ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

09.07.2024м. ДніпроСправа № 904/990/24
Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

розглянувши заяву

про вжиття заходів забезпечення позову,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг"

до 1. Фізичної особи-підприємця Кукленка Миколи Володимировича

2. ПРИВАТНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЖУРАВЛИНКА"

про стягнення грошових коштів,

Суддя Дупляк С.А.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою від 01.03.2024 за вих. №б/н до Фізичної особи-підприємця Кукленка Миколи Володимировича (далі - відповідач) про стягнення 3.798.984,25 грн, з яких: 2.804.169,00 грн основної заборгованості, 202.155,83 грн пені, 266.877,80 грн сорок процентів річних, 525.781,62 грн штрафу.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/990/24 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2024.

Ухвалою від 08.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи прийнято здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 13.06.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 11.07.2024. Судове засідання відбудеться о 11:20год. у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області за адресою: місто Дніпро, вулиця Володимира Винниченка, будинок 1 в залі судових засідань №1-107.

Через систему "Електронний суд" 26.06.2024 від позивача надійшла заява від 26.06.2024 за вих. №б/н про забезпечення позову, у якій останній просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти фізичної особи-підприємця Кукленко Миколи Володимировича (код РНОКПП НОМЕР_1 , банківські реквізити: НОМЕР_2 в АТ "УКРГАЗБАНК", м. Київ, а також на кошти в інших рахунках у банківських установах, які будуть виявленні в процесі виконання ухвали про забезпечення позову, та/або на майно відповідача-1 у межах ціни позову у розмірі 3.798.984,25 грн.

Суддя Дупляк С.А. станом на 26.06.2024 та до 08.07.2024 перебував у щорічній відпустці, а тому подану позивачем заяву розглянуто 09.07.2024.

Стислий виклад позиції позивача

Відповідачем-1 станом на 26.06.2024 не було сплачено коштів на погашення заборгованості перед позивачем.

В свою чергу відповідачем-1 здійснено дії щодо відчуження майна, на яке можна звернути стягнення задля погашенням заборгованості. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 код РНОКПП: НОМЕР_1 станом на 28.05.2024 наявне у власності: нежитлова будівля/кормоцех загальною площею 1032,9 метрів квадратних № 17348226, нежитлова будівля ангар загальною площею 581,6 метрів квадратних № 207 та комплекс нежитлових будівель № 242.

Станом на 21.12.2023 у власності відповідача-1 була земельна ділянка № НОМЕР_3 площею 5.618 Га, якої станом на 28.05.2024 вже не було у власності відповідача-1.

Наразі у власності відповідача-1 не знаходиться жодного об`єкта рухомого або нерухомого майна. Внаслідок ряду дій з перереєстрації майна, яке знаходилось у власності відповідача-1, наразі гарантувати належне виконання рішення суду за рахунок накладення арешту на майно немає можливості, оскільки відсутнє саме нерухоме та рухоме майно, виходячи із відкритих реєстрів.

У зв`язку із специфікою проведення перереєстрації майна, даний процес коштує відповідної оплати послуг та отримання коштів у разі продажу майна. Отже, наразі єдине майно, на яке можливо звернути стягнення це грошові кошти, які знаходяться на рахунках ОСОБА_1 .

Окрім того, виходячи із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 383703649 щодо суб`єкта відповідача-2 ПСП "Журавлинка" Код станом на 20.06.2024 також немає жодного об`єкта нерухомого майна у власності.

Враховуючи наявність спору між сторонами, з метою недопущення невиконання рішення суду відповідачем-1 та вчинення ним недобросовісних дій, можливі збитки, які будуть понесені позивачем внаслідок неможливості виконання рішення суду.

А тому, позивач вважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та (або) майно ОСОБА_1 в межах суми даної позовної заяви, а саме 3.798.984,25 грн.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011).

Відповідно до приписів ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 137 ГПК України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною ч. 4 ст. 137 ГПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 4 ст. 139 ГПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів. Отже, з положень ч. 4 ст. 139 ГПК України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Подібні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 20.07.2021 у справі №904/1933/21, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20.

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з кредитором, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення боржника від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Господарський суд встановив, що позивач у поданій заяві посилається на те, що станом на 21.12.2023 у власності ОСОБА_1 була земельна ділянка № НОМЕР_3 площею 5.618 Га, якої станом на 28.05.2024 вже не було у його власності.

Також позивач зазначає, що наразі у власності ОСОБА_1 не знаходиться жодного об`єкта рухомого або нерухомого майна. Внаслідок ряду дій з перереєстрації майна, яке знаходилось у власності відповідача-1, наразі гарантувати належне виконання рішення суду за рахунок накладення арешту на майно немає можливості, оскільки відсутнє саме нерухоме та рухоме майно, виходячи із відкритих реєстрів.

Тому, позивач вважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та (або) майно ОСОБА_1 в межах суми даної позовної заяви, а саме 3.798.984,25 грн.

Як зазначалось вище, позивач посилається виключно на те, що станом на 21.12.2023 у власності ОСОБА_1 була земельна ділянка № НОМЕР_3 площею 5.618 Га, якої станом на 28.05.2024 вже не було у його власності.

Однак, заявник не обгрунтовує того, що такі дії спрямовані на ухилення від виконання рішення суду та можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, які заявлені позивачем.

Адже, як вбачається з доданих позивачем до заяви витягів з Державного реєстру речових прав, а також з отриманих на запит суду відомостей з Державного реєстру речових прав, станом на час розгляду спору за відповідачем-1 обліковуються права й на інші земельні ділянки, зокрема, площею 1.4 га, площею 2.6347 га, площею 6.014 га, та майно.

Більш того, позивач жодним чином не обґрунтовує того, що у разі можливого задоволення позову ОСОБА_1 не зможе погасити спірну заборгованість за рахунок наявних у нього коштів.

Інших доказів, які б могли підтвердити припущення позивача щодо наміру відповідача-1 уникнути відповідальності щодо сплати заборгованості матеріали справи не містять.

Саме лише посилання позивача на те, що між сторонами існує спір, не є обставиною, яка доводить необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Також посилання у заяві на потенційну загрозу утруднення виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, солідарним відповідачем у справі є також відповідач-2, за рахунок майна (коштів) якого також можливе виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Таким чином, звертаючись до суду із даною заявою, заявник не навів (та не надав доказів існування) фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, про застосування яких просить позивач. Зокрема, заявник не надав жодних доказів того, що кошти (майно) на момент ухвалення та виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог, може зникнути або зменшитись.

Дослідивши надані суду докази та обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки заявник не надав доказів на підтвердження того факту, що невжиття запобіжних заходів порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, що є підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Суд звертає увагу заявника на те, що у разі виникнення реальної, підтвердженої загрози неможливості чи утруднення виконання судового рішення заявник не позбавлений в будь-який час повторно заявити про необхідність забезпечення позову з поданням суду відповідних доказів.

З огляду на викладене, враховуючи, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів існування обставин, які в розумінні ст.ст. 136, 137 ГПК України можуть бути підставами для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, заява позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 136 - 140, 234, 235 ГПК України, господарський суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя С.А. Дупляк