Справа № 909/69/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.07.2024 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., за участю секретаря судового засідання Попович Л.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання грошових вимог в розмірі 290688,17грн у справі про банкрутство ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод"

учасники провадження не з"явились

в с т а н о в и в :

В провадженні Господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліваро" про банкрутство ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод".

Постановою господарського суду Івано-Франківської області від 04.04.2023 по справі №909/69/22 визнано банкрутом Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківський арматурний завод» відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (свідоцтво №№1732 від 11.11.2015).

До господарського суду надійшла заява фізичної особи ОСОБА_1 вимогами до боржника, в якій заявник просить суд визнати грошові, що є заборгованістю по заробітній платі.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2024 по справі № 909/69/22 заяву про визнання грошових вимог залишено без руху, надано ОСОБА_1 строк до десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для усунення недоліків у кредиторській заяві, зобов`язано ОСОБА_1 у строк до десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху подати до суду, окрім іншого: здійснити розрахунок суми заборгованості із заробітної плати з відрахуванням суми утриманих (нарахованих) податків ПДФО профспілкових внесків: обґрунтування вимог, з долученими до такої заяви доказами наявності відповідної заборгованості.

05.07.2024 на адресу господарського суду Івано-Франківської області надійшли (оновлення ОСОБА_1 до заяви про грошові вимоги від 17.06.2024) в яких заявником зазначається, що в період з 01.07.2021 по день звільнення 31.07.2023 для працівників заводу склався вимушений простій не з вини працівників. Керівництво заводу зникло, на завод не впускали, що неодноразово висвітлювалось в засобах масової інформації. Згідно з ч. І ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми належні працівникові при звільненні власник або уповноважений орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вказує, що цього не було зроблено, в даному випадку зі сторони арбітражного керуючого, який звільняв його з роботи. Тому він сам провів розрахунок виплат виходячи з середньої зарплати за попередні сім місяців, викладеної в заяві від 17.06.2024. На виконання вимог ухвали суду від 20.06.2024 повідомив, що ПДФО за 25 місяців становить 52323,87 грн (18% від 290688,17грн), а військовий збір 4360.32 грн (1.5% від 290688.17грн). Сума до виплати з відрахуванням відчислень за період з 01.07.202 І по 31.07.2023 становить 234003,98грн.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 08.07.2024 по справі №909/69/22 заяву фізичної особи ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог до боржника прийнято та приєднано до матеріалів справи. Призначено судове засідання з розгляду заяву на 16.07.2024 о 10:20 год.

08.07.2024 від ліквідатора надійшло повідомлення про результати розгляду вимог кредитора фізичної особи ОСОБА_1

Ліквідатор, ОСОБА_1 та представник боржника у судове засідання не з`явилися; про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Ліквідатор направив суду заяву про розгляд заяви за його відсутності та повідомлення про розгляд грошових вимог кредитора.

Розглянувши заяву фізичної особи ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника, суд встановив наступне.

Згідно з ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України "Про оплату праці").

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Крім того, відповідно до ст.28 Закону України "Про оплату праці" визначено, що у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов`язання перед працівником такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги) виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Як вбачається із заяви, останній працював на ПАТ « 1ФАЗ» з 05.11.1983 по 31.07.2023. За період роботи з 01.12.2020 по 31.07.2023 боржник не виплатив йому ніякої заборгованості по заробітній платі.

Заявник зауважує, що його грошові вимоги в сумі 76865.11 грн, яка складається з заборгованості по заробітній платі за період з 01.12.2020 по 30.06.2021 включено до реєстру вимог кредиторів, згідно листа арбітражною керуючого від 27.07.2022.

Однак, із заводу через відсутність керівництва, зміну розпорядника майна, відсутність печатки, тощо він була звільнений 31.07.2023 згідно наказу №1-П від 31.07.2023 у зв`язку із ліквідацією підприємства згідно ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому ніяких виплат та та довідок про заборгованість їй не надавалось. Виплати при звільнені у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України повинні включати заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу.

Зауважує, що середньомісячна зарплата за період роботи з 01.12.2020 по 30.06.2021 складає 10980.73 грн.. За період з 01.07.2021 по 31.07.2023 (25 місяців): заробітна плата складає 10980.73 х 25 - 274518.25 грн; компенсація за невикористану відпустку з 05.11.2020 по 30.06.2021 за 16 днів складає 76865.11 гри : 237 х 16 = 5189,19 грн; вихідна допомога при звільненні в розмірі середньомісячної заробітної плати складає 10980.73 грн. Всього за період з 01.07.2021 по 31.07.2023 сума заборгованості без відрахувань складає: 274518,25 грн 4- 5189.19 гри + 10980.73 грн - 290688,17 грн. Разом за період з 01.12.2020 по 31.07.2023 сума заборгованості без відрахувань складає: 290688.17 + 76865,11 = 367553,28 грн.

Конструкцією ч. З ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати прані. Аналогічне положення закріплено в ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Разом з тим, заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої робота не виконував, то заробітна плата йому не виплачується.

Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, роботодавець зобов`язаний день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення. письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 1 16 нього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки іа норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Сам по собі факт звільнення заявника не може бути підставою для визнання грошовихх вимог, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 11. 04.2019 по справі №08/2445/17-й (провадження №61-36644св18).

Отже, виходячи з положень Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, покази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість.

Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 21.12.2020 по справі №242/6386/18 та Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 10.10.2019 по справі №243/2071/18.

Водночас, заявником не долучено до заяви належних, допустимих доказів на підтвердження того факту, що він дійсно за період з липня 2021 року по липень 2023 року виконував роботу (свої функціональні обов`язки) на ПАТ «ІФАЗ». за яку відповідно до норм чинного законодавства має право отримувати заробітну плату.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обгрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (висновки, які викладені в постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19. від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

Таким чином, твердження заявника щодо наявної заборгованості ПрАТ «ІФАЗ» по заробітній платі перед ОСОБА_1 за липень 2021 року по липень 2023 року не підтверджені належними, достовірними доказами та спростовуються наведеним вище.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку Пою чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і примі. в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перемрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Кодексом законів про працю України передбачена можливість звільнених працівників нараховувати середній заробіток після звільнення за весь час затримки про день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців (ст. 117 Кодексу законів про працю України).

Приписами ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею

116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум > строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ст. 117 Кодексу законів про працю України).

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Відповідного права не може бути позбавлений працівник через протиправну бездіяльність колишнього керівника ПрАТ «ІФАЗ». Враховуючи викладене, із урахуванням того факту, що судом вже було визнано фактично вимоги по нарахуваннях боржника середнього заробітку за період з липня 2021 року по січень 2022 року, заявлені кредитором вимоги не визнаються судом у повному обсязі, у зв`язку із обмеженням КЗпП України можливістю нарахування таких вимог протягом шести місяців.

Постановою господарською суду Івано-Франківської області від 04.04.2023 визнано банкрутом ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» (код 00218271) відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Демчана О.І. Господарську діяльність ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» завершено, строк виконання всіх грошових зобов`язань ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» вважати таким, що настав 04.04.2023, припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном.

Як зазначалось вище, звільнення заявника відбулось 31.07.2023 вже після відкриття ліквідаційної процедури 04.04.2023.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.58 Кодексу України з процедур банкрутства, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута,

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 61 Кодексу України і процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження з дня визнання боржника банкрутом і а відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту,

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 64 КУзПБ, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються па обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втрапмо працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані па ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Із урахуванням п. 4 ч. 1 ст. 58 КУзПБ до боржника жодні грошові санкції у вигляді середнього заробітку за затримку розрахунку під час звільнення застосовуватися не можуть.

Підсумовуючи вищевикладене, у зв`язку із необґрунтованістю, відсутністю належних. допустимих, достовірних та вірогідних доказів на підтвердження заявленої ОСОБА_1 суми заборгованості ПрАТ «ІФАЗ», а також того факту, що заявник дійсно виконував роботу (свої функціональні обов`язки) на ПрАТ «ІФАЗ» за період з липня 2021 року по липень 2023 року, судом не визнаються заявлені грошові вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «ІФАЗ» в розмірі 274518.25 гри. як вимоги по заборгованості з виплати заробітної плати за період з 01.07.2021 по 31.07.2023.

Щодо заявленої суми заборгованості по компенсації за невикористану відпустку (19 днів) в розмірі 5189,19 грн.

Відповідно до ст. 74 Кодексу законів про працю України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік. який відлічується з дня укладення трудового договору (ст. 75 Кодекс законів про працю України).

Приписами ст. 79 Кодексу законів про працю України встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Відповідно до ст. 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Аналогічне правове регулювання встановлено в конструкції ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Як зазначено у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 24.06.2011 №208/13/116-11 «Щодо грошової компенсації працівникам за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток», кількість днів щорічної відпустки, за які необхідно виплатити компенсацію працівникові, має розраховуватися виходячи з фактичної належної йому тривалості щорічної відпустки, яка визначається пропорційно відпрацьованому ним часу. Загального нормативно-правового акта, який би визначав порядок розрахунку кількості днів щорічної відпустки, немає. Тому при підрахунку днів щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу доцільно скористатися механізмом нарахування оплати за дні відпустки, закладеним у постанові Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», тобто прив`язку розрахунку днів відпустки робити до календарних днів робочого року, в якому працював працівник,

Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плані для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023р.. проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.

Відповідно до п. 7 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні. встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні (ст. 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Відповідно до долученої довідки форми ОК-5 за липень 2020 року по червень 2021 року (останні 12 календарних місяців роботи) заробітна плата ОСОБА_1 склала: 139239,38 гри. Кількість календарних днів розрахункового періоду (останні 12 календарних місяців роботи) без врахування святкових і неробочих днів, встановлених законодавством становить: 250 днів. Розрахунок відповідно до п. 7 Порядку: 139239,38 : 250 * 24 (мінімальна кількість днів щорічної відпустки) = 13366,98 гри.

Виходячи із наведеного, за результатом розрахунку, компенсація за невикористану ОСОБА_1 відпустку становить 13366.9 грн.

В той час, судом визнається в межах заявлених ОСОБА_1 вимог заборгованість ПрАТ «ІФАЗ» перед заявником в розмірі 5189,19грн, яка складається із заборгованості по компенсації за невикористану відпустку (згідно розрахунку заявника).

Щодо заявленої суми заборгованості по вихідній допомозі при звільненні в розмірі середньомісячної зарплати, яка становить 10980,73 гри.

Як вже зазначалось вище, заявник працював на ПрАТ «ІФАЗ» починаючи з 05.11.1983, а був звільнений ліквідатором ПрАТ «ІФАЗ» 31.07.2023. про що було зроблено запис у трудовій книжці заявника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений па невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності і можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці. в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Конструкцією ч. 1 ст. 44 Кодексу законів про працю України встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті б статті 36 та пунктах 1. 2 і 6 статті 40. пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закон України "Про оплату прані» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої «робітної плані, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1095 року №100.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, сере, 111 я заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках. передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства. установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до долученої довідки форми ОК-5 за травень-червень 2021 року (останні два місяці роботи) заробітна плата ОСОБА_1 склала: 20184,90 гри (за травень 2021 рок) -11581.57 гри. а за червень 2021 року - 8603,33 грн). Середньоденний заробіток ОСОБА_1 за останніх 2 (два) місяці роботи становить 531,18 гри (розрахунок: 20184.90 : 38 днів (кількість робочих дів у травні-червні 2021 року)).

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат колишньому працівнику, здійснюється нарахування вихідної допомоги при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Середньомісячне число робочих днів ОСОБА_1 за останні два календарні місяці становить 19 (розрахунок: 38 (кількість робочих дів у травні-червні 2021 року) : 2)).

Виходячи із наведеного, за результатом самостійно проведеного ліквідатором розрахунку, вихідна допомога при звільненні ОСОБА_1 в розмірі одного середнього місячного заробітку становить 10092,42 грн.

Враховуючи наведене, судом частково визнаються заявлені ОСОБА_1 грошові вимоги до боржника в розмірі 10092,42 грн, які складаються із заборговапості по вихідній допомозі при звільненні одного середнього місячного заробітку.

Щодо нарахування оподаткування на визнані ліквідатором заявлені ОСОБА_1 вимоги, які складаються із заборгованості по вихідній допомозі при звільненні в розмірі середньомісячної зарплати та компенсації за невикористану відпустку.

Заявлена сума заборгованості включає в собі податки (ПДФО та військовий збір) з доходу у вигляді заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які в

силу приписів Податкового кодексу України мас нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету роботодавець.

Відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України. податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок. використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї етапі) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються. надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (ст. 167 Податкового кодексу України).

Конструкцією підпункту 168.1.2. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України встановлено, то податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки, небанківські надавачі платіжних послуг приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до відповідного бюджету або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35-1 цього Кодексу.

Тимчасово, до набрання чинності рішенням ВРУ про завершення реформи ЗСУ встановлено військовий збір (п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ).

Платниками військового збору є, зокрема, фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні, та податкові агенти (п. 162.1 розд. IV ПКУ).

При цьому, нараховують, утримують та сплачують військовий збір до бюджету в порядку, встановленому розділу IV ПКУ. зважаючи на особливості, визначені підрозділ) 1 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, за ставкою 1,5% (пп. 1.3 її. 161 підрозділ 10 розділ XX «Перехідні положення» ПКУ).

Таким чином, заявлена ОСОБА_1 сума заборгованості в розмірі 15281.61 гри (вихідна допомога при звільненні в розмірі середньомісячної зарплати та компенсація за невикористану відпустку) складається з: 2750.69 грн - податок на доходи фізичних осіб (18% від нарахованого доход); 229,22 грн - військовий збір (1,5% від нарахованого доходу);

12301,70грн - нарахований, але не виплачених «чистий» дохід (вихіднії допомога при звільненні в розмірі середньомісячної зарплати та компенсація за невикористану відпустку).

Окрім того, роботодавці, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі. встановленому для таких платників (абзац 2 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 64 КУзПБ встановлено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості з оплати за виконані роботи та/або надані послуги, а також інші кошти, належні гіг-спеціалістам за гіг-контрактами, укладеними згідно із Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці.

Приписами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 нього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Базою нарахування ЄСВ для роботодавців, які використовують працю фізічних осіб на умовах трудового договору або на інших умовах, передбачених законодавством с сума нарахованої кожній застрахованій особі зарплати за видами виплат. Такі виплати включають основну та додаткову зарплату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у том) числі в натуральній формі, то визначено відповідно до Закону України «Про оплату праці» віл 24.03.1995 №108/95-ВР. Це прописано у п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір га облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

При ньому види виплат, які відносять до основної, додаткової зарплати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, при нарахуванні ЄСВ визначені Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Держкомстату від 13.01.2004 №5.

Відповідно до п. 3.8 розд. З Інструкції зі статистики заробітної плати, суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору входять до інших виплат, які не належать до фонду оплати праці.

Отже, сума вихідної допомоги, нарахована роботодавцем найманому працівникові при звільненні, не с базою нарахування єдиного внеску.

Конструкцією п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що базою нарахування глиною внеску роботодавцями є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за вилами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, утому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату прані».

Суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних відпусток у розмірах. передбачених законодавством, є базою для нарахування ЄСВ.

Водночас ст.16 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться вдень звільнення. Таким чином, підприємство після звільнення працівника не несе обов`язку страхувальника, а відповідно і платника страхових внесків.

При цьому, у разі виплати роботодавцем зазначених сум компенсацій працівнику після його звільнення ЄСВ не нараховується та не сплачується, оскільки, суми грошових компенсацій за невикористані щорічні (основну та додаткову) відпустки є платою за невідпрацьований час.

Отже, особам, яким після звільнений з роботи нараховано компенсацію за невикористану відпустку, ССВ на зазначені суми не нараховується.

Підсумовуючи вищевикладене, судом частково визнаються заявлені грошові вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «ІФАЗ» та підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів у наступному порядку:15281,61грн, як вимоги, які включаються у першу чергу реєстру вимог кредиторів та складаються із наступного: 2750.69грн - податок на доходи фізичних осіб (18% від нарахованого доходу); 229.22грн. - військовий збір (1,5% від нарахованого доходу); 12301,70грн - нарахований, але не виплачених «чистий» дохід фізичної особи, який складається з вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячної зарплати та компенсації за невикористану відпустку.

Керуючись ст. ст. 44-47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 11, 74, 86, 202, 234-236 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Частково визнати вимоги кредитора ОСОБА_1 до ПрАТ «ІФАЗ» та включити до реєстру вимог кредиторів у наступному порядку:15281.61 грн, як вимоги, які включаються у першу чергу реєстру вимог кредиторів та складаються із наступного: 2750,69 грн - податок на доходи фізичних осіб (18% від нарахованого доходу); 229.22 грн. - військовий збір (1,5% від нарахованого доходу); 12301,70 грн - нарахований, але не виплачених «чистий» дохід фізичної особи, який складається з вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячної зарплати та компенсації за невикористану відпустку.

2. В іншій частині - відмовити.

Ухвалу направити кредитору, ліквідатору, боржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана 16.07.2024.

Суддя Шкіндер П.А.