справі "Домбо Бехер проти Нідерландів" (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands, заява №14448/88, п. 33), наголосив, що стосовно судового процесу, який стосується протилежних приватних інтересів, принцип рівності сторін передбачає, що кожній стороні забезпечується достатня можливість представити свою позицію - включаючи докази - з дотриманням вимог, які не ставлять сторону в невигідне становище по відношенню до опонента.

Наведена практика ЄСПЛ свідчить, що за наявності спору про право цивільне, держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів.

На досягнення цієї мети спрямовані правила Господарського процесуального кодексу України, що регламентують позовне провадження.

Зокрема, відповідач може подати відзив із запереченнями проти позову. Відповідно до частини восьмої статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Позивач вправі подати відповідь на відзив. Відповідно до частини четвертої статті 166 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. У відповідь відповідач може подати заперечення. Відповідно до частини четвертої статті 167 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. Третя особа вправі подати пояснення щодо позову. Відповідно до частини четвертої статті 168 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.

У спрощеному позовному провадженні відповідно до статті 251 Господарського процесуального кодексу України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі; треті особи мають право подати пояснення щодо позову в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість витребування судом доказів за клопотанням учасника справи, а статтею 84 Господарського процесуального кодексу України - право суду доручити іншому суду вчинити певні процесуальні дії щодо збирання доказів.

Відповідно до частин першої, другої статті 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку; суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Натомість відповідно до статті 335 Господарського процесуального кодексу України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця; суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб; неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Таким чином, під час розгляду подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України не можуть застосовуватися наведені вище норми Господарського процесуального кодексу України, які регулюють позовне провадження. Отже, розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Тому суд вважає, що стаття 335 Господарського процесуального кодексу України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. У цьому разі відповідно до статті 338 Господарського процесуального кодексу України подання державного чи приватного виконавця розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від суб`єктного складу боржника та інших співвласників майна.

Натомість за наявності спору про право стаття 335 Господарського процесуального кодексу України не підлягає застосуванню.

Державним виконавцем не надано суду доказів, що підтверджують наявності чи відсутності між подружжям спору про майно, натомість у межах розгляду подання виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України колишня дружина боржника - ОСОБА_3 , позбавлена можливості належним чином здійснювати захист своїх охоронюваних законом цивільних прав та інтересів.

Зазначені висновки суду підтверджуються висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі №2-24/494-2009.

Отже, спір про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 в майні, яким, як вважає виконавець, він володіє спільно з ОСОБА_3 , у разі подання виконавцем відповідного подання (позовної заяви), з огляду на суб`єктний склад співвласників спірного майна підлягатиме вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. 12, 60 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 231, 234, 335 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №917/1500/18(917/947/24) за поданням Міністерства юстиції України про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя (вхід. №1007/24 від 05.06.2024) - закрити.

2. Роз`яснити Міністерству юстиції України про право на звернення з цим поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання.

Повна ухвала складена та підписана 10.07.2024р.

Суддя Паламарчук В.В.