ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2024 р. Справа №907/652/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кифа» від 31.03.2024 (вх. суду від 01.04.2024 № 01-05/938/24)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.03.2024, (суддя Л.В. Андрейчук) про відмову у поновленні процесуального строку та повернення зустрічної позовної заяви

у справі № 907/652/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія», м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кифа», с. Мідяниця, Закарпатська область

про стягнення 5 319 923,54 грн,

ВСТАНОВИВ:

13.07.2023 на розгляд Господарського суду Закарпатської області надійшла позовна заява ТОВ «Йе Енергія» до ТОВ «Кифа» про стягнення заборгованості за спожитий природний газ по договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №КС-02-2019-47 від 29.12.2018, пеню у розмірі 7525125 грн., 3% річних у розмірі 13 758,09 грн. , інфляційні втрати 94228,32 грн., штраф за недовикористаний обсяг природного газу у розмірі 5 027 200,42 грн., штраф за перевищення обсягу постачання природного газу 109 485,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем (споживачем) було допущено відхилення фактично спожитих обсягів природного газу порівняно з плановими з липня 2020 року по вересень 2020 року, з листопада 2020 року по лютий 2021 року, у квітні 2021 року та з червня 2021 року по червень 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 907/652/23.

26.10.2023 відповідачем подано зустрічну позовну заяву про визнання недійсними додаткових угод, а саме додаткові угоди №№26, 27, 30, 31 до договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №КС-02-2019-47 від 29.12.2018, укладених між ТОВ «ЙЕ Енергія» та ТОВ «КИФА».

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 31 жовтня 2023 року, з врахуванням ухвали про виправлення описки від 07.11.2023, зустрічну позовну заяву залишено без руху, зобов`язано позивача за зустрічним позовом сплатити судовий збір у розмірі 5000,00 грн. за реквізитами, вказаними на офіційному сайті Господарського суду Закарпатської області.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14 листопада 2023 року зустрічну позовну заяву ТОВ «Кифа» та додані до неї документи повернуто позивачу за зустрічним позовом.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14 листопада 2023 року у справі №907/652/23 залишити без змін.

18.03.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кифа» повторно звернулось до суду першої інстанції із зустрічним позовом, у якому просило:

-визнати недійсною Додаткову угоду № 26 до Договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №КС-02-2019-47 від 29.12.2018, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кифа»;

-визнати недійсною Додаткову угоду №27 до Договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №КС-02-2019-47 від 29.12.2018, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кифа»;

-визнати недійсною Додаткову угоду №30 до Договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №КС-02-2019-47 від 29.12.2018, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кифа»;

-визнати недійсною Додаткову угоду №31 до Договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №КС-02-2019-47 від 29.12.2018, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кифа».

Водночас, відповідач просив місцевий господарський суд поновити строк для подання зустрічного позову.

Підставою для поновлення строку для подання зустрічної позовної заяви ТОВ «Кифа» зазначає неотримання постанови Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 року (у якій вказано сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання зустрічного позову), відсутність достатніх коштів для сплати судового збору та введення воєнного стану, що призвело до неможливості вчасно здійснювати необхідні платежі та виконувати замовлення за укладеними договорами.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.03.204 у справі № 907/652/23, у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Кифа» про поновлення строку для подання зустрічного позову відмовлено, зустрічну позовну заяву від 18.03.2024 вх. № 02.3.1-05/296/24 та додані до неї документи повернуто позивачу за зустрічним позовом.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у цьому випадку обставини, які б об`єктивно перешкоджали заявнику реалізувати своє право на подання зустрічної позовної заяви протягом встановленого строку відсутні, а підстави, наведені у клопотанні про поновлення строку, залежали лише від волевиявлення заявника, таким чином, мали суб`єктивний характер, тому, не визнаються судом поважними.

Не погодившись з ухвалою суду, 31.03.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кифа» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.03.2024 про відмову у поновленні строку на пред`явлення зустрічної позовної заяви та про повернення зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КИФА» у справі №907/652/23 скасувати, справу направити до Господарського суду Закарпатської області для вирішення питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви.

Скаржник зазначає, що постановою Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2023 залишено без змін, у зв`язку з тим, що судом зобов`язано було ТзОВ «Кифа» доплатити судовий збір в сумі 5 000,00 грн., однак останнім сплачено лише 4 095,20 грн., відповідно несплаченою залишилась сума судового збору в розмірі 904,80 грн.

Дану постанову апеляційного суду ТзОВ «Кифа» не отримувало ні поштою, ні через Електронний суд.

З урахуванням наведеного, ТзОВ «Кифа» в черговий раз 18.03.2024 звернулося до Господарського суду Закарпатської області із зустрічною позовною заявою, здійснивши доплату судового збору в розмірі 904,80 грн в повному обсязі.

Також, апелянт вказує, що намагався реалізувати визначене за ним ст. 46 ГПК України право на звернення з зустрічним позовом у строк, встановлений законом, однак через надмірний майновий тягар сплати судового збору та неправильне тлумачення ухвали суду від 31.10.2023 з урахуванням виправленої описки згідно з ухвалою суду від 07.11.2023, не зміг сплатити судовий збір в установленому розмірі, тому зустрічний позов повторно подано з пропуском встановленого законом строку з поважних незалежних від заявника причин, що обмежило його право на доступ до правосуддя.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» відзиву на апеляційну скаргу не подало.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2024 справу № 907/652/23 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 у справі № 907/652/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кифа» від 31.03.2024 (вх. суду від 01.04.2024 № 01-05/938/24). ухвалено здійснити розгляд справи №907/652/23 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

При перегляді ухвали місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з норм статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відтак, реалізація конституційного права, зокрема на судовий захист, ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ГПК України .

Право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ГПК України щодо її подання.

Частиною першою статті 46 ГПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Нормою пункту 3 частини другої статті 46 ГПК України передбачено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

За нормою частини шостої статті 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Згідно з пунктом 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Як зазначає сам скаржник у відзиві на позовну заяву (том 1, а.с. 71), з ухвалою про відкриття провадження у цій справі від 14.07.2023 він ознайомився 01.09.2023.

Оскільки ухвалою від 14.07.2023 встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов, то останнім днем для подання зустрічного позову було 18.09.2023, в той час як відповідач звернувся вперше із зустрічною позовною заявою 26.10.2023, вдруге 18.03.2024.

Згідно зі статтею 118 ГПК право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 119 ГПК суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша).

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 06.12.2023 cправа № 918/604/23).

У розумінні статті 86 ГПК України питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія зазначає, що вирішення питання щодо поновлення строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є по суті пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Водночас, ч. 4 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд звертає увагу на те, що сам по собі факт повернення зустрічної позовної заяви не є поважною причиною пропуску строку, а при вирішенні питання про поважність наведених заявником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої зустрічної позовної заяви, а також те, чи вчинялись особою, яка має намір подати зустрічний позов, усіх можливих та залежних від неї дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на подання зустрічної позовної заяви.

В той час, відповідачем було оскаржено ухвалу про повернення зустрічного позову від 14.11.2023 до апеляційного суду та повторно Товариство з обмеженою відповідальністю «Кифа» звернувся до суду лише 18.03.2024.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо неотримання постанови апеляційного суду за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції від 14.11.2023, оскільки відповідач, який ініціював апеляційне оскарження з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів, має бути зацікавлений у тому, щоб організувати належне та своєчасне отримання кореспонденції від суду. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 901/471/21.

Зрештою, як вбачається з матеріалів справи, постанова Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 у справі № 907/652/23 доставлена до електронного кабінету ТОВ «Кифа» 17.01.2024 о 17:49 год (том 2, а.с. 50).

Щодо доводів апелянта про запровадження воєнного стану на території України, то апеляційний суд наголошує, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку.

Суд також звертає увагу на зміст постанови Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 761/28821/20, де наголошувалось на тому, що за усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Верховний Суд у вказаній постанові відзначав, що саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження (поновлення).

Водночас слід зазначити, що повернення зустрічного позову на підставі частини шостої статті 180 ГПК не позбавляє відповідача права звернутися до суду першої інстанції з окремим позовом про захист своїх порушених прав.

Враховуючи те, що відповідач не навів поважних причин, які б об`єктивно перешкоджали йому реалізувати своє право на подання зустрічної позовної заяви протягом встановленого судом строку, колегія суддів зазначає про підставність висновку суду першої інстанції щодо відмови у поновленні строку на подання зустрічної позовної заяви на повернення такої заявнику.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги:

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Закарпатської області від 20.03.2024 у справі № 907/652/23 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції:

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст. 129 ГПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 86, 119, 129, 180, 236, 269, 271, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кифа» від 31.03.2024 (вх. суду від 01.04.2024 № 01-05/938/24) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 20.03.2024 у справі № 907/652/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець