РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2024Справа № 910/4486/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства «Антонов»

до Державного підприємства «Завод 410 ЦА»

про стягнення 35.498,16 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

12.04.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Антонов» до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення 35.498,16 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору поставки № 22.2581.2019 від 15.11.2019 (далі - договір) позивач мав поставити товар згідно додатку № 2 до договору вартістю 122.628,19 грн та товар згідно додатку № 5 до договору вартістю 67.567,70 грн. Згідно додаткової угоди № 1 від 23.12.2019 до договору розрахунки проводяться протягом 15 банківських днів з дати отримання рахунку у розмірі 30% від суми вказаної у додатку № 2, що складає 18.999,14 грн та вказаної у додатку № 5, що складає 20.270,31 грн; остаточний платіж у розмірі 70% від суми, вказаної у додатку № 2, що складає 44.331,34 грн та вказаної у додатку № 5, що складає 47.297,39 грн - протягом 10 банківських днів після отримання повідомлення про готовність до відвантаження товару. Позивач зазначає, що ним на виконання умов договору виставлено відповідачу рахунок № 11-28/1 від 20.08.2021 на сплату остаточного платежу у розмірі 44.331,34 грн, який отримано відповідачем 30.08.2021, а тому мав бути оплачений ним до 13.09.2021 включно. Також позивачем виставлено відповідачу рахунок № 11-31/1 від 01.02.2023 у розмірі 47.297,40 грн, який отримано відповідачем 08.02.2023, а тому мав бути оплачений ним до 22.02.2023 включно. Відповідачем здійснено оплату 13.07.2023, тобто з простроченням. У зв`язку з тим, що відповідачем несвоєчасно здійснено оплату товару, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 35.498,16 грн, з яких 14.645,61 грн пені, 17.877,98 грн інфляційних втрат, 2.974,57 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2024 відкрито провадження у справі № 910/4486/24 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою суду було встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі суду відзиву на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та доказів направлення цих документів позивачу.

Ухвалу про відкриття провадження у справі від 19.04.2024 було направлено відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 22.04.2024 о 20:35 год., що підтверджується наявним у справі відповідним повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив у строк до 08.05.2024 включно.

26.04.2024 від Акціонерного товариства «Антонов» до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява про заміну позивача у справі № 910/4486/24 Державне підприємство «Антонов» його правонаступником - Акціонерне товариство «Антонов».

07.05.2024 від відповідача до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 9010/4486/24 від 13.05.2024 відзив Державного підприємства «Завод 410 ЦА» повернуто без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 9010/4486/24 від 14.05.2024 заяву Акціонерного товариства «Антонов» про заміну позивача його правонаступником задоволено; здійснено заміну позивача у справі № 910/4486/24 Державне підприємство «Антонов» на його правонаступника Акціонерне товариство «Антонов».

17.05.2024 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (сформований 16.05.2024), згідно з яким відповідач просить зменшити розмір заявлених позивачем штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат до 10%.

У поданому до суду відзиві міститься клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, в обґрунтування якого відповідач зазначає, що даний відзив подається вдруге, проте при первинній подачі (в строки визначені ухвалою суду від 19.04.2024) відповідачем не було подано доказів, які б підтверджували надіслання цього відзиву позивачу, у зв`язку з чим судом постановлено ухвалу від 13.05.2024 про повернення відзиву без розгляду.

22.05.2024 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з викладеними у відзиві запереченнями та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У поданій відповіді на відзив позивач також просить відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву.

Суд розглянувши клопотання відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву відзначає наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення..

Згідно ч. 3 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Частина 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Суд розглянувши клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку подачі відзиву та враховуючи положення ст. 119 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе поновити відповідний строк відповідачу.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дане рішення постановлено з перевищенням встановленого наведеною нормою строку, проте у розумний строк, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2019 між Держаним підприємством «Антонов» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Антонов» (продавець, позивач) та Державним підприємством «Завод 410 ЦА» (покупець, відповідач) було укладено договір № 22.5281.2019 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов`язується виготовити та поставити покупцеві запасні частини до літаків АН-26, № 85-01, № 37-01 МО України, надалі «товар», а покупець їх прийняти і оплатити.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість поставленого товару у строки встановлені договором, у зв`язку з чим за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані 14.645,61 грн пені, 17.877,98 грн інфляційних втрат та 2.974,57 грн 3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно п. 11.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

Додатковою угодою № 2 від 30.12.2020 до договору сторони домовилися пункт 11.1 договору викласти в наступній редакції: « 11.1. Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором».

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з п. 1.2 договору найменування товару, його кількість і ціна вказані у додатках №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6 до даного договору.

Відповідно до п. 3.2 договору загальна сума даного договору згідно з додатками №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6 складає 293.259,90 грн, у тому числі ПДВ - 48.876,65 грн.

Пунктом 3.1 договору визначено вартість товару згідно з кожним додатком окремо, а саме:

3.1.1. Вартість товару згідно з додатком № 1 до даного договору складає 122.628,19 грн, у тому числі ПДВ - 20.438,03 грн.

3.1.2. Вартість товару згідно з додатком № 2 до даного договору складає 63.330,48 грн, у тому числі ПДВ - 10.555,08 грн.

3.1.3. Вартість товару згідно з додатком № 3 до даного договору складає 17.547,40 грн, у тому числі ПДВ - 2.924,57 грн.

3.1.4 Вартість товару згідно з додатком № 4 до даного договору складає 13.217,93 грн, у тому числі ПДВ - 2.202,99 грн.

3.1.5. Вартість товару згідно з додатком № 5 до даного договору складає 67.567,70 грн, у тому числі ПДВ - 11.261,28 грн.

3.1.6. Вартість товару згідно з додатком № 6 до даного договору складає 8.968,20 грн, у тому числі ПДВ - 1.494,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктами 4.1, 4.1.1 та 4.1.2 договору сторони визначили порядок та суми здійснення оплати по кожному додатку окремо.

23.12.2019 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою сторони погодили пункти 4.1.1 і 4.1.2 договору викласти у наступній редакції:

4.1.1. Протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з дати отримання рахунку на оплату товару, покупець прямим банківським переказом на рахунок продавця проводить авансовий платіж у розмірі 30% від суми вказаної у:

- додатку № 1 до даного договору, що складає 36.788,46 грн, у тому числі ПДВ - 6.131,41 грн;

- додатку № 2 до даного договору, що складає 18.999,14 грн, у тому числі ПДВ - 3.166,52 грн;

- додатку № 3 до даного договору, що складає 5.264,22 грн, у тому числі ПДВ - 877,37 грн;

- додатку № 4 до даного договору, що складає 3.965,38 грн, у тому числі ПДВ - 660,90 грн;

- додатку № 5 до даного договору, що складає 20.270,31 грн, у тому числі ПДВ - 3.378,38 грн;

- додатку № 6 до даного договору, що складає 2.690,46 грн, у тому числі ПДВ - 448,41 грн.

4.1.2. Остаточний платіж у розмірі 70% від суми, що сказана у додатках до даного договору, переводиться покупцем протягом 10 (десяти) банківських днів після отримання повідомлення від продавця про готовність до відвантаження товару, який зазначений у додатках до даного договору, а саме:

- додатку № 1 до даного договору, що складає 85.839,73 грн, у тому числі ПДВ - 14.306,62 грн;

- додатку № 2 до даного договору, що складає 44.331,34 грн, у тому числі ПДВ - 7.388,56 грн;

- додатку № 3 до даного договору, що складає 12.283,18 грн, у тому числі ПДВ - 2.047,20 грн;

- додатку № 4 до даного договору, що складає 9.252,55 грн, у тому числі ПДВ - 1.542,09 грн;

- додатку № 5 до даного договору, що складає 47.297,39 грн, у тому числі ПДВ - 7.882,90 грн;

- додатку № 6 до даного договору, що складає 6.277,74 грн, у тому числі ПДВ - 1.046,29 грн.

З наявних матеріалів справи вбачається та не оспорюється відповідачем, що позивачем було направлено відповідачу наступні листи разом з рахунками на здійснення остаточного платежу за готову до відвантаження продукцію:

лист № 532/9894-21 від 25.08.2021 разом з рахунком № 11-28/1 від 20.08.2021 на суму 44.331,34 грн на здійснення остаточного платежу за готову до відвантаження продукцію за додатком № 2;

лист № 532/1780-23 від 06.02.2023 разом з рахунком № 11-31/1 від 01.02.2023 на суму 47.297,40 грн на здійснення остаточного платежу за готову до відвантаження продукцію за додатком № 5.

Відповідачем 30.08.2021 отримано лист № 532/9894-21 від 25.08.2021 разом з рахунком № 11-28/1 від 20.08.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 070.

Відповідачем 08.02.2023 отримано лист № 532/1780-23 від 06.02.2023 разом з рахунком № 11-31/1 від 01.02.2023, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 464.

Частиною 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позов не заперечує факт отримання ним листів № 532/9894-21 від 25.08.2021 та № 532/1780-23 від 06.02.2023, а також рахунків № 11-28/1 від 20.08.2021 та № 11-31/1 від 01.02.2023.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи викладене та як свідчать матеріали справи, відповідач, на підставі п. 4.1.2 договору, був зобов`язаний сплатити остаточний платіж у розмірі 70% у наступні строки: за рахунком № 11-28/1 від 20.08.2021 у строк до 13.09.2021 включно; за рахунком № 11-31/1 від 01.02.2023 у строк до 22.02.2023 включно.

У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором по своєчасній оплаті товару, позивач звертався до відповідача з вимогами № 532/1025-23 від 20.01.2023 та № 126/5739-23 від 21.04.2023, в яких містилися вимоги протягом 7 (семи) днів сплатити грошові кошти у якості остаточного розрахунку за виготовлений товар за додатками № 2 та № 5, а також сплатити нараховані пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Листом № 16-662 від 04.05.2023 відповідачем повідомлено позивача про настання форс-мажорних обставин непереборної сили, а саме військова агресія росії проти України та введення на території України воєнного стану, на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022. В підтвердження викладеного відповідачем надано позивачу довідку ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 та накази «Про оголошення простою на підприємстві».

Листом № 51-677 від 05.05.2023 відповідачем надано відповідь на вимоги позивача № 532/1025-23 від 20.01.2023 та № 126/5739-23 від 21.04.2023, згідно з якою відповідачем повідомлено, що останній не зміг виконати в повному обсязі свої зобов`язання за договором, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, а саме у зв`язку з військовою агресією росії проти України та введенням на території України воєнного стану, на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022. Разом з цим відповідачем повідомлено, що після повного відновлення робочого циклу останній зобов`язується виконати умови договору в частині оплати за поставлений товар.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне

Листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з тим, лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є автоматичною підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки стороною договору має бути доведено не лише настання цих обставин, але і їх безпосередній, прямий вплив на можливість належного виконання зобов`язання з урахуванням часу та місця його виконання у конкретних правовідносинах.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україна» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Пунктом 9.2 договору сторони погодили, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за даним договором у наслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше 3 (трьох) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України (п. 9.3 договору).

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять відповідного сертифікату Торгово-промислової палати України, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором № 22.2581.2019 від 15.11.2019, який би підтверджував неможливість належного виконання відповідачем зобов`язань зі своєчасної оплати товару, а також в матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, як того вимагає п. 9.2 договору.

З наявних в матеріалах справи вбачається, що позивач звернувся до Генерального директора ДК «Укроборонпром» - Юрія Гусєва, з Ініціюючим листом № 126/9415-23 від 26.06.2023 щодо мирного врегулювання спору, яким запропоновано сплатити борг за договором № 22.2581.2019 від 15.11.2019 (за додатками № 2 та № 5) у розмірі 125.106,39 грн, з яких 91.628,74 грн становить заборгованість за виконання відповідачем п. 4.1.2 договору (за додатками № 2 та № 5), 13.652,36 грн пеня, 17.008,87 грн інфляційні втрати та 2.816,42 грн 3% річних.

13.07.2023 відповідачем здійснено оплату заборгованості за договором (за додатками № 2 та № 5) у розмірі 91.628,74 грн, що підтверджується наступними доказами:

- платіжною інструкцією № 105_00000/0dd17ec7-0b44-499b-8f50-87c9b80dd68a від 13.07.2023 про сплату ДП «Завод 410 ЦА» на рахунок ДП «Антонов» 44.331,34 грн, призначенням платежу «оплата за диск по дог. № 22.2581.2019 від 15.11.2019 зг.рах. № 11-28/1 від 20.08.2021, в т.ч. ПДВ 20% 7.388,56 грн»;

- платіжною інструкцією № 1289_00000/7a004534-0d64-4ec8-b6a5-d9e49d9a20ee від 13.07.2023 про сплату ДП «Завод 410 ЦА» на рахунок ДП «Антонов» 47.297,40 грн, призначенням платежу «оплата за запчастини по дод.угоді № 1 від 23.12.2019 по дог. № 22.2581.2019 від 15.11.2019 зг.рах. № 11-31/1 від 01.02.2023, в т.ч. ПДВ 20% 7.882,90 грн».

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення взятих на себе за договором зобов`язань своєчасної оплати за виготовлений та поставлений товар у визначені договором строки не здійснив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення термінів платежів, що обумовлені п. 4.1 договору, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день затримки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При укладені договору сторони погодили відповідальність за неналежне виконання зобов`язань по сплаті товару та позивачем здійснений розрахунок із застосуванням неустойки в розмірі 0,1%.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті виготовленого та поставленого позивачем товару відповідач в передбачені договором строки не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за обґрунтованими розрахунками позивача становить 14.645,61 грн.

Суд розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій до 10% відзначає наступне

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

Приймаючи до уваги наведені відповідачем обставини, враховуючи недоведеність позивачем понесення ним збитків чи будь-яких інших негативних наслідків, викликаних несвоєчасною оплатою товару, а відтак розмір пені значно перевищує збитки, та враховуючи виконання відповідачем свого зобов`язання по сплаті товару, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення нарахованої відповідачу пені на 50%, тобто до 7.322,81 грн.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 17.877,98 грн інфляційних втрат та 2.974,57 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Стаття 625 Цивільного кодексу України надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Умовами договору інший розмір процентів не визначений.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 17.877,98 грн інфляційних втрат та 2.974,57 грн 3% річних (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних до 10% підлягає відхиленню з огляду на наступне

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Приписи статті 625 Цивільного кодексу України про три проценти річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються в разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому стаття 625 Цивільного кодексу України надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Оскільки умовами договору не визначено розмір процентів річних позивачем пред`явлено вимогу про стягнення 3% річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Зазначені проценти входять до складу основного боргу. Чинне цивільне законодавство не передбачає можливості суду зменшувати основний борг. Тому не може бути зменшено і розмір процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Посилання відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 щодо права суду зменшувати розмір процентів передбачений ст. 625 Цивільного кодексу України не приймається судом до уваги, оскільки предметом розгляду у справі № 902/417/18 були вимоги про стягнення іншого розміру процентів річних (40% річних), що був визначений умовами договору. При цьому предметом розгляду у справі № 902/417/18 не були вимоги про стягнення інфляційних втрат.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Антонов» підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому судом враховано, що судовий збір в разі зменшення судом розміру штрафних санкцій покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (03151, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 94; ) на користь Акціонерного товариства «Антонов» (03062, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 1; ) 7.322 (сім тисяч триста двадцять дві) грн 81 коп. пені, 17.877 (сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) грн 98 коп. інфляційних втрат, 2.974 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят чотири) грн 57 коп. 3% річних, 2.422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова