ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2024 р. Справа№ 910/19585/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Левченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Черненко Інни Миколаївни

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2024

у справі № 910/19585/23 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Черненко Інни Миколаївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніком Агрі»

про стягнення 454 670,71 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

22.12.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Черненко Інни Миколаївни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніком Агрі» про стягнення 454.670,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано зобов`язання щодо оплати виконаних юридичних послуг за договором про надання послуг у сфері права №24/11/17-3 від 24.11.2017.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на те, що пред`явлена до стягнення сума заборгованості в розмірі 351.271,00 грн фактично є різницею між сумою послуг за штучно створеними позивачем після пред`явлення до неї позову (справа № 910/14574/23) доказами - актами № 1 від 31.01.2021, № 2 від 28.02.2021, № 3 від 02.03.2021, № 4 від 31.03.2021, № 32 від 30.09.2021, № 33 від 29.12.2021, № 34 від 30.12.2021 та № 1 від 22.1.2022, які не визнаються відповідачем (загальна сума за такими актами 623.496,00 грн) та сумою переплати за даними відповідача за ненадані послуги в сумі 272.225,00 грн. За умовами п. 2.1 договору позивач зобов`язалася надавати відповідачу юридичні послуги за його окремими дорученнями. Жодних окремих доручень на надання послуг, вказаних у наведених актах, відповідач позивачу не надавав і будь-яких доказів надання таких доручень позивач не подав. За змістом актів № 33 від 28.12.2021, № 34 від 30.12.2021 та № 1 від 22.11.2022 вказані в них послуги надавались безпосередньо адвокатом Шуть С.С., який нібито був залучений позивачем до надання послуг на підставі договору субпідряду № 221 від 24.11.2017. Умови договору № 24/11/17-3 від 24.11.2017 не передбачають можливості для позивача залучення до надання послуг третіх осіб без згоди відповідача. Відповідач згоди на залучення позивачем адвоката Шуть С.С. не надавав. Також відповідач зазначає, що у нього не було жодної необхідності залучати адвоката Шутя С.С, до надання послуг за договором № 24/11/17-3 від 24.11.2017 оскільки 09.01.2019 між відповідачем та адвокатом Шуть С.С. укладено окремий догові про надання юридичних послуг. Всі інші акти підписувалися відповідачем та вчасно сплачувались ним. Про те, що позивач має вказані вище акти на загальну суму 623 496,00 грн, яка є неоплаченою, позивач не згадувала та не надавала відповідачу до моменту пред`явлення до неї позову у вересні 2023 року (справа №910/14574/23).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2024 у справі № 910/19585/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що позивачем належними засобами доказування не доведено порушення прав позивача з боку відповідача щодо несплати наданих послуг у розмірі 351 271,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

А саме апелянт посилається на те, що:

- судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення про права, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справу, а саме адвоката Шуть С.С., з яким позивачем укладався договір субпідряду для забезпечення належного надання юридичних послуг за договором №24/11/17-3 від 24.11.2017;

- судом нез`ясовно в повному обсязі обставини щодо підписання Актів виконаних робіт та прийняття послуг у порядку п. 4.4 Договору, згідно якого у разі відсутності заперечень замовника щодо підписання актів виконаних робіт (наданих послуг) такі акти вважають підписані, а робот/послуги - прийняті;

- всі акти виконаних робіт до 14.08.2020 були підписані та оплачені відповідачем, а відтак між сторонами склалися договірні правовідносини щодо надання юридичних послуг, зокрема шляхом надання замовлення в усній формі, надалі узгодження обсягів та вартості послуг, а також їх оплати;

- адвокат Шуть С.С. надавав послуги у якості захисника у всіх кримінальних провадженнях до 2022 року, де ТОВ «Юніком Агрі» виступало процесуальною стороною, а також в інших господарських і адміністративних провадженнях за договором субпідряду, а відповідач сплачував надані адвокатом послуги без заперечень;

- суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову через відсутність доказі направлення відповідачу вимоги про оплату послуг, адже позивач надіслав замовнику лист № 19/23 від 19.09.2023, який є одночасно повідомленням про існування боргу та вимогою про його погашення.

Доводи та заперечення відповідача

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін, посилаючись на те, що:

- виконання робіт (виконання послуг) за жодним із спірних актів не підтверджується реальними діями або подіями, які викликали зміни в структурі активів та зобов`язань позивача і відповідача, що свідчить про нереальність надання послуг за актами;

- необхідності в залученні адвоката до надання послуг за договором №24/11/17-3 від 24.11.2017 не було, оскільки між товариством та адвокатом Шуть С.С. укладено договір про надання юридичних послуг від 09.01.2019;

- в справі відсутні будь-які докази надання відповідачем окремих завдань позивачу на надання послуг, що вказані у спірних актах;

- до пред`явлення товариством позову про стягнення з позивача сплаченого авансу за договором ФОП Черненко І.М. жодним чином не повідомляла відповідача про наявність неоплачених актів виконаних робіт, жодних актів звіряння розрахунків або претензій не надходило.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 20.03.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2024 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19585/23 та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/19585/23. Копію ухвали надіслано до Господарського суду першої інстанції.

28.03.2024 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Черненко Інни Миколаївни на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2024 у справі № 910/19585/23. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 13.05.2024. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 06.05.2024. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 06.05.2024. Явка учасників справи не визнана обов`язковою.

Судове засідання призначене на 13.05.2024 не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді Алданової С.О. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 розгляд справи перенесено на 10.06.2024. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

Явка представників учасників справи

В судове засідання від 10.06.2024 з`явився представник відповідача.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином в його електронний кабінет.

10.06.2024 позивач через систему «Електронний суд» подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки у справі виникла необхідність у впорядкуванні всіх Актів виконаних робіт, які підтверджують факт надання послуг на користь відповідача та підтверджують суму заборгованості ТОВ «Юніком Агрі» перед ФОП Черненко І.М. шляхом проведення незалежної економічної експертизи фаховим експертом за замовленням учасника справи. 05.06.2024 ФОП Черненко І.М. направила «Експертно-Дослідній службі України» заяву на проведення економічної експертизи, на вирішення якої поставила питання про економічне дослідження експертом документів, які підтверджують заборгованість за надані послуги у ТОВ «Юніком Агрі» перед ФОП Черненко І.М. Згідно Листа №01/07/06 від 07.06.2024 «Експертно-Дослідної служби України» орієнтовний термін виконання експертизи 01.07.2024.

Колегія суддів дійшла висновку про відхилення зазначеного клопотання за відсутності обґрунтованих поважних причин.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

У розгляді клопотання судом враховано, що явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а причини вказані в клопотанні колегія суддів визнає неповажними, адже позивачем не підтверджено необхідність впорядкування Актів виконаних робіт. Водночас, колегія враховує, що представник позивача у клопотанні про відкладення не зазначає конкретних причин, які безпосередньо перешкоджають йому з`явитися до судового засідання, тоді як саме по собі необхідність впорядкування Актів виконаних робіт та подання заяви на проведення економічної експертизи не зупиняє роботи судів, як і діяльності адвокатів.

До того ж, враховуючи приписи ст. 197 ГПК України, учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відеоконференцзв`язку.

Такого клопотання представником позивача заявлено не було.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Отже, суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників учасників справи обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Розгляд клопотань та заяв учасників справи

03.05.2024 позивав подав клопотання про долучення доказів, а саме: лист-пропозиція №22/24 від 22.03.2024 (з доказами направлення та вручення відповідачу); рахунок на оплату №2103/24 від 21.03.2024; лист від 09.04.2024; рахунок фактура №0804-24 від 08.04.2024 на суму 221 072,00 грн; платіжна інструкція на оплату 50 000,00 грн від 12.04.2024.

Крім того, позивачем до клопотання про відкладення розгляду справи від 08.06.2024 долучено додаткові докази, а саме: вимогу №3005/24 від 30.05.2024 та вимогу №3105/24 від 31.05.2024 (з доказами відправки), а також лист №01/07/06 від 07.06.2024.

Дослідивши у судовому засіданні 10.06.2024 означені документи, суд апеляційної інстанції зазначив наступне.

За приписами частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання, відхиляє його та зазначає, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 922/393/18, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19).

Отже, протокольною ухвалою суду від 10.06.2024 відмовлено у залученні зазначених вище додаткових доказів, оскільки їх не існувало на момент прийняття рішення.

10.06.2024 відповідачем подано клопотання про долучення доказів, а саме пояснювальної записки позивача від 04.01.2022.

Подаючи відповідний доказ до суду апеляційної інстанції, відповідач не обґрунтовував наявності виняткового випадку неподання його до суду першої інстанції. Крім того, під час апеляційного розгляду справи відповідач не заявив відповідного клопотання про визнання поважними причин неподання цих доказів до суду першої інстанції.

Отже, протокольною ухвалою суду від 10.06.2024 відмовлено у залученні зазначеного вище додаткового доказу, оскільки такий подано з порушенням процедури подачі доказів у справі. Зазначений документ не враховується при прийнятті постанови.

Також, позивачем заявлено клопотання про призначення експертизи, яке долучено до клопотань про відкладення розгляду справи від 07.06.2024 та від 08.06.2024.

У цьому клопотанні позивач просить суд: призначити судову економічну експертизу, на вирішення якої поставити заступні запитання: чи підтверджується документально (в тому числі з зарахуванням положень п. 4.4 договору) розмір заборгованості ТОВ «ЮНІКОМ АГРІ» перед ФОП Черненко І.М. станом на 12.12.2023 у розмірі 351 271,00 грн за надані ФОП Черненко І.М. послуги Товариству за Договором про надання послуг у сфері права №24/11/17-3 від 24.11.2017?

У судовому засіданні 10.06.2024 позивач зазначив, що таке клопотання він не заявляв під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, ухвалила у задоволенні клопотання позивача про призначення у справі судової економічної експертизи відмовити, з наступних підстав.

За приписами ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Суд зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

За змістом статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 зазначеного Кодексу).

Слід зазначити, що враховуючи предмет та підстави позову, позивач не був позбавлений можливості самостійно замовити експертне дослідження для отримання висновку експерта, який би був оцінений судом при дослідженні доказів по справі.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Тобто, Господарським процесуальним кодексом України на учасників процесу покладається обов`язок спочатку самостійно вжити заходи для надання експертного висновку і лише у разі відсутності такої можливості, що також має бути підтверджено відповідними доказами, сторона звертається з клопотанням про призначення експертизи до суду.

До того ж, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Статтею 98 ГПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Крім того, слід зауважити, що висновок судового експерта для господарського суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється господарським судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу (ст.104 ГПК України).

З огляду на приписи ст. 99, 101 ГПК України, проаналізувавши клопотання позивача про призначення судової економічної експертизи, за оцінкою суду апеляційної інстанції, позивачем не доведено підстав призначення судової економічної експертизи під час апеляційного перегляду справи. При цьому, колегія суддів враховує, що у даному випадку суд може встановити обставини, які входять до предмета доказування у цьому спорі, та вирішити спір на підставі поданих сторонами доказів без застосування спеціальних знань.

Отже, протокольною ухвалою суду від 10.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення судової економічної експертизи.

16.05.2024 позивач подав заперечення на відзив відповідача від 03.05.2024 та зазначає про те, що такий відзив подано з пропуском строку, адже в ухвалі суд встановив строк на подання відзиву до 29.04.2024, а клопотання про поновлення цього строку відповідачем не заявлено.

У судовому засіданні 10.06.2024 відповідач зазначив, що ним було подано відзив 03.05.2024, в той час, як в ухвалі суду від 02.04.2024 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача судом встановлено строк для подання відзиву до 06.05.2024. У зв`язку з цим, відповідач просить поновити йому строк на подання відзиву від 03.05.2024.

Розглянувши заперечення позивача та заслухавши пояснення відповідача, колегія суддів зазначає, що відзив подано відповідачем у строк, встановлений судом в ухвалі суду від 02.04.2024 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача. Водночас, строк на подання відзиву встановлено до 29.04.2024 в ухвалі суду від 02.04.2024 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі.

Отже, протокольною ухвалою суду від 10.06.2024 клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву задоволено.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Наяда гранд», змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніком Агрі» (замовник, відповідач) та Фізичною особою - підприємцем Черненко Інною Миколаївною (Юридична фірма, позивач) укладено договір про надання послуг у сфері права № 24/11/17-3 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору на умовах цього договору відповідач дає завдання Юридичній фірмі та зобов`язується оплатити її послуги, а Юридична фірма зобов`язується відповідно до завдання відповідача надавати йому зазначені юридичні послуги. Завдання відповідач надає Юридичній фірмі шляхом електронного повідомлення на електронну поштову скриньку або письмово за адресами, які вказані у реквізитах сторін або усно.

Згідно з п. 7.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підсипання сторонами та скріплення печатками сторін.

Відповідно до п. 7.2 договору строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього договору та закінчується 31.12.2019. Якщо за один місяць сторони не заявлять письмово про бажання припинити дію договору у встановлений цим пунктом строк, то договір вважається пролонгований (продовжений) на один календарний рік.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення однією із сторін небажання продовжувати договірні відносини не подано, а отже договір є продовженим та наразі чинним.

Згідно з п. 1.2 договору на підтвердження факту надання позивачем відповідачу юридичних послуг відповідно до умов цього договору складається акт. В якому вказується суть послуги та підписується обома сторонами. На вимогу відповідача позивач готує звіт про виконані роботи та надані послуги.

Відповідно до п. 2.1 договору позивач зобов`язується надавати відповідачу за його окремими дорученнями наступні юридичні послуги (у сфері права) протягом строку цього договору:

а) аналізувати документи та поштову кореспонденцію, яка надходить позивачу про що давати усні та письмові висновки;

б) брати участь у підготовчих діях до судового розгляду та/або в судових засіданнях, в яких відповідач виступає стороною;

в) представляти інтереси відповідача перед третіми особами під час переговорів з органами МВС, Прокуратури, СБУ, Національної поліції та інших структур. В даному пункті є обмеження часу до 60 годин/місяць представлення інтересів. Поза цим часом послуга оплачується окремо;

г) брати участь у розгляді питань про які просить відповідач не більше 50 годин в місяць;

д) надавати усні та письмові консультації, правові висновки, довідки з правових питань, що виникають з приводу діяльності відповідача.

Відповідно до п. 2.2 договору при виконанні зазначених в п. 2.1 обов`язків позивач керується цим договором і відповідним чинним законодавством та гарантує таку якість юридичних послуг, що відповідає вимогам, які звичайно ставляться до послуг такого роду. Позивач залишає за собою право не виконувати доручення з тих підстав, що виходять за межі правового поля або можуть завдати шкоду або спричинити відповідальність третім особам.

Відповідно до п. 4.1 договору за послуги, відповідач сплачує позивачу винагороду без ПДВ. Оплата здійснюється виключно у безготівковій формі на підставі виставленого рахунку.

Відповідно до п. 4.1.1 договору сторони дійшли згоди про наступний порядок оплати. Участь адвоката (юриста) по всіх справах на підставі даного договору оплачується почасово із розрахунку 50 доларів США в національній валюті України по курсу НБУ на день оплати. Відрядження за межі міста Києва оплачується із розрахунку 25 доларів США за годину, але не більше 200 доларів США за добу в національній валюті України по курсу НБУ на день оплати.

Згідно умов п.п. 4.2, 4.3, 4.4 договору позивач після виконання доручення складає акт виконаних робіт та подає відповідачу на підпис. Акти та рахунки вручаються повноважному представнику відповідача або надсилаються на його адресу листом, засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою з подальшим представленням оригіналу (особисто або поштою). Відповідач протягом 3 (трьох) робочих днів після отримання від позивача акта наданих послуг зобов`язаний підписати його та один примірник надати позивачу або направити вмотивовані заперечення, в іншому випадку акт вважатиметься прийнятим, послуги - наданими, а зобов`язання - виконаним.

За доводами позивача, оскільки відповідач здійснював оплати за договором з посиланням на цей правочин, позивачем здійснювалось зарахування оплат по черговості виникнення грошового зобов`язання. У зв`язку з цим, позивач стверджує, що незакритими залишились такі акти: частково на суму 17 775,00 грн акт № 31 від 30.09.2021, в повному обсязі акти № 32 від 30.09.2021 на суму 120 000,00 грн, № 33 від 28.12.2021 на суму 41 225,00 грн, № 34 від 30.12.2021 на суму 68 075,00 грн, № 1 від 22.11.2022 на суму 104 196,00 грн. Всього на суму 351 271,00 грн.

Крім того, на суму заборгованості позивачем нараховано 84 606,34 грн інфляційних втрат та 18 793,37 грн 3% річних за загальний період прострочення з 30.09.2021 по 11.12.2023.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні судового рішення

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

За змістом ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції на підставі представлених до матеріалів справи документів вірно було встановлено, що позивачем надано відповідачу, що підтверджується підписаними між сторонами та скріпленими їх печатками актами виконаних робіт, а саме: № 1 від 25.01.2019 на суму 97.475,00 грн, № 01 від 31.01.2021 на суму 70.375,00 грн, № 2 від 27.02.2019 на суму 94.325,00 грн, № 02 від 28.02.2021 на суму 69.725,00 грн, № 03 від 02.03.2021 на суму 80.000,00 грн, № 3 від 20.03.2019 на суму 19.125,00 грн, № 4 від 22.03.2019 на суму 95.400,00 грн, № 5 від 27.03.2019 на суму 94.500,00 грн, № 04 від 31.03.2021 на суму 69.900,00 грн, № 6 від 04.04.2019 на суму 99.300,00 грн, № 7 від 26.04.2019 на суму 173.450,00 грн, № 8 від 29.05.2019 на суму 92.330,00 грн, № 9 від 19.06.2019 на суму 127.325,00 грн, № 10 від 21.06.2019 на суму 24.000,00 грн, № 11 від 02.07.2019 на суму 91.525,00 грн, № 12 від 24.07.2019 на суму 142.230,00 грн, № 13 від 30.08.2019 на суму 87.955,00 грн, № 14 від 05.09.2019 на суму 149.000,00 грн, № 15 від 27.09.2019 на суму 60.550,00 грн, № 16 від 24.10.2019 на суму 62.675,00 грн, № 17 від 27.11.2019 на суму 264.000,00 грн, № 18 від 27.11.2019 на суму 60.125,00 грн, № 1 від 30.01.2020 на суму 61.750,00 грн, № 2 від 11.02.2020 на суму 100.000,00 грн, № 3 від 12.02.2020 на суму 50.000,00 грн, № 4 від 25.02.2020 на суму 50.000,00 грн, № 5 від 27.02.2020 на суму 100.000,00 грн, № 6 від 23.03.2020 на суму 100.000,00 грн, № 7 від 24.03.2020 на суму 100.000,00 грн, № 8 від 26.03.2020 на суму 70.000,00 грн, № 9 від 06.04.2020 на суму 75.000,0 грн, № 10 від 07.04.2020 на суму 75.000,00 грн, № 11 від 23.04.2020 на суму 200.000,00 грн, № 12 від 28.04.2020 на суму 168.000,00 грн, № 13 від 26.05.2020 на суму 142.000,00 грн, № 14 від 27.05.2020 на суму 142.457,00 грн, № 15 від 28.05.2020 на суму 142.000,00 грн, № 16 від 26.06.2020 на суму 65.500,00 грн, № 17 від 03.07.2020 на суму 99.550,00 грн, № 18 від 06.07.2020 на суму 99.870,00 грн, № 19 від 22.07.2020 на суму 59.980,00 грн, № 20 від 04.08.2020 на суму 69.250,00 грн, № 21 від 14.08.2020 на суму 21.200,00 грн, № 22 від 26.08.2020 на суму 68.500,00 грн, № 23 від 28.08.2020 на суму 40.000,00 грн, № 24 від 25.09.2020 на суму 70.500,00 грн, № 25 від 30.10.2020 на суму 70.825,00 грн, № 26 від 30.11.2020 на суму 70.900,00 грн, № 27 від 30.12.2020 на суму 150.000,00 грн, № 28 від 30.12.2020 на суму 70.900,00 грн, № 01 від 15.01.2021 на суму 149.000,00 грн, № 02 від 29.01.2021 на суму 70.375,00 грн, № 03 від 22.02.2021 на суму 149.000,00 грн, № 04 від 26.02.2021 на суму 69.725,00 грн, № 05 від 18.03.2021 на суму 294.000,00 грн, № 06 від 31.03.2021 на суму 80.000,00 грн, № 07 від 31.03.2021 на суму 69.900,00 грн, № 08 від 01.07.2021 на суму 69.625,00 грн, № 09 від 06.07.2021 на суму 349.000,00 грн, № 10 від 12.07.2021 на суму 201.500,00 грн, № 11 від 19.07.2021 на суму 201.000,00 грн, № 12 від 20.07.2021 на суму 185.875,00 грн, № 13 від 26.07.2021 на суму 194.000,00 грн, № 14 від 29.07.2021 на суму 105.000,00 грн, № 15 від 30.07.2021 на суму 67.450,00 грн, № 16 від 30.07.2021 на суму 149.500,00 грн, № 17 від 02.08.2021 на суму 149.500,00 грн, № 18 від 16.08.2021 на суму 148.000,00 грн, № 19 від 19.08.2021 на суму 147.000,00 грн, № 20 від 23.08.2021 на суму 140.000,00 грн, № 21 від 25.08.2021 на суму 120.000,00 грн, № 22 від 26.08.2021 на суму 88.000,00 грн, № 22/1 від 30.08.2021 на суму 28.000,00 грн, № 23 від 31.08.2021 на суму 66.750,00 грн, № 24 від 02.09.2021 на суму 66.425,00 грн, № 25 від 08.09.2021 на суму 143.000,00 грн, № 26 від 13.09.2021 на суму 147.000,00 грн, № 27 від 20.09.2021 на суму 149.000,00 грн, № 28 від 23.09.2021 на суму 53.575,00 грн, № 29 від 27.09.2021 на суму 67.000,00 грн, № 30 від 28.09.2021 на суму 101.000,00 грн, № 31 від 30.09.2021 на суму 66.425,00 грн.

Відповідачем з посиланням на договір № 24/11/17-3 від 24.11.2017 здійснено оплату наданих послуг, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 101 від 25.01.2019 на суму 97.475,00 грн, № 221 від 27.02.2019 на суму 94.325,00 грн, № 356 від 20.03.2019 на суму 19.125,00 грн, № 366 від 22.03.2019 на суму 95.400,00 грн, № 381 від 27.03.2019 на суму 94.500,00 грн, № 409 від 04.04.2019 на суму 99.300,00 грн, № 527 від 26.04.2019 на суму 173.450,00 грн, № 662 від 29.05.2019 на суму 92.330,00 грн, № 709 від 19.06.2019 на суму 127.325,00 грн, № 715 від 20.06.2019 на суму 24.000,00 грн, № 740 від 02.07.2019 на суму 91.525,00 грн, № 878 від 24.07.2019 на суму 142.230,00 грн, № 1077 від 30.08.2019 на суму 87.955,00 грн, № 1103 від 05.09.2019 на суму 149.000,00 грн, № 1202 від 27.09.2019 на суму 60.550,00 грн, № 1332 від 24.10.2019 на суму 62.675,00 грн, № 1568 від 27.11.2019 на суму 264.000,00 грн, № 1563 від 27.11.2019 на суму 60.125,00 грн, № 1914 від 30.01.2020 на суму 61.750,00 грн, № 1958 від 11.02.2020 на суму 100.000,00 грн, № 1959 від 12.02.2020 на суму 50.000,00 грн, № 2017 від 25.02.2020 на суму 50.000,00 грн, № 2035 від 27.02.2020 на суму 100.000,00 грн, № 3083 від 23.03.2020 на суму 100.000,00 грн, № 3093 від 24.03.2020 на суму 100.000,00 грн, № 3108 від 26.03.2020 на суму 70.000,00 грн, № 3145 від 06.04.2020 на суму 75.000,00 грн, № 3152 від 07.04.2020 на суму 75.000,00 грн, № 3200 від 23.04.2020 на суму 200.000,00 грн, № 3219 від 28.04.2020 на суму 168.000,00 грн, № 3313 від 26.05.2020 на суму 142.000,00 грн, № 3315 від 27.05.2020 на суму 142.457,00 грн, № 3320 від 28.05.2020 на суму 142.000,00 грн, № 3389 від 26.06.2020 на суму 65.600,00 грн, № 3414 від 03.07.2020 на суму 99550,00 грн, № 3418 від 06.07.2020 на суму 99.870,00 грн, № 3474 від 22.07.2020 на суму 59.980,00 грн, № 3520 від 04.08.2020 на суму 69.250,00 грн, № 48 від 14.08.2020 на суму 21.200,00 грн, № 106 від 28.08.2020 на суму 68.500,00 грн, № 107 від 28.08.2020 на суму 40.000,00 грн, № 256 від 28.09.2020 на суму 70.500,00 грн, № 433 від 30.10.2020 на суму 70.825,00 грн, № 597 від 30.11.2020 на суму 70.900,00 грн, № 698 від 21.12.2020 на суму 150.000,00 грн, № 723 від 28.12.2020 на суму 70.900,00 грн, № 824 від 29.01.2021 на суму 70.375,00 грн, № 950 від 24.02.2021 на суму 69.725,00 грн, № 969 від 02.03.2021 на суму 80.000,00 грн, № 1078 від 29.03.2021 на суму 69.900/,00 грн, № 1135 від 12.04.2021 на суму 149.000,00 грн, № 1140 від 13.04.2021 на суму 149.000,00 грн, № 1207 від 26.04.2021 на суму 294.000,00 грн, № 1224 від 30.04.2021 на суму 69.625,00 грн, № 1253 від 11.05.2021 на суму 200.000,00 грн, № 1307 від 25.05.2021 на суму 149.000,00 грн, № 1312 від 26.05.2021 на суму 149.000,00 грн, № 1317 від 27.05.2021 на суму 149.000,00 грн, № 1320 від 27.05.2021 на суму 53.000,00 грн, № 1326 від 28.05.2021 на суму 68.625,00 грн, № 1333 від 31.05.2021 на суму 150.000,00 грн, № 1334 від 31.05.2021 на суму 149.000,00 грн, № 1408 від 29.06.2021 на суму 68.250,00 грн, № 1412 від 30.06.2021 на суму 149.000,00 грн, № 1413 від 30.06.2021 на суму 101.000,00 грн, № 1425 від 06.07.2021 на суму 149.500,00 грн, № 1517 від 30.07.2021 на суму 67.450,00 грн, № 1656 від 27.08.2021 на суму 66.750,00 грн, № 1692 від 01.09.2021 на суму 120.000,00 грн, № 1867 від 30.09.2021 на суму 66.425,00 грн, № 1869 від 30.09.2021 на суму 101.000,00 грн, № 1870 від 30.09.2021 на суму 149.000,00 грн, № 2006 від 01.11.2021 на суму 148.000,00 грн, № 2007 від 01.11.2021 на суму 65.875,00 грн, № 2005 від 01.11.2021 на суму 147.000,00 грн, № 2152 від 29.11.2021 на суму 67.350,00 грн, № 2164 від 30.11.2021 на суму 26.000,00 грн, № 2165 від 30.11.2021 на суму 143.000,00 грн, № 2168 від 01.12.2021 на суму 149.000,00 грн, № 2192 від 08.12.2021 на суму 149.000,00 грн, № 2277 від 28.12.2021 на суму 130.000,00 грн, № 2278 від 28.12.2021 на суму 136.000,00 грн, № 2299 від 30.12.2021 на суму 68.075,00 грн, № 2407 від 26.01.2022 на суму 70.925,00 грн.

Спір у цій справі виник внаслідок того, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань оплату отриманих послуг у повному обсязі не здійснив, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 351 271,00 грн та у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані 84 606,34 грн інфляційних втрат та 18 793,37 грн 3% річних.

Позивач стверджує, що спір щодо оплати актів за період з 25.01.2019 по 28.09.2021 (які підписані сторонами) відсутній у зв`язку з їх оплатою, тоді як акт виконаних робіт № 31 від 30.09.2021 на суму 66 425,00 грн оплачений лише частково, сума заборгованості за ним, за доводами позивача, становить 17 775,00 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що умовами договору не встановлено строк виконання відповідачем зобов`язання по сплаті наданих юридичних послуг, а лише вказано що їх оплата проводиться на підставі виставлених рахунків.

У цьому зв`язку, до спірних правовідносин підлягає застосуванню правила частини 2 статті 530 ЦК України, згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем до матеріалів справи було надано лист № 19/23 від 19.09.2023, в якому зазначається про споживання відповідачем послуги, зокрема, за актом виконаних робіт №31 від 30.09.2021 та викладено прохання здійснити підписання актів, повернувши один примірник виконавцю цінним листом. Однак вказаний лист не містить жодних вимог щодо здійснення оплати виконаних позивачем послуг за надісланими разом з листом актів на підписання. Також зазначений лист не містить чітко визначеної позивачем суми вимоги, яку слід було б оплатити відповідачем після отримання цього листа.

Надавши оцінку наведеному вище доказу, колегія суддів приходить до висновку, що надісланий позивачем лист № 19/23 від 19.09.2023 не є вимогою в розумінні частини 2 статті 530 ЦК України, позаяк містить лише прохання здійснити підписання надісланих актів виконаних робіт (наданих послуг), тоді як «Порядком оплати послуг юридичної фірми» договору визначено оплату послуг на підставі виставленого рахунку за узгодженими та прийнятими замовником послугами згідно актів. Докази виставлення відповідачу рахунків, - в справі відсутні.

В контексті встановленого, апеляційна інстанція погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що станом на час звернення позивача із даним позовом строк оплати послуг в сумі 17 775,00 грн не настав, а отже і відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині як щодо стягнення основного боргу, так і щодо нарахованих інфляційних і річних.

Також на підтвердження наявності заборгованості позивачем надано акти виконаних робіт на загальну суму 333 496,00 грн, які з боку відповідача не підписані, не скріплені печаткою та отримання послуг за якими відповідач заперечує, а саме акти № 32 від 30.09.2021 на суму 120 000,00 грн, № 33 від 28.12.2021 на суму 41 225,00 грн, № 34 від 3.12.2021 на суму 68 075,00 грн, № 1 від 22.11.2022 на суму 104 121,00 грн.

Наведені в актах послуги були виконані адвокатом Шуть С.С., залученим на підставі укладеного між позивачем та адвокатом договору субпідряду № 221 від 24.11.2017 про надання послуг у сфері права (далі - договір субпідряду).

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказував на те, що наведені в актах послуги є удаваними (штучно сформованими після пред`явлення до позивача позову про повернення авансового платежу), оскільки не надавались відповідачу, окремих завдань, як це визначено договором, товариство не надавало. Необхідності у залученні адвоката Шуть С.С. за договором субпідряду не було, позаяк між відповідачем та цим адвокатом укладено, зокрема, договір про надання юридичних послуг від 09.01.2019.

В змісті наведених аргументів сторін, апеляційна інстанція вважає за необхідне зазначити таке.

Частини перша, друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення), визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.4 Положення обов`язковими реквізитами документа є: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 10.11.2020 у справі № 910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Документами, які підтверджують виконання позивачем зобов`язання з надання послуг відповідачу, а також виникнення у відповідача зобов`язання з їх оплати, є акти надання послуг, які є первинними бухгалтерськими документами в розумінні вказаних положень законодавства та засвідчують факт здійснення сторонами господарських операцій і містять інформацію про вартість послуг.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю. Разом з тим сам лише факт складання та підписання сторонами таких актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій за договором, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах (аналогічний висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18 зі спору про стягнення вартості послуг).

У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 01.03.2023 у справі № 910/6210/20 зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, наведено висновок про те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального надання таких послуг за договором.

Таким чином, виходячи зі змісту положень статей 509, 901, 903 ЦК України, обов`язок замовника оплатити послуги виникає з факту їх надання, а не з факту оформлення передачі послуг актом приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що в акті виконаних робіт № 32 від 30.09.2021 позивачем відображено надання консультаційних послуг з питань права (консультації щодо оподаткування операцій з сільськогосподарською продукцією) - 1 послуга - на суму 120 000,00 грн. Поряд з цим, в матеріалах справи, окрім як складеного в односторонньому порядку позивачем акта, який заперечений відповідачем, відсутні будь-які інші докази як щодо звернення товариства із відповідним завданням до позивача, так і інші документи, які б засвідчували реальність надання консультаційних послуг (зокрема, правові висновки, довідки з правових питань - пп. д) п. 2.1 Договору). До того ж, позивач жодними доводами не обґрунтував щодо яких саме норм податкового законодавства та/або змін в оподаткуванні здійснювались консультації відповідача.

Також з огляду на відсутність у договорі положень щодо вартості наведеної послуги (правові консультації, що виникають з приводу діяльності замовника) не видається за можливе здійснити оцінку вірності визначення позивачем ціни цієї послуги в наведеному у акті розмірі.

Посилання апелянта на те, що окремі завдання надавались товариством в усній формі не вказують на реальність здійснення такої господарської операції (надання консультаційної послуги), а тому не можуть бути враховані судом під час вирішення цього спору.

Щодо непідписаних відповідачем актів № 33 від 28.12.2021 на суму 41 225,00 грн, № 34 від 30.12.2021 на суму 68 075,00 грн, № 1 від 22.11.2022 на суму 104 121,00 грн судом встановлено, що вказані документи містять відображення відомостей про надання адвокатом консультаційних та представницьких послуг в рамках адміністративної справи №640/5182/21 у зв`язку із його залученням на підставі договору субпідряду.

Поряд з цим, відповідачем до матеріалів справи представлено, зокрема, договір про надання юридичних послуг від 09.01.2019, що був укладений між товариством і цим самим адвокатом на здійснення в т.ч. представницьких функцій в судах усіх інстанцій. Тобто подання позову в адміністративній справі та здійснення інших повноважень представника за правилами КАС України також охоплюється умовами цього правочину. Отже у відповідача були достатні підстави не погоджувати виконання адвокатом послуг за договором субпідряду, укладеного позивачем на виконання договору № 24/11/17-3 від 24.11.2017.

Відсутність заперечень відповідача на залучення адвоката за договором субпідряду за іншими актами виконаних робіт, що не є предметом спору і оплачені замовником, жодним чином не вказують на погодження відповідачем таких дій за спірними актами. Тож довід апеляційної скарги в цій частині визнається колегією суддів неприйнятним та відхиляється.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні письмові докази надання відповідачем окремого завдання на оскарження рішення Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби в місті Києві № 2250156/36148342 від 21 грудня 2020 року та № 2259036/36148342 від 23 грудня 2020 року (адміністративна справа № 640/5182/21), а також можливості надання ідентичних послуг за договором, укладеним між відповідачем та безпосередньо з адвокатом, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено реальності здійснення (надання) послуг за вищенаведеними актами саме в межах договору № 24/11/17-3 від 24.11.2017.

Колегія суддів, серед іншого, звертає увагу на те, що на нереальність надання послуг, викладених в актах, також вказує визначення в них одних і тих же послуг за різного формулювання та використання адвокатом значного часу на виконання нетривалих робіт (послуг). Так, зокрема, в акті № 34 від 30.12.2021 зазначено: консультація замовника щодо ухвали суду про відкриття провадження - 8 годин; вивчення заперечення на адміністративний позов - 16 годин та аналіз заперечень, складання, подання до адміністративного суду заяви про прискорення розгляду адміністративного позову - 26 годин. Доказів фактичного складення названої заяви та її подання до суду не надано.

В акті № 33 від 28.12.2021 зазначено: надання замовнику консультацій з питань податкового законодавства - 15 консультацій по 1 годині. Проте, доказів проведення саме 15 консультацій з одного і того ж питання в справі відсутні. Складання адміністративного позову та його подання до суду - загалом 5 годин; усуненні недоліків позовної заяви двічі - по 5 годин та 3 години 28 хвилин - докази вчинення саме цим адвокатом таких дій не представлено, зокрема але не виключно, копії позову, доказів його надіслання засобами поштового зв`язку / канцелярію суду, заяви про усунення недоліків тощо. Надання консультацій щодо процесуальних ухвал суду про залишення позову без руху - дві консультації по 1 годині. Будь-яких обґрунтувань щодо конкретизації предмету консультації позивач не наводить.

В акті № 1 від 22.11.2022 зазначено: складання та подання до суду заяви про отримання судового рішення - 2 години; направлення до суду запиту щодо набрання чинності рішенням суду - 1 година; складання та подання заяви про виконання рішення суду - 3 години; складання та подання заяви про направлення позивачу копії ухвали від 30.06.2022 - 2 години; складання та подання до ДПС України запиту про стан виконання судового рішення - 3 години. Однак, до матеріалів цієї справи позивачем на підтвердження реальності надання відповідних послуг не надано жодної копії заяв чи запиту, що складались адвокатом, а також докази їх направлення/подання до відповідної установи.

Також в названому акті викладено інформацію про надання адвокатом замовнику консультацій щодо кожної процесуальної ухвали суду апеляційної інстанції тривалістю 5 та 7 годин. Утім позивачем на підтвердження реальності надання таких послуг жодними доводами не обґрунтовано в чому саме полягала консультація замовника впродовж такого тривалого часу (5 чи 7 годин), зокрема, щодо прийняття судом ухвали про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відстрочення сплати судового збору або щодо ухвали про витребування з Окружного адміністративного суду м. Києва матеріалів справи №640/5182/21.

Резюмуючи вищенаведене в сукупності, апеляційна інстанція приходить до висновку, що викладена позивачем в актах інформація щодо переліку наданих послуг та тривалості їх надання не може бути прийнята як достовірна в розрізі відсутності переконливих доказів та достатньо обґрунтованих доводів в підтвердження реальності надання цих послуг.

Посилання апелянта на положення п. 4.4 Договору не можуть бути враховані судом, позаяк позивачем належними засобами доказування не доведено факт реальності здійснення господарської операції з надання послуг, а саме лише складання позивачем означених актів не є безумовним свідченням виконанням ним наведених в актах послуг з огляду на незмінність заперечення відповідача щодо їх отримання від позивача та відсутності доказів достовірності відображення інформації в актах.

За встановленого, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 351 271,00 грн боргу за юридичні послуги.

Оскільки в задоволенні позивних вимог про стягнення суми основного боргу слід відмовити, то підстави для стягнення нарахованих позивачем інфляційних і річних відсутні. У цьому зв`язку, апеляційна інстанція вважає, що місцевим господарським судом цілком правомірно було відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про прийняття судом першої інстанції рішення про права та обов`язки особи не залученої до участі у справу судом апеляційної інстанції відхиляються, адже підстава позову у цій справі обґрунтована неналежним виконанням відповідачем договору, стороною якого адвокат Шуть С.С. не є. В свою чергу, за умовами договору субпідряду оплата позивачем послуг адвоката не поставлена в залежність від проведеного відповідачем розрахунку за послуги за договором № 24/11/17-3 від 24.11.201. Відтак рішення у цій справі не впливає на його права, які у випадку їх порушення можуть бути захищені шляхом пред`явлення окремого позову, зокрема, до позивача у цій справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2024 у справі № 910/19585/23 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 16.07.2024.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков