ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3680/23
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Богацької Н.С.,

секретар судового засідання: Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:

від прокуратури: Кривельова Т.М., за посвідченням;

від позивача: Федоровський В.В., у порядку самопредставництва;

від відповідача: Федоренко Т.А., у порядку самопредставництва;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"

на рішення Господарського суду Одеської області

від 30 квітня 2024 року (повний текст складено 10.05.2024)

у справі № 916/3680/23

за позовом: Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі, якою є Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області

до відповідача: Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"

про стягнення 7 629 602,51 грн., -

суддя суду першої інстанції: Пінтеліна Т.Г.,

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 17.07.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (далі позивач, ГУ ДСНС України в Одеській області, Управління) з позовними вимогами до Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" (далі відповідач, АТ «ОПЗ») про стягнення з останнього 7 629 602,51 грн. заборгованості за договором щодо організації державної пожежної охорони ГУ ДСНС України в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог, прокурор послався на те, що 26.02.2015 між Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області та Публічним акціонерним товариством «Одеський припортовий завод» укладено Договір №1 щодо організації державної пожежної охорони, на виконання якого був створений пожежно-рятувальний підрозділ ДСНС та надавались відповідачу послуги з пожежної охорони об`єктів ПАТ «ОПЗ». Однак, відповідач не виконав належним чином умови Договору в частині повної оплати вартості наданих послуг, у зв`язку з чим, станом на 01.07.2023 у ПАТ «ОПЗ» утворилась заборгованість за вказаним Договором за період лютий-червень 2023 у розмірі 7 629 602,51 грн (з урахуванням часткової сплати заборгованості підприємством за лютий 2023 року в сумі 1 547 234,59 грн).

Щодо представництва інтересів держави в особі позивача, прокурор зазначає, що ГУ ДСНС України в Одеській області позбавлене можливості звернутись до суду із відповідним позовом по причині відсутності на рахунках Управління коштів на оплату судового збору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.04.2024 у справі №916/3680/23 (суддя Пінтеліна Т.Г.) позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" на користь Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Одеській області заборгованість за надані за договором №1 від 26.02.2015 послуги в сумі 7 629 602,51 грн. Також з відповідача стягнуто на користь Одеської обласної прокуратури 114 444, 04 грн. витрат по сплаті судового збору.

Вказане рішення мотивоване обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог, з огляду на підтвердження матеріалами справи порушення відповідачем умов Договору від 26.02.2015 №1 в частині оплати останнім отриманих послуг від позивача. При цьому, основним мотивом для задоволення позову стало застосування судом в оскаржуваному рішенні доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), оскільки, як вказав суд, з лютого 2023 поведінка відповідача не відповідає попередній поведінці АТ «ОПЗ» (яка склалася протягом більш як 5 років). На переконання суду першої інстанції, якщо протягом такого значного проміжку часу відповідач затверджував кошториси видатків на організацію державної пожежної охорони, які включали показник "Оплата праці і нарахування на заробітну плату та, більше того, проводив оплату за відповідними кошторисами, то відмова з лютого 2023 проводити оплату за спірним договором, а тим більше - посилання на відсутність обов`язку згідно договору №1 оплачувати послуги, до калькуляції витрат яких входить грошове забезпечення особового складу та заробітна плата працівників, суперечить попередній поведінці сторони.

Разом з цим, місцевий господарський суд зазначив про правомірність звернення до суду із відповідним позовом саме прокурора.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 30.04.2024 у справі №916/3680/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення не об`єктивним та таким, що винесено з порушенням матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги полягають у наступному:

- прокурором, при зверненні до суду із даним позовом, не доведено підстав для здійснення представництва інтересів держави у цій справі, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували неналежне здійснення з боку ГУ ДСНС України в Одеській області захисту своїх інтересів, а саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що вказаний орган неналежним чином здійснює повноваження захисту державних інтересів у зв`язку з відсутністю можливості оплатити судовий збір, не є достатньою підставою для представництва;

- прямого зобов`язання щодо оплати праці працівникам підрозділу пожежної охорони не передбачено ані договором, ані законодавством;

- фінансування витрат підрозділу можливо лише на підставі кошторису видатків на організацію державної пожежної охорони, який має бути затвердженим спеціально утвореною міжвідомчою комісією. Однак, наразі такі кошториси не затверджені, що не враховано судом першої інстанції. Водночас судом не розглядалось питання про зобов`язання АТ «ОПЗ» вчинити певні дії щодо розгляду та затвердження даних кошторисів;

- питання щодо встановлення факту надання послуг судом першої інстанції також не розглядалось, а надані позивачем акти здачі приймання виконаних робіт, які не підписані уповноваженою особою АТ «ОПЗ» (з урахуванням приписів цивільного кодексу України та відсутності факту необґрунтованої відмови «ОПЗ» від їх підписання), не можуть підтверджувати факт надання відповідних послуг, що не було взято до уваги судом;

- у матеріалах справи не міститься належних доказів на підтвердження заборгованості АТ «ОПЗ» за Договором від 26.02.2015 №1, оскільки частина документів не стосується суті спору (зокрема: табель обліку робочого часу 1 ДПРЗ за лютий-травень 2023, наряди на службу, які лише свідчать про несення служби певним працівником у певний час; акти здачі приймання робіт, кошториси витрат та протоколи міжвідомчих комісій за 2015-2022 жодним чином не підтверджують наявність тієї заборгованості, яка є предметом стягнення по даній справі);

- судом помилково застосовано доктріну venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.04.2024 у справі №916/3680/23; розгляд справи призначено на 17.07.2024 об 11:30 год.

20.06.2024 від позивача у справі ГУ ДСНС України в Одеській області до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким позивач не погоджується з доводами останньої, просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, позивач наголошує на тому, що Договір від 26.02.2015 №1 є оплатним, що встановлює обов`язок, а не можливість АТ «ОПЗ» здійснювати оплату наданих послуг у спосіб, визначений Договором. В свою чергу, Управління має виплачувати грошове забезпечення рядовому та начальницькому складу та працівникам «Пожежної охорони», зокрема з доходів спеціального фонду державного бюджету, тобто з коштів, які мають надходити на рахунок «Пожежної охорони» згідно з пунктом 5.2. Договору.

Управління вказує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач не зазначав про неналежність доказів, які були надані позивачем, та не заперечував проти їх приєднання.

Також позивач звертає увагу на те, що до лютого 2023, тобто протягом щонайменше 5 років, відповідач щомісячно приймав участь у міжвідомчих комісіях та затверджував кошториси видатків на організацію державної пожежної охорони, які включали показник «Оплата праці і нарахування на заробітну плату», що свідчить про те, що фактично весь строк дії Договору АТ «ОПЗ» не заперечував щодо внесення до кошторису витрат на оплату праці. Отже, Управління мало законні очікування стосовно того, що відповідач буде належним чином виконувати свої зобов`язання згідно Договору. Крім того, АТ «ОПЗ» не звертався до ГУ ДСНС України в Одеській області або суду з метою розірвання Договору №1. Таким чином, поведінка відповідача суперечить доктрині venire contra factum proprium та одній із засад цивільного законодавства добросовісності, оскільки з лютого 2023 не відповідає попередній поведінці АТ «ОПЗ» (яка склалася протягом більш як 5 років).

01.07.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу надійшов від прокурора, який також вважає, що апеляційну скаргу АТ «ОПЗ» слід залишити без задоволення з огляду на її необґрунтованість.

Позиція прокурора аналогічна аргументам, наведеним у позовній заяві та вищезазначеному відзиві ГУ ДСНС України в Одеській області на апеляційну скаргу.

Крім того, прокурор вважає, що він повністю обґрунтував наявність підстав свого представництва у даній справі та переконаний у тому, що суд першої інстанції виніс правильне, законне та обґрунтоване рішення.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Діброви Г.І. з 01.07.2024 по 26.07.2024, розпорядженням керівника апарату суду від 12.07.2024 №233 призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/3680/23.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2024 для розгляду справи №916/3680/23 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Богацької Н.С., Колоколова С.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 вказана судова колегія прийняла справу №916/3680/23 до свого провадження.

У судовому засіданні 17.07.2024 представник АТ ОПЗ, виклавши свою правову позицію у даній справі, підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити останню.

Представники ГУ ДСНС України в Одеській області та прокуратури заперечували проти доводів відповідача і просили суд залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні 17.07.2024 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З огляду на матеріали справи вбачається, що 26.02.2015 між ГУ ДСНС України в Одеській області (далі - «Пожежна охорона») та ПАТ «Одеський припортовий завод» (далі «Госпорган») було укладено Договір №1 щодо організації державної пожежної охорони (далі Договір).

Предметом Договору є організація на території «Госпоргану» підрозділу державної пожежної охорони (п. 2.1 Договору), якій в свою чергу, здійснює, зокрема, організацію та проведення гасіння пожеж, рятування людей на них, надання допомоги у ліквідації наслідків аварій, катастроф, стихійного лиха; проведення заходів, спрямованих на попередження виникненню пожеж та інших профілактичних робіт у цьому напрямку (п. 2.2 Договору).

Ціна цього Договору визначається сторонами згідно із затвердженим кошторисом на організацію державної пожежної охорони, який є невід`ємною частиною Договору. Кошторис складається на підставі актів чинного законодавства. Затвердження кошторису видатків на календарний рік сторонами проводиться на підставі розглянутого міжвідомчою комісією проекту кошторису (п. 5.1 Договору).

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що плата за останнім здійснюється «Госпорганом» щомісячно, не пізніше 15-го числа кожного місяця, вноситься шляхом 100% передплати належної до сплати суми, вказаної у кошторисі видатків на місяць, на реєстраційний рахунок «Пожежної охорони», що відкритий в установі Державної казначейської служби України.

Договір вступає в силу з 01.01.2015 та діє до 31.12.2015. Якщо за 2 місяці до закінчення строку Договору жодна із сторін не вимагає його зміни, дія Договору продовжується на попередніх умовах на один календарний рік (п. 7.1 Договору).

Положеннями п. 7.2, 7.3 Договору передбачено, що розірвання Договору з різних причин раніше строку, на який він був укладений, може бути здійснене за згодою сторін, або за рішенням суду. Сторона-ініціатор дострокового розірвання Договору зобов`язується, зокрема, письмово повідомити про бажання припинити дію Договору іншу сторону не пізніше, ніж за 1 місяць до бажаної дати розірвання Договору.

Розділом 8 визначені додатки до Договору, якими, у тому числі, є: Акт міжвідомчої комісії з питання організації пожежної охорони на об`єктах ПАТ «ОПЗ» (п. 8.1 Договору); Штатний розклад сил «Пожежної охорони», задіяних на об`єктах «Госпоргану» (п. 8.2 Договору); Перелік об`єктів ПАТ «ОПЗ», що охороняються «Пожежною охороною» (п. 8.3 Договору); Кошторис видатків на організацію державної пожежної охорони (п. 8.4 Договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками його сторін, скріплений печатками зазначених юридичних осіб (т.1 а.с. 21-27).

30.12.2016 сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору від 26.02.2015№1, якою викладено у новій редакції п. 5.1 розділу 5 Договору, а саме:

«Ціна цього Договору та загальна кількість осіб рядового та начальницького складу та працівників "Пожежної охорони", яким здійснюються видатки за цим Договором визначається сторонами помісячно із затвердженням кошторисів видатків на організацію державної пожежної охорони, які є невід`ємною частиною Договору…

Затвердження кошторису видатків на організацію державної пожежної охорони здійснюється на кожний окремий наступний місць на підставі рішення міжвідомчої комісії, яка проводиться не пізніше 25 числа місяця, що передує місяцю в якому будуть здійснюватися видатки» (т. 1 а.с. 28).

Додатковою угодою від 28.02.2017 №2 до Договору від 26.02.2015 №1 змінені банківські реквізити "Госпоргану" інші положення Договору залишено без змін.

За твердженням позивача, Договір від 26.02.2015 №1 виконувався сторонами у повному обсязі, однак, з лютого 2023 відповідач перестав розраховуватись з «Пожежною охороною» за відповідні послуги.

Так, в підтвердження надання послуг згідно з предметом Договору, позивачем надано щомісячні (з лютого 2023) акти здачі-приймання наданих послуг на загальну суму 7 341 469,68 грн., а саме (т. 1 а.с. 36, 41, 46, 51):

- № 2/1 (без дати) за лютий 2023 на суму 1 835 367,42 грн;

- від 31.03.2023 №3 за березень 2023 на суму 1 835 367,42 грн;

- від 30.04.2023 №4 за квітень 2023 на суму 1 835 367,42 грн;

- від 31.05.2023 №5 за травень 2023 на суму 1 835 367,42 грн.

Разом з актами надано:

- відповідні кошториси видатків на організацію державної пожежної охорони за лютий-травень 2023 та червень 2023 (т. 1 а.с. 32, 37, 42, 47, 52) на загальну суму 9 176 837,10 грн. (1 835 367,42 грн. * на лютий-червень). Вказані кошториси складаються із сум з оплати праці, заробітної плати «Пожарної охорони», грошового забезпечення військовослужбовців, нарахувань на заробітну плату та інших поточних видатків (ПДВ);

- розрахунки фонду заробітної плати на лютий-травень 2023 та червень 2023, згідно штату на 8 осіб (т.1 а.с. 33, 38, 43, 48, 54);

- розрахунки грошового забезпечення на лютий-травень 2023 та червень 2023, згідно штату на 38 осіб (т.1 а.с. 34-35, 39-40, 44-45, 49-50, 53).

Зазначені документи направлені на адресу АТ "Одеський припортовий завод" разом з листами Головного управління ДСНС України в Одеській області від 08.05.2023 №6001.3-3156/60 ( т. 2 а.с. 40-44) та від 29.06.2023 №6001.3-4529/60 (т. 2 а.с. 54-57) з доказами їх направлення відповідачу.

У матеріалах справи наявна виписка по рахунку ГУ ДСНС України в Одеській області станом за 15.03.2023, згідно з якою АТ «ОПЗ» за Договором від 26.02.2015 №1 було здійснено часткову оплату за організацію пожежної охорони у лютому 2023 у сумі 1 547 234,59 грн. (т.1 а.с. 55).

26.04.2023 ГУ ДСНС України в Одеській області направило на адресу відповідача претензію, в якій повідомило АТ "ОПЗ" про утворення заборгованості за надані послуги пожежної охорони станом на 26.04.2023 на загальну суму 4 188 384,83 грн та просило сплатити вказану заборгованість (т. 2 а.с. 36-37).

У відповідь на зазначену претензію АТ «ОПЗ» листом від 17.05.2023 вих. №802/1 вказав, що підрозділ державної пожежної охорони, створений на території Порту, входить до системи МНС України і саме тому, як зазначається у п. 38 постанови КМУ від 26.07.1994 №508 «…Фінансове та матеріально-технічне забезпечення Державної пожежної охорони… здійснюється за рахунок державного бюджету, а також коштів, що надходять від підприємств, установ та організацій, власників об`єктів на підставі договорів, відрахувань від страхових платежів, що сплачуються за майновим страхуванням, на фінансування запобіжних протипожежних заходів, інших джерел, не заборонених законодавством». Таким чином, відповідач зазначив, що основним джерелом фінансування є державний бюджет і прямого зобов`язання щодо оплати праці працівникам підрозділу пожежної охорони не передбачено ані договором, ані законодавством. АТ «ОПЗ» зауважило, що Договором від 26.02.2015 №1 передбачена можливість щомісячного фінансування витрат підрозділу на підставі кошторису видатків на організацію державної пожежної охорони, які є невід`ємною частиною договору і які повинні бути затвердженими спеціально утвореною міжвідомчою комісією. У зв`язку з тим, що таки кошториси не затверджені, АТ «ОПЗ» не має підстав для фінансування видатків на оплату праці особового складу 1ДПРЗ (т. 2 а.с. 38-39).

Подальше листування між сторонами, яке наявне у матеріалах справи, до сплати заборгованості з боку відповідача не призвело.

Тому, листом від 27.06.2023 №6001.3-4436/0003 ГУ ДСНС України в Одеській області звернулось до Одеської обласної прокуратури, в якому зазначило, що станом на 26.06.2023 борг АТ «ОПЗ» за надані послуги згідно Договору від 26.02.2015 №1 складає 7 629 602,51 грн. і у зв`язку із відсутністю коштів на сплату судового збору для самостійного звернення до суду із позовом про стягнення цього боргу, Управління просило прокуратуру представити інтереси держави в особі ГУ ДСНС України в Одеській області у суді (т. 2 а.с. 50-51).

12.06.2023 листом №15/2/1-890вих-23 Одеська обласна прокуратура звернулась до АТ «ОПЗ» та вказала, у тому числі, що станом на 30.05.2023 у відповідача існує заборгованість у розмірі 5 794 235,09 грн. за Договором від 26.02.2015 №1 і, з метою вирішення прокуратурою питання щодо наявності підстав вжиття заходів реагування представницького характеру, просила до 19.06.2023 надати їй інформацію стосовно вжитих заходів щодо усунення виявлених порушень при виконанні Договору від 26.02.2015 №1 (т. 2 а.с.73-75).

В свою чергу, АТ «ОПЗ» повідомило прокуратуру про те, що у нього відсутні підстави для оплати праці особового складу 1ДПРЗ з огляду на відсутність затверджених кошторисів та відповідного обов`язку, визначеного законодавством (лист від 20.06.2023 №920, т. 2 а.с. 76-78).

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі ГУ ДСНС України в Одеській області до господарського суду із позовом про стягнення з АТ «ОПЗ» 7 629 602,51 грн., з яких: 288 132,83 грн. залишок заборгованості за лютий 2023, 1 835 367,42 грн заборгованість за березень, 2023, 1 835 367,42 грн заборгованість за квітень 2023, 1 835 367,42 грн заборгованість за травень 2023, 1 835 367,42 грн. заборгованість за червень 2023.

При цьому, на підтвердження аналогічних позитивних відносин між сторонами до лютого 2023 та відсутності заперечень відповідача щодо внесення до кошторису витрат на оплату праці, Управлінням надано протоколи міжвідомчої комісії, аналогічні спірним актам та кошторисам акти здачі-приймання робіт та кошториси видатків на організацію державної пожежної охорони, які затверджувалися сторонами Договору №1 з січня 2017 року (тобто, протягом 5 років), в яких до калькуляції витрат внесено витрати на оплату праці і нарахування на заробітну плату (КЕКВ 2100).

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонування єдиної державної системи цивільного захисту, та визначення повноважень органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, урегульовано Кодексом цивільного захисту України.

За змістом пунктів 21, 23 ч. 1 ст. 20, ч. 3 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить, зокрема забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки; здійснення заходів щодо впровадження автоматичних засобів виявлення та гасіння пожеж і використання для цієї мети виробничої автоматики. Забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.

Відповідно до приписів пунктів 4, 5 розділу 1 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014 №1417 (далі - Правила №1417), пожежна безпека повинна забезпечуватися шляхом проведення організаційних заходів та технічних засобів, спрямованих на запобігання пожежам, забезпечення безпеки людей, зниження можливих майнових втрат і зменшення негативних екологічних наслідків у разі їх виникнення, створення умов для успішного гасіння пожеж. Особи, відповідальні за забезпечення пожежної безпеки на підприємствах та об`єктах, їх права та обов`язки визначаються відповідно до законодавства.

Згідно з Положенням про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1052 Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, видає експертні висновки про рівень надзвичайної ситуації, веде їх облік, здійснює оповіщення та інформування центральних та місцевих органів виконавчої влади про загрозу виникнення і виникнення надзвичайних ситуацій.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 17 Кодексу цивільного захисту України, організація та забезпечення охорони від пожеж підприємств, установ, організацій та інших об`єктів здійснюється на підставі договору у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 24 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що критерії утворення державних пожежно-рятувальних підрозділів (частини) Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту в адміністративно-територіальних одиницях та перелік суб`єктів господарювання, де утворюються такі підрозділи (частини), визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання ч. 4 ст. 24 Кодексу цивільного захисту України, постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.2013 №874 затверджено Перелік суб`єктів господарювання, де утворюються державні пожежно-рятувальні підрозділи (частини) Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (далі - Перелік №874).

До зазначених в Переліку № 874 суб`єктів господарювання хімічної промисловості, на яких утворюються державні пожежно-рятувальні підрозділи відноситься АТ «Одеський припортовий завод», основним видом діяльності якого, згідно з Витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є виробництво добрив і азотних сполук.

Разом з тим, в Переліку №874 визначено, що державні пожежно-рятувальні підрозділи (частини) Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту здійснюють охорону від пожеж суб`єктів господарювання на підставі договорів.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1994 №508 затверджено Положення про Державну пожежну охорону (далі - Положення).

Відповідно до п. 5 вказаного Положення, державна пожежна охорона, відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, організовує за договорами охорону від пожеж або ж пожежно-технічне обслуговування підприємств.

При цьому, п. 38 Положення передбачає, що фінансове та матеріально-технічне забезпечення державної пожежної охорони здійснюється за рахунок державного бюджету, а також коштів, що надходять на підставі договорів від промислових та інших об`єктів.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріалами справи підтверджується, що спірний договір підписаний уповноваженими представниками сторін, та скріплений печатками юридичних осіб.

Отже, судова колегія зазначає, що Договір від 26.02.2015 №1 щодо організації державної пожежної охорони ГУ ДСНС України в Одеській області на ПАТ «ОПЗ» укладений між сторонами на виконання вищенаведених положень Кодексу цивільного захисту України, вищевказаних постанов Кабінету Міністрів України та загальних вимог цивільного законодавства щодо договорів саме з метою забезпечення належної пожежної безпеки хімічного підприємства, що є невід`ємною частиною державної діяльності щодо охорони життя та здоров`я людей, і навколишнього природного середовища.

Пункт 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України визначає серед загальних засад цивільного законодавства свободу договору.

Вказаній нормі кореспондують норми ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, згідно з якою відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Погоджуючи за власним волевиявленням умови договору, укладення якого та умови якого не суперечать вимогам законодавства, сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання в силу норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Так, за умовами ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина 2 вказаної статті вказує на те, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судова колегія зазначає, що Договір від 26.02.2015 №1 за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Предметом Договору від 26.02.2015 №1 є здійснення ДСНС України в Одеській області пожежної охорони об`єктів АТ «ОПЗ».

ДСНС України в Одеській області надає послуги, згідно з предметом договору, шляхом формування підрозділу пожежної охорони, згідно зі штатним розкладом, який додається до Договору. В свою чергу, АТ «ОПЗ» має обов`язок оплати наданих позивачем послуг.

Пунктом 34 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України визначено, що пожежна охорона - вид діяльності, який полягає у запобіганні виникненню пожеж і захисті життя та здоров`я населення, матеріальних цінностей, навколишнього природного середовища від впливу небезпечних чинників пожежі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 №716 затверджено "Порядок організації та забезпечення охорони від пожеж підприємств, установ, організацій та інших об`єктів".

Відповідно до п. 3 цього Порядку, організація та забезпечення охорони від пожеж суб`єкта господарювання здійснюється державними пожежно-рятувальними підрозділами (частинами) Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (далі - пожежно-рятувальні підрозділи) та передбачає, зокрема: забезпечення цілодобового чергування пожежно-рятувальних підрозділів на об`єктах суб`єкта господарювання, його підготовку та постійний контроль за готовністю до дій за призначенням; участь пожежно-рятувальних підрозділів у проведенні інструктажів, пожежно-технічних мінімумів з питань пожежної безпеки робітників, службовців та інженерно-технічного персоналу суб`єкта господарювання; визначення разом із суб`єктом господарювання потреби у протипожежному обладнанні, вдосконаленні та впровадженні протипожежної техніки для зниження рівня пожежної небезпеки об`єкта; розроблення документів оперативного реагування щодо організації пожежогасіння та проведення пожежно-рятувальних робіт; організацію та проведення гасіння пожеж на об`єкті суб`єкта господарювання, що охороняється, та прилеглій до нього території, рятування людей на пожежах тощо.

Відповідно до п. 5 Порядку №716, охорона від пожеж суб`єктів господарювання здійснюється на підставі договору, який укладається між територіальним органом державної служби України з надзвичайних ситуацій і суб`єктом господарювання згідно з правилами, встановленими Цивільним кодексом України і Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо специфіки окремих об`єктів суб`єктів господарювання.

Положеннями ст. 60 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що забезпечення державної пожежної охорони, відповідно до повноважень, покладається у тому числі, на органи та підрозділи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки та державні пожежно-рятувальні підрозділи (частини) Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту.

Відповідно до ч 3 ст. 94 Кодексу цивільного захисту України, фінансове забезпечення діяльності підрозділів з питань цивільного захисту суб`єктів господарювання (у даному випадку підрозділу пожежної охорони об`єктів АТ «ОПЗ») здійснюється за рахунок коштів таких суб`єктів господарювання.

Суб`єкти господарювання забезпечують державні пожежно-рятувальні підрозділи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, утворені на підставі договорів для організації і забезпечення охорони від пожеж суб`єктів господарювання, майном, приміщеннями, іншими об`єктами та спорудами в обсягах, необхідних для їх діяльності, на умовах, визначених договорами (ч. 4 ст. 97 Кодексу цивільного захисту України).

Враховуючи вказані норми чинного законодавства, судова колегія зазначає, що послуги з пожежної охорони суб`єкта господарювання АТ «ОПЗ» здійснюються на платної основі, що свідчить про помилковість тверджень апелянта про те, що оплата відповідачем праці особового складу 1ДПРЗ на об`єкті АТ «ОПЗ» не передбачена законодавством.

Щодо аналогічних тверджень АТ «ОПЗ» в розрізі положень спірного Договору від 26.02.2015 №1, то судова колегія звертає увагу на положення п. 5.1 останнього (в редакції Додаткової угоди №1 до Договору), яким сторони узгодили, у тому числі, помісячне визначення загальної кількості осіб рядового та начальницького складу та працівників "Пожежної охорони", яким здійснюються видатки за спірним Договором.

Крім того, невід`ємними додатками до спірного Договору визначено, зокрема, Штатний розклад сил «Пожежної охорони», задіяних на об`єктах «Госпоргану» (п. 8.2 Договору) та Кошториси видатків на організацію державної пожежної охорони (п. 8.4 Договору), які складаються, у тому числі, зі штатної чисельності підрозділу, їх посад, посадових окладів працівників, додаткових видів заробітної плати тощо.

Більш того, в силу положень п. 7 Порядку №716, укладанню договору про охорону від пожеж передує попереднє погодження: умов договору про охорону від пожеж; штат (штатний розпис) пожежно-рятувального підрозділу.

Отже, судова колегія вважає аргументи відповідача стосовно того, що умовами спірного Договору також не передбачено обов`язку АТ «ОПЗ» здійснити платежі, які в подальшому йдуть на оплату особового складу 1ДПРЗ є безпідставними.

За приписами ч.1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Матеріали справи свідчать та не заперечується сторонами, що ціна договору визначена сторонами на підставі погоджених Кошторисів видатків на організацію державної пожежної охорони (додатків №1 до Договору).

Загальна сума кожного кошторису, який щомісячно узгоджується спеціально визначеної міжвідомчої комісією, відповідає сумі, зазначеній в кожному окремому акті наданих послуг за Договором.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач належним чином надав послуги згідно з умовами Договору від 26.02.2015 №1, які позивач оплачував належним чином до лютого 2023.

Матеріали справи свідчать, що у лютому 2023 АТ «ОПЗ» здійснив лише частковий платіж за спірним Договором у сумі 1 547 234,59 грн., замість належної - 1 835 367,42 грн. При цьому, протягом березня-червня 2023 (включно) щомісячну суму у розмірі 1 835 367,42 грн. відповідач не сплачував позивачу взагалі.

При цьому, АТ «ОПЗ» посилається на відсутність погоджених міжвідомчої комісією Кошторисів (які складені позивачем) видатків на організацію державної пожежної охорони, які за умовами спірного Договору, і є підставами для здійснення відповідних розрахунків з боку відповідача.

З огляду на позицію відповідача, спірні кошториси не затверджувались останнім саме тому, що АТ «ОПЗ» не погоджується зі включенням в останні платежів, які йдуть на оплату праці особового складу 1ДПРЗ.

Але, як встановлено вище судом апеляційної інстанції, така позиція відповідача є помилковою, оскільки, по-перше, це прямо передбачено нормами законодавства, а по-друге, є проявом суперечливої поведінки апелянта, враховуючи, що фактично інформація, зазначена Управлінням в спірних кошторисах та актах здачі-приймання наданих послуг за період лютий червень 2023 є ідентичною за змістом інформації, що міститься кошторисі та акті здачі-прийняття наданих послуг за січень 2023, та є ідентичною за змістом тій інформації, що зазначалась позивачем у всіх інших кошторисах та актах за Договором №1, які передували лютому 2023 (наявні у матеріалах справи).

Так, кошториси та акти за період до лютого 2023 підписані з боку відповідача без жодних зауважень, хоча вони включають в себе ті ж самі види витрат (заробітну плату, грошове забезпечення особового складу 1ДПРЗ, нарахування на заробітну плату тощо), що і спірні кошториси та акти за лютий, березень, квітень, травень, червень 2023.

Крім того, щодо аргументів відповідача стосовно того, що акти здачі-прийняття виконаних робіт за лютий-червень 2023, які надані позивачем, з боку АТ «ОПЗ» не підписувались, а тому, не можуть підтверджувати факт надання відповідних послуг Управлінням, судова колегія виходить з того, що відповідно до умов укладеного між сторонами Договору та вимог чинного законодавства, на позивача покладено обов`язок щодо організації та проведення гасіння пожеж, рятування людей на них, надання допомоги в межах визначеними відповідними планами реагування у ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійного лиха на об`єктах замовника; проведення заходів спрямованих на попередження виникненню пожеж та інших профілактичних робіт у цьому напрямку; здійснення щоденного моніторингу протипожежного стану об`єктів замовника (контроль за веденням вогневих та інших пожежно-небезпечних робіт, станом засобів виявлення та гасіння пожеж, протипожежного водопостачання, дотримання протипожежного режиму в приміщеннях та на території).

У даному випадку судова колегія враховує, що жодного зауваження до наданих Управлінням послуг з 2015 року у матеріалах справи не міститься, як і жодного зауваження щодо якості таких послуг або взагалі їх відсутності. Водночас, судова колегія враховує часткову оплату відповідачем таких послуг у спірному періоде, а саме у лютому 2023 року. Тобто, незважаючи на відсутність підпису уповноваженої особи АТ «ОПЗ» на акті здачі-прийняття виконаних робіт за лютий 2023, відповідач все-таки частково сплатив вартість наданих йому пожежним підрозділом послуг.

Відтак, з`ясовуючи наявність факту надання відповідних послуг з боку позивача, судова колегія виходить з умов Договору, його буквального та логічного змісту, з намірів сторін саме того Договору, з приводу якого виник спір, а також із того, що сторони правовідносин мають діяти добросовісно.

Тому, апеляційна колегія повністю підтримує позицію суду першої інстанції, який виходив з того, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Якщо особа, яка має право на оспорення документа чи юридичного факту, висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом.

Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 450/2286/16-ц).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши обставини цієї справи та надані сторонами докази у їх сукупності, колегія суддів вважає відмову відповідача відшкодовувати позивачу у повному обсязі витрати за актами за лютий-червень 2023 необґрунтованою.

Разом з цим, заперечуючи проти позовних вимог, АТ «ОПЗ», серед іншого, звертав увагу на відсутність у матеріалах справи доказів про наявність підстав для представництва інтересів позивача в суді прокурором.

Щодо підстав звернення прокурора до суду колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.131 1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює зокрема представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Так, питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015.

Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1).

При цьому, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

У цьому контексті судова колегія вказує, що стаття 19 Конституції України встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абз. 4 цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган;

2) у разі відсутності такого органу.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У разі вирішення справи по суті, безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового рішення, що набрало законної сили, лише у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Забезпечення пожежної безпеки є невід`ємною частиною державної діяльності щодо охорони життя та здоров`я людей, національного багатства і навколишнього природного середовища.

Відповідно до п.п 3, 4. нової редакції Положення про ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, затвердженого наказом ДСНС України від 04.02.2013 №3 (у редакції наказу ДСНС від 12.11.2018 №661), основними завданнями ГУ є: реалізація державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб; здійснення державного нагляду за додержанням та виконанням вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб на відповідній території (т.1 а.с. 194-206).

Статтею 60 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що забезпечення державної пожежної охорони, відповідно до повноважень, покладається у тому числі, на органи та підрозділи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки та державні пожежно-рятувальні підрозділи (частини) Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту.

Вказане також узгоджується із п. 1 Положення про ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області.

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області листом від 30.05.2023 №6001.3-3690 (т. 2, а.с. 85) звернулось до прокуратури області щодо представництва інтересів держави в особі ГУ ДСНС України в Одеській області, у зв`язку із порушенням діями АТ «ОПЗ» інтересів держави та відсутністю коштів на рахунках Головного управління для сплати судового збору за подання позовної заяви.

Так, відсутність коштів на сплату судового збору на рахунках ГУ ДСНС України В Одеській області позбавляє останнє можливості належним чином здійснювати захист інтересів держави. Інших надходжень коштів, зокрема для сплати судового збору, ГУ ДСНС України в Одеській області не має.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини правові підстави позову.

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

З огляду на вищевикладене судом встановлено, що на виконання приписів ст. 53 Господарського процесуального кодексу України і ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор при поданні позову обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави ГУ ДСНС В Одеській області, яке не вживає заходів до стягнення сум заборгованості за надані відповідачу послуги з пожежної охорони об`єктів АТ «ОПЗ» у судовому порядку, тобто навів підставу для представництва інтересів держави; зазначив, що несплата АТ ОПЗ» вартості послуг з пожежної охорони об`єктів відповідача призводить до неможливості належного виконання покладених на підрозділ ДСНС в Одеській області функцій по забезпеченню пожежної безпеки, захисту підприємства, його працівників, навколишнього природного середовища від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, чим обґрунтував порушення інтересів держави, тобто навів підстави для звернення з позовом.

При цьому, до відповідних висновків прокурор дійшов у зв`язку із тим, що у листі від 27.06.2023 №6001.3-4436/0003 (т. 2 а.с. 50-51), який був адресований прокуророві як відповідь на лист Одеської обласної прокуратури від 21.06.2023 №15/2/1-938вих-23 (т. 2 а.с. 82-84), ГУ ДСНС в Одеський області про наміри самостійно звернутися з відповідним позовом до суду не заявило, натомість повідомило про відсутність можливості пред`явлення позову через відсутність фінансування. Такі дії були правомірно оцінені прокурором як бездіяльність.

Отже, факт не звернення ГУ ДСНС в Одеській області з відповідним позовом свідчить про те, що цей орган неналежно виконує свої повноваження щодо захисту своїх прав як державної установи щодо належного фінансування підрозділу Управління, який здійснює пожежну охорону об`єктів АТ «ОПЗ», враховуючи те, що у листі від 27.06.2023 №6001.3-4436/0003 ГУ ДСНС в Одеській області, зазначаючи про обставини неможливості пред`явлення позову через відсутність фінансування, фактично визнає, що не буде подавати відповідний позов через відсутність коштів на сплату судового збору.

Крім того, з огляду на повідомлення АТ «ОПЗ», згідно з листом останнього від 20.06.2023 №920, прокурора про відсутність підстав для розрахунків відповідача з позивачем по Договору від 26.02.2015 №1 (відповідь на звернення Одеської обласної прокуратури від 12.06.2023 №15/2/1-890вих-23) та виходячи з того, що такими діями АТ «ОПЗ» порушує інтереси держави щодо належного забезпечення реалізації державної політики у сфері цивільного захисту шляхом організації та забезпечення охорони від пожеж підприємств, установ, організацій та інших об`єктів, прокурор звернувся з даним позовом до суду, щоб захистити інтереси держави в особі головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області.

Відтак, прокурором доведено наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.

Таким чином, викладеним спростовуються твердження відповідача про те, що з позовом про стягнення боргу прокурор в особі ГУ ДСНС в Одеській області звернуться не міг, оскільки не мав підстав для такого представництва, та прокурором не обґрунтовано у чому конкретно полягає не здійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави суб`єктом владних повноважень у даній справі, та у чому полягає необхідність захисту інтересів держави поданням даного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний суд звертає увагу, що саме лише прагнення апелянта здійснити нову переоцінку висновків суду першої інстанції та перевірку обставин цієї справи, з урахування його власної трактовки норм законодавства, не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, в якому скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Пунктом 1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 30.04.2024 у справі №916/3680/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" без задоволення.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 30.04.2024 у справі №916/3680/23 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений та підписаний 18.07.2024.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Богацька Н.С.

Суддя Колоколов С.І.