ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

09 липня 2024 року м.Тернопіль Справа № 921/239/24
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув позовні матеріали

за позовом: Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, місто Київ в особі Філії Кременецьке лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, м.Кременець Тернопільської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Тріль Ігоря Петровича, місто Тернопіль

про розірвання договору,

за участю представників:

позивача: Василишин К.В., адвокат, ордер серії ВО № 1076970 від 28.05.2024;

відповідача: не з`явився.

Обставини справи.

Державне спеціалізоване господарське підприємство ЛІСИ УКРАЇНИ, місто Київ в особі Філії Кременецьке лісове господарство, м.Кременець Тернопільської області звернулося 17 квітня 2024 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Тріль Ігоря Петровича, місто Тернопіль, про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами від 29.12.2022, укладеного на підставі розпорядження Тернопільської обласної державної адміністрації №679-од від 30.12.2014.

В обґрунтування позову позивач вказує на те що на підставі договору від 29.12.2022 відповідачу для використання корисних властивостей лісів та рекреаційних цілей надано у строкове, платне довгострокове тимчасове користування лісову ділянку, площею 0,40га, розташованаe у 17-му виділі 33-го кварталу в урочищі "Іванівка" Тернопільського лісництва та закріплена за Філією «Кременецьке лісове господарство». Відповідачем порушено договірні зобов`язання, оскільки не вноситься плата за спеціальне використання лісових ресурсів, що вбачається з листа Підгороднянської сільської ради №09-09/651 від 29.03.2024. Окрім того, згідно Акту ревізії від 10.07.2023 встановлено, що передана в користування відповідачу земельна ділянка є засміченою побутовими відходами та будівельним сміттям, внаслідок чого створюється негативний вплив на навколишнє середовище та існує загроза забруднення ґрунту, водойм та руйнування екосистеми; на земельній ділянці не санкціоновано розміщені капітальні та тимчасові споруди (дерев`яний будинок з бетонним фундаментом та погреб, альтанки, вольєри та дерев`яні будиночки), а також споруди лінійного типу (дерев`яні та металеві огорожі).

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 квітня 2024 року, позов розподілено на розгляд судді Андрусик Н.О.

Ухвалою суду від 03 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 28.05.2024, яке відкладалося на 11.06.2024, в якому оголошено перерву до 25.06.2024 та до 12:00год. 09.07.2024 (з оголошенням перерви до 14год.).

На підставі ухвали суду від 20 травня 2024 року задоволено заяву без номера від 17.05.2024 (вх.№3966 від 17.05.2024) адвоката відповідача - Рогатина С.В., відповідно, внесено дані адвоката до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи та надано йому доступ до електронної справи №921/239/24 в підсистемі Електронний суд.

Ухвалою від 25.06.2024 з ініціативи суду на підставі частини 3 статті 177 ГПК України подовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, до - 02.08.2024.

На підставі клопотання №12-498ВИХ24 від 10.06.2024 (вх.№4604 від 10.06.2024), поданого Тернопільською обласною прокуратурою, 10.06.2024 здійснено ознайомлення з матеріалами даної справи з метою встановлення підстав для захисту інтересів держави шляхом вступу у справу.

За даними Автоматизованої системи документообігу суду "Діловодство спеціалізованого суду" з`ясовано, що прокуратурою Тернопільської області заявлено позов в інтересах держави в особі Тернопільської обласної державної адміністрації до Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України в особі Філії Кременецьке лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України та Фізичної особи-підприємця Тріля Ігоря Петровича про визнання недійсним договору тимчасового довгострокового користування лісами від 29.12.2022 та повернення лісової ділянки, площею 0,40 га, що розташована у кварталі 33, виділі 17 Тернопільського лісництва.

Ухвалою суду від 03.07.2024 у справі №921/413/24 судом відкрито провадження у справі.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позові. Також зазначив, що підприємством не пред`являвся до суду позов про визнання договору від 29.12.2022 недійсним. Вважає, що даний спір у справі №921/413/24 не пов`язаний із предметом спору у цій справі, адже визнання недійним правочину не позбавляє Лісництво права заявити позов про розірвання договору та не унеможливлює здійснити розгляд такого спору. Відтак, вважає, що у даному випадку відсутні підстави для зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №921/413/24.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився. У відзиві на позов без номера від 10.06.2024 (вх.№4628 від 11.06.2024) просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що заборгованість за договором виникла через неотримання від позивача рахунків на оплату, як це передбачено п.18 договору від 29.12.2022. Акт проведення ревізії в урочищі «Іванівка», квартал 33, виділ 17 від 10.07.2023 відповідач вважає одностороннім доказом, адже у ревізії він як сторона договору від 29.12.2022 не брав участі, а також цей Акт складено за відсутності рапорту лісничого про виявлені порушення. Також, звертав увагу, що за фактом складення Акту від 10.07.2023 до нього не застосовано жодних адміністративних чи інших санкцій, що свідчить про відсутність порушень. Згідно пояснень відповідача, на спірній земельній ділянці знаходиться придорожній комплекс «Чумацький шлях», який тимчасово закритий по причині запровадження карантину, а згодом через введення воєнного стану в Україні, а розміщення дерев`яних тимчасових конструкцій на земельній ділянці відбувалося за погодженням з позивачем; такі відповідають плану благоустрою території придорожнього комплексу «Чумацький шлях»; територія комплексу не засмічена жодними побутовими відходами, на підтвердження чого до відзиву долучено фото земельної ділянки.

Окрім того, на підставі клопотання без номера від 09.07.2024 (вх.№5464 від 09.07.2024) відповідачем долучено до справи копію платіжної інструкції №105 від 05.07.2024 про сплату 6959,09грн збору за спеціальне використання лісових ресурсів за період з грудня 2022 року по червень 2024 року згідно умов договору від 29.12.2022.

Дану ухвалу постановлено з виходом у нарадчу кімнату відповідно до вимог ст.240 ГПК України.

Мотиви, з яких суд виходить постановляючи ухвалу.

Як вбачається із змісту позовної заяви, заявлений позов обґрунтовується різними обставинами. Так, позивач вказує на факт систематичного порушення відповідачем умов договору від 29.12.2022, адже ним жодного разу не вносилася рентна плата за користування земельною ділянкою лісового фонду; по-друге: вказує на те, що відповідачем використовується лісова ділянка способами, які негативно впливають на стан і відтворення лісів, що призводить до погіршення навколишнього природного середовища, адже відповідно до Акту проведеної ревізії в урочищі «Іванівка», квартал 33, виділ 17 Тернопільського лісництва від 10.07.2023, ФОП Тріль І.П. допустив значне засмічення та забруднення лісової ділянки побутовими відходами та будівельним сміттям; по-третє: вказує, що відповідач не санкціоновано розмістив на спірній лісовій ділянці дерев`яний будинок з бетонним фундаментом та погріб, тимчасові споруди та споруди лінійного типу (дерев`янні та металеві огорожі).

Позивач зазначає, що на підставі розпорядження Тернопільської обласної державної адміністрації №679-од від 30.12.2014, між ДСГП «Ліси України» в особі філії «Кременецьке лісове господарство» та ФОП Трілем І.П. 29.12.2022 укладено договір довгострокового тимчасового користування лісами, предметом якого є виділення у довгострокове тимчасове користування відповідачу лісової ділянки, загальною площею 0,40 га, що закріплена за філією «Кременецьке лісове господарство» та розташована в Тернопільському лісництві в урочищі «Іванівка», квартал 33, виділ 17 в адміністративних межах Тернопільської області на території Підгороднянської сільської ради.

Пунктом 18 договору визначено, що за користування лісовою ділянкою ФОП Тріль І.П. зобов`язався сплачувати збір за спеціальне використання лісових ресурсів (рентну плату) в розмірі, встановленому згідно розпорядження Тернопільської обласної державної адміністрації №316 від 06.05.2009 «Про деякі питання щодо ефективного використання земельних ділянок державної власності», а саме 6% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, та з урахуванням індексу інфляції, який вноситься у строки та в порядку, визначені законодавством (п.19 договору).

Відповідності до п.257.5 ст.257 ПК України, рентна плата за спеціальне використання лісових ресурсів сплачується лісокористувачами щокварталу рівними частинами від суми визначеної рентної плати.

Як зазначає позивач, з моменту передачі відповідачу у тимчасове користування лісової ділянки (29.12.2022), ним жодного разу не внесено рентної плати, що підтверджується, зокрема листом Підгороднянської сільської ради №09-09/651 від 29.03.2024.

Наведені в сукупності обставини, на думку позивача, свідчать про систематичне порушення відповідачем істотних умов договору, ст.18, 20 78 Лісового кодексу України, Правил використання корисних властивостей лісів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №502 від 14.08.2012, що в силу умов пункту 39 договору від 29.12.2022 є підставою для розірвання договору в судовому порядку та дає підстави вимагати повернення лісової ділянки постійному лісокористувачу.

Правовими підставами позову визначено норми статей 610, 651 ЦК України.

Як вже зазначалося, у провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/413/24 за позовом заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської обласної державної адміністрації (Тернопільської обласної військової адміністрації) до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», Філії «Кременецьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» та Фізичної особи-підприємця Тріля Ігоря Петровича, про визнання недійсним договору тимчасового довгострокового користування лісами від 29.12.2022, укладеного між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі Філії Кременецьке лісове господарство та Фізичною особою-підприємцем Трілем І.П., та про зобов`язання ФОП Тріля І.П. повернути державі в особі Тернопільської обласної військової адміністрації та в особі Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії Кременецьке лісове господарство лісову ділянку, площею 0,40 га, розташовану у кварталі 33, виділі 17 Тернопільського лісництва (ухвала про відкриття провадження від 03.07.2024 знаходиться у матеріалах справи).

Заявлений прокуратурою позов спрямований на захист права державної власності земель лісового фонду, а укладення договору довгострокового тимчасового користування лісами від 29.12.2022 відбулося без додержання передбачених законодавством процедур та з порушенням Філією Кременецьке лісове господарство ДП «Ліси України» господарської компетенції, з огляду на відсутність волевиявлення власника (розпорядника) землі на укладення такого договору. В обґрунтування підстав позову, прокурором наведено наступні обставини:

1) спірна земельна ділянка відноситься лісових ділянок на особливо охоронюваних частинах заказників;

2) укладення договору від 29.12.2022 здійснено без погодження розпорядника землями лісового фонду - Тернопільської обласної військової адміністрації та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства - Державного агентства лісових ресурсів України, щодо виділення в довгострокове тимчасове користування відповідачу земельної ділянки, загальною площею 0,40 га, розташованої у Тернопільському лісництві, квартал 33, виділ 17 Тернопільського лісництва;

3) Філією Кременецьке лісове господарство ДП «Ліси України» не подавалися документи на погодження генеральному директору ДП «Ліси України» при вирішенні питання щодо укладення договору від 29.12.2022, відповідні погодження не отримано, а відтак Філією даний договір укладено всупереч встановленого ст. 18 Лісового кодексу України порядку, чим порушено інтереси держави в особі - Тернопільської обласної військової (державної) адміністрації;

4) розпорядження Тернопільської обласної адміністрації від 30.12.2014 № 679-од, яке визначено підставою укладення договору від 29.12.2022, є ненормативним правовим актом органу виконавчої влади та є актом одноразового застосування. Дане розпорядження вичерпало свою дію фактом виконання внаслідок укладення 26.01.2015 постійним лісокористувачем - ДП «Тернопільське лісове господарство» та ФОП Трілем І.П. договору довгострокового тимчасового користування лісами, а даний акт не міг бути підставою для укладення іншого договору тимчасового довгострокового користування лісами від 29.12.2022.

5) у договорі від 29.12.2022 сторонами визначено збір за спеціальне використання лісових ресурсів, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки (69845,11грн), у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що не відповідає ставкам, встановленим рішенням Тернопільської обласної ради від 22.12.2016 №449, згідно з яким використання корисних властивостей лісів (довгострокове тимчасове користування лісами) для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт становить для експлуатаційних лісів - ставка збору на рік за 1 га лісової ділянки 15% від нормативно грошової оцінки одиниці площі ріллі по області; рекреаційнооздоровчих та захисних лісів - ставка збору на рік за 1 га лісової ділянки 20% від нормативно грошової оцінки одиниці площі ріллі по області. Розмір плати за кожен наступний рік визначається шляхом коригування визначеної суми за попередній рік на річний індекс інфляції; лісів природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення - рекреаційно-оздоровчих та захисних лісів - ставка збору на рік за 1 га лісової ділянки 25% від нормативно грошової оцінки одиниці площі ріллі по області. Розмір плати за кожен наступний рік визначається шляхом коригування визначеної суми за попередній рік на річний індекс інфляції. Прокурор зазначає, що нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Тернопільській області станом на 1 січня 2022 року становила 29 035грн.

З`ясовуючи наявність обставин пов`язаності даної справи та справи №921/413/24, суд з`ясовує яким чином справи пов`язані між собою та чим обумовлена неможливість розгляду цієї справи.

Пов`язаність справ полягає в тому, що рішенням іншого суду, який розглядає справу, встановлюються обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема факти, що мають преюдиціальне значення.

В свою чергу, суд зазначає, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Разом з цим, неможливість розгляду однієї справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України в особі Філії Кременецьке лісове господарство про розірвання договору тимчасового довгострокового користування лісами від 29.12.2022 з підстав порушення його істотних умов, зокрема несплати рентної плати та неналежного використання земельної ділянки, що є порушенням як договору так і земельного та лісового законодавства і є підставою для вимоги іншої сторони договору (позивача у справі) розірвати договір достроково.

Отже, позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на юридичних фактах укладення сторонами договору від 29.12.2022, дійсності його умов, котрі відповідачем порушено.

Разом з цим, як вже зазначалося, предметом розгляду у справі №921/413/24 є вимога про визнання договору тимчасового довгострокового користування лісами від 29.12.2022 недійсним та зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку, з підстав неправомірності його укладення та невідповідності його умов нормам закону.

Суд вважає, що існують підстави для зупинення провадження у даній справі, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошоі тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання такого обов`язку.

Серед підстав виникнення зобов`язань у п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до зазначених норм визнання договору недійсним полягає у визнанні його недійсним лише як правочину, тобто юридичного факту як дій осіб, що спрямовані на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Договір як документ не може бути визнано недійсним.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №161/3245/15-ц.

З огляду на наведене, у випадку визнання недійсним договору від 29.12.2022, буде встановлено відсутність його як юридичного факту, що виключає задоволення позову у даній справі, оскільки розірваним може бути лише дійсний договір, як юридичний факт - підстава виникнення зобов`язання, на припинення якого й спрямовано розірвання договору, так само й умовою відповідальності за порушення зобов`язання є наявність зазначеного юридичного факту.

Отже, вирішення даної справи по суті залежить від дійсності договору від 29.12.2022, питання щодо якого одночасно вирішується в межах іншої господарської справи №921/413/24 і не може бути встановлено та оцінено в межах даної справи, оскільки не входить до її предмету позову, враховуючи при цьому, що згідно зі статтею 237 Господарського процесуального кодексу України, суд не може виходити за межі позовних вимог, а визнати недійсним повністю чи частково, пов`язаний з предметом спору договір з підстав суперечності його закону суд може лише за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження за умови доведення останнім, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин. Відповідної заяви позивачем не зроблено.

Суд також враховує, що за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 Господарського кодексу України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором. Аналогічний висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №916/1684/18.

Крім того, захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України.

При цьому під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За загальним правилом положень ст. 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, у разі визнання недійсним у судовому порядку договору користування земельною ділянкою та відсутнім у відповідача права користування нею буде встановлено факт відсутності у Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України в особі філії будь-яких прав та інтересів за таким правочином, що є підставою для відмови в позові.

При цьому суд враховує те, що розірвання недійсного правочину є неможливим.

Ухвалення судом рішення про розірвання договору стосовно недійсного правочину (у разі задоволення позову у справі №921/413/24) не буде породжувати жодних прав та інтересів (як позитивних так і негативних) для позивача, оскільки буде відсутній сам предмет зміни.

Відповідачем в межах даної справи не подавався зустрічний позов про визнання договору недійсним. Також прокуратурою не заявлено про вступ у справу. Натомість, подано в окремому позовному провадженні позов в інтересах держави.

Суд відхиляє як безпідставні посилання позивача на можливість розгляду та вирішення даної справи до вирішення в межах справи №921/413/24 питання щодо дійсності договору користування лісами від 29.12.2022, на якому ґрунтуються позовні вимоги у даній справі, з огляду на встановлену у ст.204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, адже за даною правовою нормою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З наведеної норми вбачається, що нею встановлена презумпція правомірності правочинів, яка може бути спростована в судовому порядку щодо оспорюваних правочинів, тобто тих, недійсність яких прямо не встановлена законом, але які можуть бути визнані недійсними судом, в той час як в даному випадку одночасно з розглядом цієї справи в межах справи №921/413/24 оспорюється дійсність договору від 29.12.2022, на якому ґрунтуються позовні вимоги у даній справі, зокрема в частині сплати рентної плати, законності розпорядження Тернопільської обласної адміністрації від 30.12.2014 № 679-од, тощо.

Таким чином, від результату вирішення спору у справі №921/413/24, предметом якої є встановлення обставин наявності підстав для визнання договору від 29.12.2022 недійсним , де, відповідно, будуть встановлені ті фактичні обставини, які ставлять в залежність результат вирішення даного господарського спору про розірвання договору від 29.12.2022, який сторони вважають укладеним та таким, що виконувався, тобто дійсним.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний або ж має право зупинити провадження у справі.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом пункту 4 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Таким чином, застосовуючи наведену правову норму за вимогами статті 234 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині ухвали має бути зазначено обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановленні ухвали, зокрема щодо неможливості розгляду справи.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Оскільки з наведених вище мотивів суд дійшов висновку про пов`язаність даної справи із справою №921/413/24, результат вирішення якої та встановлені судовим рішенням обставини щодо наявності чи відсутності підстав вважати договір від 29.12.2022 дійсним матимуть преюдиціальне значення для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення у даній господарській справі, виходячи з предмету та підстав позовів в обох справах, суд вважає наявність передбачених пунктом 5 ч. 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України підстав для зупинення провадження у справі №921/239/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №921/413/24.

З питань, зазначених ст. 227 ГПК України, суд постановляє ухвалу (ч. 2 ст. 227 ГПК України).

В підготовчому засіданні 09.07.2024 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Керуючись ст.ст.1, 4, 20, 42, 46, п.5 ч.1, ч.2 ст.227, п.4 ч.1 ст.229, ст.ст.232-235, 254-257 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі №921/239/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №921/413/24.

Ухвала набирає законної сили відповідно до приписів ст.235 Господарського процесуального кодексу України після її складення та підписання, може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст.255-256, п.17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Ухвалу складено та підписано 11.07.2024.

Суддя Н.О. Андрусик