ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" липня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/352/24

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича

до відповідача - 1 Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича

до відповідача - 2 Приватного акціонерного товариства "Київстар"

про усунення перешкод у здійсненні господарської діяльності.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Твердий Микола Кузьмович (в залі суду);

Від відповідача - 1: не з`явився;

Від відповідача - 2: Шумський Назар Миронович (в залі суду).

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

09 квітня 2024 року Фізична особа-підприємець Каспрук Костянтин Сергійович (далі - позов) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача - 1 Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича (далі - відповідач - 1) до відповідача - 2 Приватного акціонерного товариства "Київстар" (далі - відповідач - 2) про усунення перешкод у здійсненні господарської діяльності.

Позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що відповідачем - 1 як співвласником майна (частка 81/100) протиправної поведінки у вигляді перешкод позивачу як іншому співвласнику майна (частка 19/100) шляхом не допуску останнього до належного йому майна, що в свою чергу порушує права позивача щодо користування та розпорядження таким майном у його господарській діяльності.

Зважаючи на вказані обставини, позивач просить суд усунути останньому перешкоди у здійсненні ним права користування та володіння ним своїм майном у своїй підприємницькій діяльності, яким є частина будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ. Е-І по вул. Тувинських Добровольців (Волонтерській),17 у м. Рівне, що складає ідеальну її частку у розмірі 19/100 цього приміщення, та електрообладнання у цій ТП, шляхом зобов`язання фізичної особи-підприемця ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства "Київстар", які створюють такі перешкоди із грудня 2020 року і до сьогодні, передати йому комплект ключів від вхідних дверей будівлі трансформаторної підстанції та не чинити йому та найнятий ним профільним спеціалістам перешкод у здійсненні технічного контролю, технологічного обслуговування, ремонту та відновлення належного йому електрообладнання на свій розсуд.

Відповідач - 1 не скористався наданим останньому процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву чи будь-яких письмових заперечень.

Відповідач - 2 позовні вимоги прокуратури не визнає та подав до суду відзив на позовну заяву, наступного змісту.

В якості доказів вчинення перешкод у користуванні майном, а саме, будівлею трансформаторної підстанції по вул. Тувинських Добровольців, 17 у м. Рівне, Позивачем долучено низку листів, які на його думку підтверджують обставини щодо вчинення протиправних дій відносно належного здійснення ним права власності. Проте, деякі листи не лише не підтверджують такі факти, але й спростовують такі обставини. У листі № 3780/05 від 10 лютого 2021 року, відповідач - 2 повідомляє позивача про необхідність ремонту та технічного обслуговування трансформатора, що знаходиться у трансформаторній підстанції (ТП 457). При цьому, відповідач - 2 наголошує, що позивач теж користується обумовленим трансформатором, а тому пропонує прийняти фінансову участь у проведені робіт. У відповідь на вказаний лист, позивач надсилає свою згоду на фінансову участь та сплату вартості ремонту і обслуговування трансформатора. В подальшому, листом від 02 квітня 2021 року позивач підтверджує здійснення ним оплати вартості ремонту трансформатора та просить провести ремонтні та технічно обслуговуючі роботи. Листом від 09 квітня 2021 року відповідач - 2 повідомляє позивача про заплановані на 12-13 квітня 2021 року ремонтні роботи та технічне обслуговування, та пропонує відповідачу - 2 бути присутнім при виконанні робіт. Листом від 16 квітня 2021 року відповідач - 2 повідомляє позивача про те, що роботи по ремонту трансформатора та заміну масла проведено.

Зважаючи на вказане, на переконання відповідача - 2 вбачається, що не створював перешкод у користуванні позивачем належним йому майном. Відтак, долучені докази виключають встановлення такого факту, як створення перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Відповідач - 2 зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, де б позивач звертався до відповідача - 1 з вимогою/ами щодо усунення перешкод у користуванні належним йому майном. Так само, ані позовна заява, ані долучені докази не містять інформації щодо переліку протиправних дій, які б вчинялися відповідачем - 1, та які б слугували умовною ознакою вчинення перешкод у користуванні майном.

Окрім того, на думку відповідача - 2 позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Зважаючи на вищевикладені обставини, відповідач - 2 просить суд у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 08 липня 2024 року представник відповідача - 2 позовні вимоги заперечив. Представник прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Решта учасників процесу в судове засідання не з`явилися.

Заяви та клопотання у справі.

15 квітня 2024 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача - 2 надійшла заява про залишення позову без розгляду.

23 квітня 2024 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача - 2 в порядку ст. 165 ГПК України надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує.

25 квітня 2024 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача - 1 надійшла заява, в якій останній просить суд здійснювати розгляд справи без його участі.

13 травня 2024 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від позивача в порядку ст. 166 ГПК України надійшла відповідь на відзив відповідача - 2, в якій останній спростовує аргументи відповідача - 2 викладені у відзиві.

22 травня 2024 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача - 2 надійшли заперечення на відповідь на відзив. Окрім того, відповідача - 2 подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

05 червня 2024 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача - 2 надійшли письмові пояснення.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/352/24 за позовом Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича до відповідача - 1 Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича до відповідача - 2 Приватного акціонерного товариства "Київстар" про усунення перешкод у здійсненні господарської діяльності, розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 29 квітня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29 квітня 2024 року відкладено підготовче засідання на 13 травня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13 травня 2024 року, зокрема: в задоволенні клопотання представника Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича про витребування доказів відмовлено; відкладено підготовче засідання на 23 травня 2024 року; зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Київстар" надати інформацію щодо укладеного договору оренди станом на 04 квітня 2024 року з урахуванням інформації яка міститься в ЄДР щодо спірного майна.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23 травня 2024 року, зокрема: в задоволенні клопотання представника Приватного акціонерного товариства "Київстар" про залишення позову без розгляду відмовлено; відкладено підготовче засідання на 05 червня 2024 року; зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Київстар" надати договір оренди приміщення ТП-457 та додатки до нього щодо продовження його строку дії.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05 червня 2024 року закрито підготовче провадження по розгляду позовної заяви у справі № 918/352/24 за позовом Фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича до відповідача - 1 Фізичної особи-підприємця Самсонюка Сергія Анатолійовича до відповідача - 2 Приватного акціонерного товариства "Київстар" про усунення перешкод у здійсненні господарської діяльності та призначено розгляд справи № 918/352/24 до судового розгляду по суті на 24 червня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24 червня 2024 року відкладено розгляд справи 918/352/24 по суті в межах встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку на 08 липня 2024 року.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським суд встановив наступне.

10 серпня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Водограй-Продукт" (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі - продажу частки трансформаторної підстанції, у відповідності до якого продавець передав у власність покупцю 1/2 частку №4, загальною площею 8,3 кв.м., що становить 19/100 ідеальну частку від літ. "Т-1" будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 як самостійний об`єкт у складі будівель та споруд , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та обладнання згідно з переліком.

Відповідно до пункту 3 згаданого договору, продаж вчинено за 16 050,00 грн., з яких 7 400,00 грн. - ціна частки нерухомості, а 8 650,00 грн. - ціна обладнання.

За умовами пункту 5 договору покупець здійснює за свій рахунок утримання частки трансформаторної підстанції, а також бере участь відповідно до займаної площі у витратах, пов`язаних із санітарним та технічним обслуговуванням та ремонтом частки будівлі.

На виконання вказаного правочину продавець передав, а покупець прийняв обумовлений договором об`єкт цивільних правовідносин, про що складено відповідний акт.

Як видно із витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації за № 35261041 (номер запису: 200-10014 в книзі 27) - 22 серпня 2012 року проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на будівлю трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ВРТ № 654428 р. № 2351 від 10.08.2020 року.

Таким чином, суд встановив, що на підставі вказаного вище правочину ОСОБА_2 володіє часткою 19/100 у праві спільної часткової власності на будівлю трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що належне йому майно, а саме 19/100 частки будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: АДРЕСА_1 він використовує у своїй підприємницькій діяльності.

Приватне акціонерне товариство "Київстар" користується спірною трансформаторною підстанцією на підставі договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року.

На момент розгляду справи № 918/352/24 спірний об`єкт нерухомого майна належить на праві спільної часткової власності громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у співвідношенні 19/100 (8,3 кв.м.) та 81/100 (34,2 кв.м.) відповідно.

На момент укладення договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року обумовлений об`єкт перебував у користуванні відповідача - 1 на підставі договору позички, про що безпосередньо зазначено у п. 1.2. обумовленого правочину. Власником ж майна була гр. ОСОБА_3 . Вказане, зокрема, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав, що долучений до матеріалів справи.

В подальшому, на підставі договору дарування від 11 лютого 2020 року, укладеного між гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_1 , останній набув у власність обумовлене майно.

07 вересня 2023 року, між гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_1 укладено договір про розірвання договору дарування нежитлового приміщення посвідченого 11 лютого 2020 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. за реєстровим № 223. Відтак, право власності на обумовлений об`єкт нерухомого майна перейшло до гр. ОСОБА_3

07 вересня 2023 року між гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_1 укладено договір позички за умовами якого відповідачу - 1 надано право передавати об`єкт позички у користування третім особам.

Договорів оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року укладений між Приватним акціонерним товариством "Київстар" та фізичною особою-підприємцем Самсонюком Сергієм Анатолійовичем строком з 01 січня 2019 року по 30 листопада 2021 року (згідно п. 11.1. договору, якщо за місяць до завершення терміну дії договору жодна з сторін не повідомить іншу про його завершення то договір вважається продовженим на наступний термін на тих же умовах. Строк розпочинається з моменту підписання акту прийому-передачі об`єкта оренди).

Додатковою угодою № 1 від 30 листопада 2021 року до договору оренди укладеною між Приватним акціонерним товариством "Київстар" та фізичною особою-підприємцем Самсонюком Сергієм Анатолійовичем сторони дійшли взаємної згоди продовжити строк дії Договору оренди до 28 лютого 2022 року включно.

Додатковою угодою № 3 від 10 березня 2022 року до договору оренди сторони дійшли взаємної згоди продовжити строк дії договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року до 30 вересня 2022 року включно.

Додатковою угодою № 4 від 30 вересня 2022 року до договору оренди сторони дійшли взаємної згоди продовжити строк дії договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року з 01 жовтня 2022 року до 31 грудня 2022 року включно.

Додатковою угодою № 5 від 20 грудня 2022 року до договору оренди сторони дійшли взаємної згоди продовжити строк дії договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року з 01 січня 2023 року до 31 березня 2023 року включно.

Додатковою угодою № 6 від 14 березня 2023 року до договору оренди сторони дійшли взаємної згоди поновити строк дії договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року з 01 квітня 2023 року до 30 вересня 2023 року включно.

Додатковою угодою № 7 від 25 вересня 2023 року до договору оренди сторони дійшли взаємної згоди поновити строк дії договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року з 01 жовтня 2023 року до 31 березня 2024 року включно.

Додатковою угода № 8 від 20 березня 2024 року до Договору оренди сторони дійшли взаємної згоди продовжити (поновити) строк дії договору оренди № 355105 від 31 грудня 2018 року з 01 квітня 2024 року до 31 березня 2025 року включно.

Позивач вказує, що відповідачі чинять йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, яке позивач використовує у підприємницькій діяльності. Зокрема позивач стверджує, що не може потрапити до спірного приміщення, оскільки у нього відсутні ключі від вхідних дверей будівлі трансформаторної підстанції.

В обґрунтування позову позивач вказує, що у зв`язку з припиненням електропостачання до одного з приміщень позивач замовив проведення технічного огляду електрообладнання ТП у ТОВ "Технік". Згідно з актом ТОВ "Технік" від 03 грудня 2020 року по об`єкту: ТП - 457, РУ-0,4кВ щит ЩО-70, рубильник РПС підключення живлення електрообладнання ФОП Каспрук К.С. за адресою: м. Рівне, вул. Тувинських Добровольців встановлено дефекти, та надано рекомендації щодо їх усунення, та зазначено можливі наслідки невиконання рекомендацій.

04 грудня 2020 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технік" укладено договір щодо виконання ремонтних робіт ЩО 0,4кВ РУ-0,4кВ ТП 457.

07 грудня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій зазначив, що у зв`язку з аварійною ситуацією та необхідністю проведення термінових ремонтних робіт у нежитловому приміщенні № 3 ТП-457 за адресою АДРЕСА_1 необхідним є надання доступу до обладнання, власником якого є заявник, працівникам Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік".

Згідно з листом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік" від 02 квітня 2021 року адресованого позивачу, вказане товариство зазначило, що приступити до виконання робіт передбачених договором не має змоги через не допуск працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік" у вказане приміщення. Згідно з листом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік" від 15 квітня 2021 року адресованого позивачу, вказане товариство зазначило, що повторно приступити до виконання робіт передбачених договором не має змоги через не допуск працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік" у вказане приміщення та незгоду на їх здійснення працівниками з боку ОСОБА_4 , батька та представника іншого співвласника ТП-457 по вул. Тувинських Добровольців 17 у м. Рівне Самсонюка Сергія Анатолійовича.

Мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення, джерела права й акти їх застосування та висновок суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги в даній справі підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом є позадоговірними та стосуються правовідносин щодо права власності.

Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через недопущення його відповідачем до майна, що перебуває у спільній частковій власності позивача та відповідача. Позивач стверджує, що приміщення перебуває в його володінні, користуванні та розпорядженні на законних підставах, однак відповідач чинить перешкоди у реалізації таких прав шляхом позбавлення безперешкодного доступу до майна, яке належить йому на праві спільної часткової власності.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу (статті 318 ЦК України). Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно з нормами статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (стаття 320 ЦК України).

Як визначено положеннями статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд встановив, що на підставі правочину позивач набув у власність частку трансформаторної підстанції 1/2 частку №4, загальною площею 8,3 кв.м., що становить 19/100 ідеальну частку від літ. "Т-1" будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 як самостійний об`єкт у складі будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та обладнання згідно з переліком.

Необхідно зауважити, що положеннями частини 2 статті 328 ЦК України встановлено презумпцію правомірності набуття права власності, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Отже, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Суд враховує положення статті 177 ЦК України, за якими частка у праві спільної власності є об`єктом цивільних прав.

Відповідно до положень статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Суд також встановив, що 22 серпня 2012 року проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на будівлю трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: АДРЕСА_1 , відтак ОСОБА_2 володіє 19/100 частки будівлі трансформаторної підстанції ТП-457 (літ. Т-1) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В даному випадку необхідно розуміти, що правомочність користування - це заснована на законі можливість вилучення корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб. Крізь призму обставин цього спору суд ураховує, що користування приміщенням передбачає можливість отримання певних корисних властивостей такого майна, а саме: можливість перебувати у приміщенні, доступ до приміщення, можливість користувача розміщувати у приміщенні своє майно, спроможність здійснювати у приміщенні певний вид діяльності, можливість здійснювати огляд, обслуговування та ремонт обладнання, що знаходиться у приміщенні тощо.

Згідно з нормами статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

А отже спільна власність є різновидом права власності, що ускладнена множинністю суб`єктів. Крім того, специфіка правовідносин спільної власності полягає в єдності об`єкта права власності відносно зазначеної множинності суб`єктів такого права.

Суд встановив, що згідно з даними з витягів з державних реєстрів будівля трансформаторної підстанції ТП-457, літ. Т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу (та на момент вчинення перешкоджання у користуванні майном) відповідачу - 1 на праві спільної часткової власності, розміри часток визначені.

Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В процесі розгляду спору суд встановив, що з огляду на необхідність проведення ремонтних робіт обладнання позивача, що знаходиться в приміщенні трансформаторної підстанції, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності, позивач звернувся до відповідача - 1 з листом в якому зазначив про вказану необхідність. А проте позивач не має доступу до приміщення, оскільки на вхідних дверях знаходиться замок. Водночас інший співвласник (відповідач - 1) не надав позивачу ключі від вхідних дверей спірної будівлі, що позбавляє позивача змоги вільно володіти та користування належним йому майном.

Окрім того, суд зазначає, що факт перешкоди у здійсненні права користування майном позивачем спірним майном також підтверджується листом Привтаного акціонерного товариства "Київстар" № 16049/02 від 06 червня 2024 року, де вказано, що згідно до укладеного договору оренди останній має безперешкодний доступ до приміщення тільки у присутності представника орендодавця, а також не має права надавати доступ до орендованого приміщення без бозволу орендодавця.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про стверджувані позивачем обставини щодо наявності перешкод у користуванні майном свідчить зокрема листування позивача. Так листування позивача з товариством, яке за замовленням позивача повинне було здійснити ремонтні роботи стосовно обладнання, свідчить про те, що працівників цього товариства не було допущено до спірної будівлі. Крім того, згідно з листом ГУ ДСУ з Надзвичайних ситуацій у Рівненській області, обстеження приміщення яке належить сторонам у справі не виявилося можливим з огляду на наявність на дверях замка.

Суд зауважує про відсутність згоди співвласників про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Способом вираження такої згоди може бути відповідний договір. Однак доказів такої домовленості сторони суду не надали. Статтею 358 ЦК України передбачено право співвласників установити порядок володіння та користування майном, як щодо кожного окремого питання поточного здійснення правомочностей співвласниками, так і погодити такий порядок на тривалий термін, що регулюватиме комплекс вчинюваних співвласниками дій. Однак укладення відповідного договору щодо встановлення порядку володіння майном співвласниками не є обов`язковим.

Натомість суд констатує наявність судового спору, що свідчить про відсутність домовленості позивача та відповідачів щодо спірного приміщення, як це передбачено статтею 358 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів серед іншого можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З метою усунення існуючих перешкод в реалізації права користування та розпоряджання своїм майном власник вправі звернутися до суду (негаторний позов).

Право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник майна, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень стосовно користування або розпорядження, а відповідачем лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника про усунення порушень його права власності до осіб, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

На думку суду, в ході розгляду даного спору встановлено, що відповідачі вичиняють дії стосовно порушення прав позивача на вільне володіння та користування майном. Суд встановив наявність обставин щодо вчинення відповідачами перешкод позивачу як співвласнику спірної будівлі, що знаходять вираження у перешкоді доступу до трансформаторної підстанції. Такі перешкоди мають характер триваючого правопорушення, наявні як у момент подання позову, так і під час розгляду спору.

Суд зауважує, що відповідачі не заперечили обставин, що відсутність доступу позивача до будівлі трансформаторної підстанції спричинена діями останніх.

Відтак суд робить висновок, що позовні вимоги про зобов`язання відповідачів усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, шляхом надання позивачу комплекту ключів від вхідних дверей будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, по АДРЕСА_1 є законними та обґрунтованими.

Водночас оцінюючи належність та ефективність обраного позивачем способу захисту, суду необхідно з`ясувати, чи може така вимога забезпечити реальне поновлення порушеного права, чи відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, чи не призведе до порушення прав та інтересів іншого осіб та чи не спричинить ухвалене судове рішення виникнення нових суперечностей.

Згідно з положеннями статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).

Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18; в пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд серед іншого усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном в тому числі щодо електрообладнання у трансформаторній підстанції. А проте вичерпного переліку такого обладнання у прохальній частині позову позивач не навів. Водночас суд позбавлений можливості встановити обставини наявності або відсутності у спірній будівлі обладнання придбаного позивачем за договором разом із придбанням частки у праві спільної власності, або ж іншого обладнання, яке може належати позивачу, відповідачу чи іншим особам. А понад те, з огляду на наявність замка на дверях, відповідач вчиняє позивачу перешкоди саме у користуванні трансформаторною підстанцією, співвласником якої є позивач. Оскільки доступ до обладнання розміщеного у приміщенні неможливий без доступу до самого приміщення, суд вважає, що усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням забезпечить захист порушених прав позивача.

Окрім того, позивачем заявлено позовну вимогу про передачу ключів яка має на меті забезпечити доступ до приміщень від особи, яка втратила право доступу до цих приміщень. Натомість позивач не конкретизує майно про витребовування якого заявляє вимогу - не зазначені конкретні ключі до конкретних приміщень, якими безпідставно, за твердженнями позивача, володіє і утримує відповідач. Матеріали справи при цьому не містять доказів передачі ключів відповідачеві, набуття їх тощо.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2018 року у справі № 612/553/15-ц (провадження № 61-22051св18) вказано, що індивідуалізація речі - це надання певній речі (або ж наявність у неї) відмінних властивостей (рис чи характеристик), що дозволяють у необхідних випадках виділити її з числа подібних. Виконання рішення суду без визначення конкретного майна (ключів і приміщень) буде неможливим.

При цьому позивачем не зазначені норми права, які порушені відповідачами і якими позивач обґрунтовує свою вимогу. Такі недоліки позову не дозволяють суду встановити обставини справи, оцінити їх підставність, тому в цій частині позовна вимога має бути відхилена судом як необґрунтована.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приймаючи доводи позивача щодо наявності підстав для висновків про порушення прав позивача з боку відповідачів та відповідно часткового задоволення позову, суд звертає увагу сторін на положення статті 79 ГПК України (Вірогідність доказів). Так, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В даному випадку суд розуміє вірогідність як переконаність, що певний стан речей був саме таким, а не іншим, і такий стан речей зафіксовано відповідними доказами. Вирішення судом питання про вірогідність доказів для встановлення обставин справи передбачає застосування різної міри переконаності щодо протилежних позицій сторін відносно стверджуваних ними обставин (наприклад "дуже вірогідно", "мало вірогідно"). А отже вірогідність допускає певні ступені переконаності. При цьому, визначаючи ступінь вірогідності доказів для встановлення певних обставин, суд ураховує об`єктивні критерії, на основі яких оцінює ступінь можливості певної події чи стану речей. Такі об`єктивні критерії ґрунтуються на даних та інформації, отриманих судом з доказів наданих сторонами на підтвердження або спростування обставин справи.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, відповідно до цього стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Подібні правові висновки відображені в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 910/16505/19.

Таким чином докази подані позивачем на підтвердження обставин щодо наявності перешкод у здійсненні права користування майном суд вважає достатніми за згаданим вище стандартом доказування. А тому, суд вважає доведеною наявність обставин, які дають підстави вважати, що відповідач допустив порушення прав позивача щодо користування належним йому майном.

Щодо інших аргументів, на які посилалися учасники справи та яким не була дана оцінка, то Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справах "Проніна проти України", "Серявін та інші проти України", "Ruiz Torija v. Spain" тощо).

Висновки суду.

Суд встановив обставини порушення відповідачами прав позивача щодо вільного володіння та користування його майном, що належить позивачу на праві спільної часткової власності. З цих підстав суд зробив висновок, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, шляхом надання позивачу комплекту ключів від вхідних дверей будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, по вул. Тувинських Добровольців 17, у м. Рівне є законними та обґрунтованими.

Разом з тим за результатами розгляду справи суд не встановив підстав для задоволення решти вимоги, яка викладена позивачем у його позовній заяві.

Судові витрати.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп. у зв`язку з задоволенням позову покладається на відповідачів та підлягає до стягнення на користь позивача.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Усунути фізичній особі-підприємцю Каспруку Костянтину Сергійовичу ( АДРЕСА_2 , код. НОМЕР_1 ) перешкоди у здійсненні ним права користування та володіння ним своїм майном у своїй підприємницькій діяльності, яким є частина будівлі трансформаторної підстанції ТП-457, літ. Е-І по АДРЕСА_1 , що складає ідеальну її частку у розмірі 19/100 цього приміщення, та електрообладнання у цій ТП, шляхом зобов`язання фізичної особи-підприемця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) та Приватного акціонерного товариства "Київстар" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, код. 21673832) не чинити перешкод у здійсненні технічного контролю, технологічного обслуговування, ремонту та відновлення належного йому електрообладнання на свій розсуд.

3. Стягнути з фізичної особи-підприемця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича ( АДРЕСА_2 , код. НОМЕР_1 ) 1 514 (одна тисяча пятсот чотирнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, код. 21673832) на користь фізичної особи-підприємця Каспрука Костянтина Сергійовича ( АДРЕСА_2 , код. НОМЕР_1 ) 1 514 (одна тисяча пятсот чотирнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Видати наказ після набранням рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16 липня 2024 року.

Суддя Войтюк В.Р.