ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/562/24

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання Звєрєвої С.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Кикіш Софія-Марія Р., адвокат, ордер серії АІ №1350559 від 04.04.2023 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоагроферма"

про стягнення 586 680, 61 грн

Процесуальні дії по справі.

Господарський суд Житомирської області ухвалою від 27.05.2024 відкрив провадження у справі за позовом ТОВ "ОТП Лізинг" до відповідача ТОВ "Екоагроферма" про стягнення 586 680, 61грн за правилами загального позовного провадження, перше підготовче засідання призначив на 27.06.2024 о 10:00 ( далі - Суд).

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 27.05.2024 доставлено ТОВ "Екоагроферма" в електронний кабінет 27.05.2024 о 18:54 (довідка про доставку електронного листа).

Суд ухвалою від 27.06.2024 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.07.2024 о 10:00.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за наявними матеріалами за відсутності представника відповідача, суд приймає до уваги таке.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України (тут і далі за текстом - Кодексу) суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про дату, час і місце судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про дату, час і місце судового засідання, але й основних засад (принципів) господарського судочинства.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із пунктом 2 частини 6 статті 242 Кодексу днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Водночас абзацом 2 згаданої статті передбачено, що якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Згідно з відомостями автоматизованої системи документообігу суду КП "ДСС" документ в електронному вигляді - ухвалу від 27.05.2024 про відкриття провадження у справі доставлено ТОВ "Екоагроферма" 27.05.2024 та, з урахуванням правила абз. 2 п. 2 ч. 6 ст. 242 Кодексу, вважається врученою 28.05.2024; ухвалу від 27.06.2024 доставлено ТОВ "Екоагроферма" 27.06.2024 та, з урахуванням правила абз. 2 п.2 ч. 6 ст. 242 Кодексу, вважається врученою 28.06.2024.

За приписами п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Розгляд справи є можливим лише у разі наявності у суду відомостей щодо належного повідомлення учасників справи та інших осіб про дату, час і місце судового засідання. Право бути належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи не може бути формальним, оскільки протилежне не відповідає ідеї справедливого судового розгляду, яка включає основоположне право на змагальність провадження (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №918/1478/14, від 03.08.2022 у справі №909/595/21).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» сторони спору зобов`язані в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (ч. 4 ст. 11 Кодексу).

Як нагадує Суд у справі «Осіпов проти України», стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Суд повинен лише встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента (там само). З точки зору Конвенції заявник не має доводити, що його відсутність у судовому засіданні справді підірвала справедливість провадження або вплинула на його результат, оскільки така вимога позбавила б змісту гарантії статті 6 Конвенції.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У судовому засіданні 09.07.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення про задоволення позову.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач ТОВ "ОПТ Лізинг" звернувся з позовом до відповідача ТОВ "Екоагроферма" про стягнення 586680,61грн заборгованості з оплати лізингових платежів (тут і далі за текстом - Позивач, Відповідач).

В обґрунтування фактичних підстав поданого позову Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем грошового зобов`язання по сплаті лізингових платежів в частині винагороди за Договором фінансового лізингу №3549-FL від 05.06.2018.

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Справу розглянуто за наявними в ній матеріалами за правилами ст. 165 та 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

1. 05.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОПТ Лізинг" (як Позивач, лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зірка-Полісся" (лізингоодержувач) був укладений Договір фінансового лізингу №3549-FL (тут і далі за текстом - Договір №3549-FL), відповідно до умов якого визначено, що згідно з цим Договором лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу зобов`язався набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, наведене в специфікації, а лізингоодержувач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу згідно з Графіком сплати лізингових платежів (Додаток №2 до Договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу за формою, встановленою лізингодавцем, та закінчується не раніше 1 (одного) року від дати підписання сторонами Акту приймання-передачі предмет лізингу (п. 1.2. Договору №3549-FL).

Загальна вартість предмета лізингу на момент укладення договору зазначається в Специфікації (Додаток №1) до Договору (п. 1.6. Договору №3549-FL).

Лізингоодержувач зобов`язався оплатити відповідно до рахунку, виставленого лізингодавцем, всі витрати, які поніс лізингодавець у зв`язку із постачанням предмета лізингу, оформленням документів та письмовими вимогами лізингоодержувача (п. 1.8. Договору №3549-FL).

Приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання Акту приймання-передачі, що підтверджує якість, комплектність, справність, належний стан предмета лізингу і відповідність предмета лізингу техніко-економічним показникам, встановленим лізингоодержувачем умовам і специфікаціям, та умовам Договору. Акт приймання-передачі підписується повноважними представниками сторін і скріплюється печатками сторін згідно з вимогами законодавства України. Передача предмета лізингу лізингоодержувачу у володіння та користування у будь-якому випадку відбувається не раніше дати фактичного отримання предмета лізингу від відповідного продавця предмета лізингу. Предмет лізингу приймається керівником лізингоодержувача, який діє на підставі статуту, або іншою уповноваженою особою, яка діє на підставі довіреності (п. 3.1. Договору №3549-FL).

З дати підписання Акту приймання-передачі (якщо інше не буде погоджено між лізингоодержувачем, лізингодавцем та продавцем письмово), лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу у своїй господарській діяльності та зобов`язаний використовувати предмет лізингу за його призначенням та згідно з умовами цього Договору (п. 4.1. Договору №3549-FL).

Лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі відповідно до Договору (п. 6.1. Договору №3549-FL).

Лізингові платежі складаються з авансового платежу, який включає суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу, а також чергових лізингових платежів, кожен з яких включає: 6.2.1. суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу; 6.2.2. винагороду лізингодавця у зв`язку з передачею у лізинг предмету лізингу (п. 6.2. Договору №3549-FL).

Складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в Графіку згідно з Додатком №2 до Договору, який є його невід`ємною частиною (п. 6.3. Договору №3549-FL).

У п. 6.4. Договору №3549-FL сторони визначили склад лізингових платежів:

6.4.1. перший лізинговий платіж. Перший лізинговий платіж складається із:

а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов`язані з підготовкою та укладенням Договору фінансового лізингу;

б) авансу вартості предмета лізингу, що відшкодує частину предмета лізингу.

6.4.2. періодичні лізингові платежі.

6.4.3. перший періодичний лізинговий платіж складається з:

а) винагорода лізингодавця, яка розраховується з дати оплати предмета лізингу лізингодавцем за Договором купівлі-продажу до дати платежу місяця, в якому відбулася передача предмета лізингу лізингоодержувачу.

6.4.3.1. другий і всі наступні періодичні лізингові платежі складаються із:

а) відшкодування вартості предмета лізингу;

б) винагорода лізингодавця.

Кожний періодичний лізинговий платіж лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати не пізніше дати вказаної в Додатку №2. Вказана в цьому пункті дата є датою нарахування кожного чергового лізингового платежу для цілей податкового обліку (п. 6.6. Договору №3549-FL).

2. У Додатку №1 до Договору №3549-FL сторони погодили Специфікацію, згідно якої визначено предмет лізингу:

-1) сівалка точного висіву Great Plains YP-1625 (16 рядна), в кількості 2 (дві) шт; позиційна ціна, доларів США в т.ч. ПДВ - 160 000, 00; по-позиційна ціна, грн, в т.ч. ПДВ 4 185 600, 00 грн; загальна вартість, грн. в т.ч. ПДВ - 8 371 200, 00 грн.

Місце передачі предмета лізингу: 11423, Житомирська обл., Народицький р-н, с. Латаші, вул. Леніна, 2 (а.с. 25).

3. 06.06.2018 сторони склали Акт приймання-передачі до Договору фінансового лізингу №3549-FL на підтвердження фізичної передачі лізингоодержувачу наступну техніку, яка становить предмет лізингу відповідно до Договору фінансового лізингу №3549-FL, а саме:

1) сівалка точного висіву Great Plains YP-1625 (16 рядна) серійний номер GP-A8078Q, рік випуску 2017 в кількості 1 (одна); по-позиційна ціна предмета лізингу, грн в т.ч. ПДВ - 4 186 400, 00; загальна вартість предмета лізингу грн., в т.ч. ПДВ 4 186 400, 00 грн;

2) сівалка точного висіву Great Plains YP-1625 (16 рядна) серійний номер GP-A8080Q, рік випуску 2017 в кількості 1 (одна); по-позиційна ціна предмета лізингу, грн в т.ч. ПДВ - 4 186 400, 00; загальна вартість предмета лізингу грн., в т.ч. ПДВ 4 186 400, 00 грн;

Загальна вартість предмета лізингу за Договором фінансового лізингу, грн, в т.ч. ПДВ - 8 372 800, 00 грн;

Курс гривні до долару США, встановлений Національним банком України становить: 1 долар США = 26.156210 грн.

Лізингоодержувач цим підтвердив фактичне приймання вищевказаного предмета лізингу в стані та комплектності відповідно до Специфікації (включаючи витратні матеріали, інструкції, аксесуари). Разом з предметом лізингу передалася технічна документація (а.с. 10).

4. У Додатку №2 до Договору №3549-FL сторони погодили графік сплати лізингових платежів в якому визначено перший лізинговий платіж, який складався з авансового платежу та комісії за організацію, а також періодичні лізингові платежі, які складалися з відшкодування вартості предмету лізингу та винагороди (а.с. 25 зворот - 26).

5. 06.06.2018 сторони уклали Додаткову угоду №1 до Договору фінансового лізингу №3549-FL в якому внесли зміни в Додатки №№1,2 Договору №3549-FL та виклали їх у новій редакції.

6. У Додатку №1 до Додаткової угоди №1 сторони погодили Специфікацію, а саме предмет лізингу:

1) сівалка точного висіву Great Plains YP-1625 (16 рядків), в кількості 2 (дві); позиційна ціна, доларів США, в т.ч. ПДВ - 160 000, 00; по-позиційна ціна, грн, в т.ч. ПДВ - 4 185 400, 00 грн; загальна вартість грн, в т.ч. ПДВ - 8 372 800,00 грн.

Місце передачі предмета лізингу: 11423, Житомирська обл., Народицький р-н, с. Латаші, вул. Леніна, 2 (а.с. 29).

7. У Додатку №2 до Додаткової угоди №1 сторони графік сплати лізингових платежів та який складався з першого лізингового платежу - авансовий платіж та комісія за організацію; періодичних лізингових платежів, які включали відшкодування вартості предмета лізингу та винагорода (а.с. 30 та зворот).

8. 19.09.2019 між ТОВ "ОПТ Лізинг" (як лізингодавцем), ТОВ "Зірка-Полісся" (як колишній лізингоодержувач) та ТОВ "Екоагроферма" (лізингоодержувач) уклали Додаткову угоду №2 до Договору №3549-FL, згідно якого сторони погодили, що на підставі ст. 520-522 ЦК України сторони домовилися змінити в Договорі лізингодержувача з ТОВ "Зірка-Полісся" на ТОВ "Екоагроферма", на що лізингодавець надав свою згоду шляхом укладення цієї Додаткової угоди.

У п. 2 вказаної Додаткової угоди №2 зазначено, що з момент укладення даної Додаткової угоди ТОВ "Екоагроферма" стає лізингоодержувачем за Договором і до нього переходять всі права та обов`язки лізингоодержувача, що передбачені Договором, а у лізингодавця виникають права вимоги за Договором до цього лізингоодержувача. При цьому, лізингоодержувач має право висунути проти вимог лізингодавця всі заперечення, що грунтуються на відносинах між лізингодавцем та колишнім лізингоодержувачем за Договором (а.с. 31).

9. У Додатковій угоді №3 від 04.01.2023 до Договору №3549-FL у п. 17 сторони вказали, що лізингоодержувач визнає, що на дату укладення даної Додаткової угоди має прострочену заборгованість за періодичними лізинговими платежами в розмірі 1 146 424, 37 грн, яку зобов`язався сплатити в строки та сумах, що визначені в таблиці №1.

Згідно Додатку №1 до Додаткової угоди №3 сторони уклали графік сплати лізингових платежів (а.с. 32-35).

10. 10.05.2023 сторони уклали Додаткову угоду №4 до Договору №3549-FL, у якій вказали про те, що лізингоодержувач визнає, що на дату укладення даної Додаткової угоди має прострочену заборгованість за періодичними лізинговими платежами в розмірі 1 377 194, 22 грн, яку зобов`язується сплатити, в таблиці №1 графік погашення заборгованості на суму 1 377 194, 92 грн.

Згідно Додатку №1 до Додаткової угоди №4 до Договору №3549-FL сторони уклали графік сплати лізингових платежів (а.с. 36-38).

11. 31.07.2023 за №483/07/23-ю Позивач надіслав відповідачу повідомлення про наявність заборгованості щодо сплати лізингових платежів що стали підставою для розірвання Договору №3549-FL з 10.08.2023, одночасно вимагав протягом 10 (десяти) робочих днів з дня припинення (розірвання) цього договору повернути предмет лізингу лізингодавцю (а.с. 39-40).

12. Позивач звернувся з позовом про примусове стягнення з Відповідача сплати простроченої заборгованості періодичних платежів з винагороди на суму 586 680, 61 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

1. Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (тут і далі за текстом - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 2 статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (тут і далі за текстом - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

2. Відповідно до частини 1 статті 292 ГК України визначено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

За приписами частин 2 та 3 статі 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За своєю правовою природою відносини лізингу передбачають право лізингоодержувача користуватися предметом лізингу, тобто містять елементи договору оренди (найму), у яких користування предметом оренди є платним, тож узгоджене сторонами регулювання не суперечить змісту лізингових відносин, за якими лізингоодержувачу майно надається у виключне користування на визначений термін, та положенням законодавства.

У статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997 за №723/97-ВР (в редакції, чинній станом на дату виникнення правовідносин) (тут і далі за текстом - Закон від 16.12.1997) визначено, що фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У п.1-3 ст. 6 Закону від 16.12.1997 (в редакції, чинній станом на дату виникнення правовідносин) визначено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 вказаного Закону (в редакції, чинній станом на дату виникнення правовідносин) визначено, що лізингоодержувач зобов`язаний, зокрема, своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Статтею 16 Закону від 16.12.1997 (в редакції, чинній станом на дату виникнення правовідносин) визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Отже, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі №904/5726/19/, лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) водночас, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів.

Судом встановлено, що Відповідач (лізингоодержувач) не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за Договором №3549-FL, у зв`язку із чим Позивач (лізингодавець) у досудовому порядку скористався своїм правом на відмову від вказаного договору та просив погасити заборгованість за договором і повернути предмет лізингу відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Предметом цього позову є вимога Позивача про наявність/відсутність підстав для стягнення з Відповідача простроченої заборгованості за періодичними лізинговими платежами з винагороди на суму 586 680, 61 грн.

Суд констатує, що сторони у п. 6.4. Договору №3549-FL передбачили склад та структуру лізингових платежів.

4. Суд зазначає, що положеннями статті 3 ЦК України закріплено загальні засади цивільного законодавства: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Водночас, згідно з положеннями статей 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, статтею 629 ЦК України закріплено фундаментальний принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

З урахуванням зазначеного, добросовісність має бути принципом здійснення господарської діяльності для обох контрагентів договору. Договір лізингу має свій порядок розрахунків, набуття права власності на об`єкт лізингу та інші умови, які притаманні саме цьому виду договору. А тому сторони підписуючи договір погоджуючись з усіма його умовами, мають усвідомлювати всі ризики виконання чи невиконання укладеного договору, їх вплив на підприємницьку діяльність, до того ж особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

5. Згідно розрахунку Позивача, заборгованість по сплаті лізингового платежу в частині його винагороди складає суму 586 680, 61 грн.

Ураховуючи викладене, вимоги про стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів в частині винагороди за Договором №3549-FL підлягають задоволенню в повному обсязі.

6. Згідно із частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник, зокрема, щодо вчинення боржником дій, які мають наслідком припинення зобов`язання, у випадку, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

З урахуванням наведеного, Позивач довів обґрунтованість позовних вимог, тоді яку Відповідач не спростував їх.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоагроферма" (вул. Гагаріна, буд. 4, с. Латаші, Коростенського району, Житомирської області, 11423, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (вул. Жилянська, буд. 43, м. Київ, 01033, ):

- 586 680,61грн основного боргу;

- 7 040,17грн судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.07.24

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам через (Ел. суд)