ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/495/24

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Толстокарової І.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "НАДІЙНА"

до Дочірнього підприємства "РУЖИН-МОЛОКО"

про стягнення 197258,73 грн

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "НАДІЙНА" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Дочірнього підприємства "РУЖИН-МОЛОКО" про стягнення 197258,73 грн, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Ухвалою суду від 13.05.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

14.05.2024 до суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків від 14.05.2024 із зазначенням відомостей, передбачених п.п.3, 7-10 ч.3 ст.162 ГПК України, та вказівкою на допущену технічну описку у ціні позову, просив вважати вірною заявлену до стягнення суму у розмірі 197258,73 грн (а.с.53-55).

Ухвалою суду від 20.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10.06.2024.

22.05.2024 до суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від 22.05.2024 про розгляд справи за відсутності його представника за наявними в матеріалах судової справи доказами (а.с.60-61), а від відповідача - клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження вих.№80 від 22.05.2024, в обґрунтування якого зазначено, що до позовної заяви не додані усі документи, які підтверджують ціну позову (розмір збитку), а розгляд справи в спрощеному позовному провадженні може унеможливити захист прав відповідача та обґрунтування ним своєї позиції щодо позовних вимог (а.с.57-59).

Окрім того, 10.06.2024 через підсистему "Електронний суд" відповідач подав клопотання від 10.06.2024 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням його представника у відпустці (а.с.62-66).

Ухвалою суду від 10.06.2024 відкладено розгляд справи по суті на 11.07.2024.

18.06.2024 до суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від 18.06.2024, у якій останній просив провести судове засідання за відсутності його представників за наявними в матеріалах судової справи доказами та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.70-71).

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлений завчасно та належним чином в порядку, встановленому ч.ч.5, 7 ст.6, ч.11 ст.242 ГПК України, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа - ухвали від 10.06.2024 в електронній формі до електронного кабінету ДП «РУЖИН-МОЛОКО» (а.с.69).

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з положеннями ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).

Враховуючи викладене і те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а їх неявка не перешкоджає розгляду справи, підстави для відкладення судового засідання чи оголошення в ньому перерви відсутні, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу суд визнав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності останніх за наявними матеріалами, згідно з ч.9 ст.165, ст.202 ГПК України.

Розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження вих.№80 від 22.05.2024, суд не знайшов підстав для його задоволення, оскільки дана справа, з огляду на приписи ч.ч.5, 7 ст.12, ч.1 ст.247 ГПК України, є малозначною і не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження; відповідач не навів належного нормативного та документального обґрунтування і вагомих аргументів щодо необхідності розгляду справи саме за правилами загального позовного провадження, відтак справа підлягає подальшому розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

11.07.2024 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без проголошення, відповідно до ст.240 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

31.03.2023 між ПрАТ «СК «НАДІЙНА» (страховик, позивач) та ТОВ «Епіцентр К» (страхувальник) укладено поліс добровільного страхування транспорту ТЗ№23040/5 (далі - страховий поліс), згідно з яким застраховано автомобіль марки MERCEDES BENZ LS ACTROS, 2021 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; франшиза не передбачена; страхування здійснюється без урахування експлуатаційного зносу (а.с.11).

Встановлено, що 06 червня 2023 р. о 06 год. 09 хв. на 342 км. автодороги Кременець - Б.Церква - Ржищів водій ОСОБА_1 порушив п. 2.3 а Правил дорожнього руху України: керуючи транспортним засобом - автомобілем ГАЗ 53, державний номерний знак НОМЕР_2 , перед початком руху не забезпечив технічно справний стан автомобіля, внаслідок чого під час руху транспортного засобу у автомобіля відірвалось переднє ліве колесо та пошкодило автомобіль Mercedes Benz Actros, державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, тілесних ушкоджень ніхто не отримав (а.с.12).

Постановою Ружинського районного суду Житомирської області від 29.06.2023 у справі №291/754/23 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 гривень (а.с.13).

Отже вина водія ОСОБА_1 встановлена та, відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, повторному доказуванню не підлягає.

06.06.2023 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (реєстраційний №88/23) (а.с.9-10).

07.06.2023 представником ПрАТ «СК «НАДІЙНА» Боцман В.М. було проведено огляд пошкоджень застрахованого транспортного засобу MERCEDES BENZ LS ACTROS, державний номер НОМЕР_1 , про що складено протокол огляду (а.с.14-25).

Згідно рахунку-фактури №006470 від 08.06.2023, складеного ПрАТ «АТП «АТЛАНТ», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 357258,73 грн (а.с.26-28).

14.07.2023 ПрАТ «СК «НАДІЙНА» складено страховий акт №1470, згідно з яким вищевказана подія (ДТП 06.03.2023) є страховою, сума страхового відшкодування -357258,73 грн (а.с.8).

Так, відповідно до умов полісу Т3№23040/5 від 31.03.2023 та на підставі страхового акта №1470 від 14.07.2023 позивач виплатив ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» страхове відшкодування у загальному розмірі 357258,73 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №26 від 14.07.2023 на суму 150000,00 грн, №45 від 18.07.2023 на суму 100000,00 грн, №49 від 20.07.2023 на суму 107258,73 грн (а.с.29-31).

Встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/6245133, виданого ПАТ «СК «УСГ» 02.03.2023. Даним полісом передбачено, що страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн, розмір франшизи нуль, страхувальник - ДП «РУЖИН-МОЛОКО» (Житомирська обл., смт. Ружин, Київська, 68) (а.с.34).

Відтак позивач направив ПАТ «СК «УСГ» претензію за вих.№1 від 03.01.2024 з проханням відшкодувати страхову суму за шкоду, заподіяну майну, згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №АР/6245133 у розмірі 160000,00 грн (а.с.35-37), яку ПАТ «СК «УСГ» було сплачено у повному обсязі згідно з платіжною інструкцією №64032 від 17.04.2024 (а.с.38).

Оскільки на момент завдання майнової шкоди ОСОБА_1 працював водієм у ДП «РУЖИН-МОЛОКО», позивач звернувся до відповідача з претензією за вих.№2 від 03.01.2024, у якій просив відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою сумою згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №АР/6245133 у розмірі 197258,73 грн (357258,73 грн 160000,00 грн) (а.с.39-42), однак ні відповіді, ні коштів від відповідача не отримав.

З огляду на викладені обставини позивач звернувся з позовом про стягнення з ДП «РУЖИН-МОЛОКО» 197258,73 грн в судовому порядку.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.2 ст.4 ГПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі елементи, як: неправомірність поведінки особи (будь-яка дія/бездіяльність, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); наявність шкоди (втрата або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо)); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою (обов`язкова умова відповідальності, виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди); вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст.1172 ЦК України).

Для покладення на юридичну особу відповідальності передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; наявність шкоди; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування особи, яка завдала шкоду, у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Згідно з приписами ч.ч.1-3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі; витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Згідно зі ст.3 Закону №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом п.22.1 ст.22 Закону №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст.1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст.1194 цього Кодексу, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Слід також зазначити, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст.1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу (зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02.09.2019 у справі №545/425/17, від 11.03.2020 у справі №754/5129/15-ц, від 19.07.2021 у справі №206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20), від 17.08.2022 у справі №761/15232/18 (провадження №61-19661св20)).

Отже системний аналіз ст.22 ЦК України, ч.2 ст.1192, ст.1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Встановлено, що ОСОБА_1 на час скоєння ДТП 06.03.2023 за участю транспортного засобу - Mercedes Benz Actros, державний номерний знак НОМЕР_1 , керував транспортним засобом - автомобілем ГАЗ 53, державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи у трудових відносинах з ДП «РУЖИН-МОЛОКО» та виконуючи перед ним свої трудові обов`язки. Жодних заперечень з приводу викладених обставин відповідачем не наведено, доказів протилежного не надано.

Матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння його працівником ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «УСГ» на підставі полісу №АР/6245133 від 02.03.2023 з визначеною в його п.4 страховою сумою за шкоду, заподіяну майну, - 160000,00 грн.

У справі відсутні докази фактичного здійснення ремонту пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу, хоча в переліку додатків до претензії вих.№1 від 03.01.2024, які надсилалися ПрАТ «СК «УСГ», п.8 вказана «Копія акту виконаних робіт № від 14.07.2023р. (4 аркуші)».

Попри те слід врахувати, що, в силу ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відтак судом прийнято за основу розрахунок-фактури №006470 від 08.06.2023, у якому визначена вартість відновлювального ремонту на суму 357258,73 грн.

Таким чином суд висновує, що розмір завданої шкоди у даному випадку перевищує страхову суму, зазначену в договорі страхування цивільно-правової відповідальності завдавача шкоди, на 197258,73 грн. Протилежного відповідачем не доведено, а судом не встановлено.

З аналізу гл.82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 646/989/18).

Враховуючи, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини працівника ДП «РУЖИН-МОЛОКО», перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, то з останнього як винної особи (власника джерела підвищеної небезпеки) на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять її у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у дослідженні доказів, надати пояснення, обґрунтувати переконливість поданих доказів та позицій у справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не представлено суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, заявлених до нього вимог не спростовано, доказів відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) не надано.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими, підтверджені наявними у справі доказами, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 197258,73 грн виплаченого страхового відшкодування.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "РУЖИН-МОЛОКО" (вул. Київська, буд. 68, смт. Ружин, Бердичівський р-н, Житомирська обл., 13601, ) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "НАДІЙНА" (вул. Вишгородська, буд. 45-А/6, оф. 8, м. Київ, 04114, ) 197258,73 грн виплаченого страхового відшкодування та 3028,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.07.24

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2-3 - сторонам (до ел.каб.).