ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2024 р. Справа № 914/519/23

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:

від прокуратури Максимовська С.С.

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Культурне рибне господарство Яворівське від 08 квітня 2024 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 12 березня 2024 року (підписане 20.03.2024), суддя Козак І.Б.

у справі №914/519/23

за позовом Заступника керівника Львівської обласної прокуратури, м. Львів

в інтересах держави в особі:

позивача Новояворівської міської ради, м. Новояворівськ, Львівська область

до відповідача Приватного підприємства Культурне рибне господарство Яворівське, с. Прилбичі, Яворівський район, Львівська область

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом її повернення

в с т а н о в и в :

08 лютого 2023 року Заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом, заявленим в інтересах держави в особі Новояворівської міської ради до відповідача Приватного підприємства «Культурне рибне господарство «Яворівське» про усунення перешкод у здійсненні Новояворівською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду водосховища «Великий Гноєнець», площею 71,5152 га, що розташована за межами села Терновиця Яворівського району, Львівської області на території земель Новояворівської міської ради, шляхом її повернення Приватним підприємством «Культурне рибне господарство «Яворівське» Новояворівській міській раді.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01 серпня 2023 року позов прокурора залишено без розгляду.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10 жовтня 2023 року у справі №914/519/23 апеляційну скаргу Заступника керівника Львівської обласної прокуратури задоволено, ухвалу Господарського суду Львівської області від 01 серпня 2023 року у справі №914/519/23 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Господарського суду Львівської області.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12 березня 2024 року у справі №914/519/23 позов задоволено в повному обсязі. Суд вирішив усунути перешкоди у здійсненні Новояворівською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду водосховища «Великий Гноєнець», площею 71,5152 га, що розташована за межами села Терновиця Яворівського району, Львівської області на території земель Новояворівської міської ради, шляхом її повернення Приватним підприємством «Культурне рибне господарство «Яворівське» Новояворівській міській раді.

Рішення суду мотивоване тим, що позовна вимога прокурора про повернення відповідачем Новояворівській міській раді земельної ділянки площею 71,5152 га відповідає критерію належності способу захисту порушеного права, є правомірно заявленою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Так, судом у рішенні встановлено, що відповідач займається рибним господарством на спірній земельній ділянці водного фонду комунальної власності, використовуючи водний об`єкт без укладення договору оренди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Приватне підприємство «Культурне рибне господарство «Яворівське» звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12 березня 2024 року у справі №914/519/23 та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Зокрема, зазначає про неефективність обраного прокурором способу захисту, оскільки повернення земельної ділянки водного фонду не є підставою для анулювання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів шляхом промислового вилову та не призведе до заборони здійснення відповідачем господарської діяльності. Крім цього, апелянт наголошує, що користується земельними ділянками, серед яких і спірна, на підставі договору оренди земельної ділянки від 05 червня 2003 року, який є автоматично поновленим, не є розірваним та залишається чинним. Поряд з тим, скаржник зазначає, що він є правонаступником ТОВ «Будексім» згідно з розподільчим балансом, зокрема, в частині майна, прав та обов`язків, які виникають з договору оренди від 05 червня 2003 року. Також звертає увагу суду, що у 2023 році рішенням Новояворівської міської ради надано відповідачу дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, відтак, у відповідача були легітимні очікування щодо оформлення земельної ділянки, а позивачем вживалися заходи на усунення порушень, відтак, вважає позов прокурора передчасним.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що належним способом захисту у цьому спорі є саме звернення до суду з негаторний позовом. Крім цього, наголошує, що відповідач не сплачує жодні орендні платежі, про що у матеріалах справи наявна інформація з податкового органу; а між позивачем та відповідачем немає жодних договірних відносин, що також і підтверджується зверненням відповідача у 2023 році до Новояворівської міської ради щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою з метою оформлення права оренди. Одночасно звертає увагу, що договір оренди землі від 05.06.2003 року не міг бути продовжений по цей час автоматично без укладення жодної додаткової угоди. Доводи апелянта про правонаступництво ТОВ «Будексім» в частині права оренди, вважає такими, що суперечать ст.8-1 ЗУ «Про оренду землі», чинній на час правонаступництва.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14 травня 2024 року розгляд справи призначено на 03 червня 2024 року.

Ухвалою суду від 03 червня 2024 року розгляд справи за клопотанням відповідача відкладено на 24 червня 2024 року.

Ухвалою суду від 24 червня 2024 року розгляд справи за клопотанням відповідача повторно відкладено в межах розумного строку на 08 липня 2024 року.

Прокурор в судовому засіданні 08 липня 2024 року проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, за межами села Терновиця Яворівського району Львівської області на території колишньої Терновицької сільської ради (на цей час Новояворівської міської ради) розташоване водосховище «Великий Гноєнець» або «Терновиця» руслового типу із регульованим водотоком річки Великий Гноєнець (басейн Балтійського моря: р.Шкло р.Сян).

Розпорядженням Голови Яворівської районної державної адміністрації №338 від 22 травня 2003 року «Про передачу в оренду земель водного фонду (водоймищ) Товариству з обмеженою відповідальністю «Будексім»» передано ТОВ «Будексім» в оренду терміном на 5 років земельні ділянки водного фонду (водоймищ) загальною площею 180,6 га для риборозведення та рекреаційних потреб, в тому числі 92,58 га за рахунок земель запасу Терновицької, 35,11 га Бердихівської та 52,91 га Прилбичівської сільських рад.

05 червня 2003 року між Яворівською РДА та ТзОВ «Будексім» укладено договір оренди земельної ділянки, що знаходиться: Львівська область, Яворівський район, територія Бердихівської (35,11 га), Прилбичівської (52,91 га), Терновицької (92,58 га) сільських рад Яворівського р-ну Львівської обл. Земельна ділянка надається на умовах оренди строком на п`ять років для риборозведення (спортивного і промислового вилову) та рекреаційних потреб.

Поряд з тим, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 10 червня 2010 року у справі №20/73 зобов`язано Яворівську РДА поновити ТзОВ «Будексім» договір оренди земельної ділянки від 05.06.2003 на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені договором від 05.06.2003.

Розпорядженням Голови Яворівської РДА №321 від 12 липня 2010 року «Про поновлення договору оренди земельної ділянки ТОВ «Будексім» від 05.06.2003» (пункт 2) доручено начальнику юридичного відділу апарату райдержадміністрації Ребішу П.П. підготувати до укладання договір оренди земельної ділянки згідно з чинним законодавством на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені договором від 05.06.2003.

Судом встановлено, що такий договір укладено не було, протилежне сторонами не доведено.

01 листопада 2011 року створено Приватне підприємство «Культурне рибне господарство «Яворівське» (ідентифікаційний код 37942757).

Рішенням №1 від 01 листопада 2011 року засновником ПП «Культурне рибне господарство «Яворівське» затверджено Статут, згідно з яким, Приватне підприємство «Культурне рибне господарство «Яворівське» створене внаслідок виділу згідно розподільчого балансу частини майна, прав та обов`язків зі складу ТзОВ «Будексім» (ідентифікаційний код юридичної особи 30060949) (п.1.1 Статуту).

У 2013 році за замовленням ПП «Культурне рибне господарство «Яворівське» Львівським обласним виробничим управлінням водних ресурсів розроблено проект Правила експлуатації водосховища «Великий Гноєнець» («Терновиця») на території Яворівського району Львівської області, де орендарем зазначено ПП «Культурне рибне господарство «Яворівське».

Відповідно до паспорта водного об`єкта, погодженого Державним агентством водних ресурсів України 07.12.2017, загальна площа водосховища становить 71,5152 га, таке розташоване за 0,6 км від північних околиць с. Терновиця Яворівського району Львівської області. Вказаний паспорт розроблено на замовлення Яворівського ВО «Сірка» для виробничих потреб підприємства (забезпечення технічною водою).

09 лютого 2018 року Державним агентством рибного господарства України погоджено ПП «КРГ «Яворівське», розроблений Львівською дослідною станцією Інституту рибного господарства НААН України, режим рибогосподарської експлуатації зазначеного водосховища.

05 листопада 2018 року Управлінням Державного агентства рибного господарства у Львівській області Приватному підприємству «КРГ «Яворівське» надано дозвіл №015 на спеціальне використання водних біоресурсів шляхом промислового вилову риби, терміном на 5 років

Відповідно до поданої звітності упродовж 2019-2021 років об`єм виловленої риби ПП «КРГ «Яворівське» становив 0,135 тон, 2,25 тон та 3,805 тон відповідно.

Як вбачається з листа Новояворівської міської ради від 26.12.2022 №4638/10, вказана рада не приймала рішень щодо погодження, розробки та затвердження документації із землеустрою та нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки. Поряд з цим, рада не приймала рішень щодо передачі вказаного водного об`єкта в оренду.

На скерований до Головного управління ДПС у Львівській області запит щодо надання відповідачем у даній справі податкової звітності з плати за землю, як платником податку за 2019 - 2022 роки, отримано відповідь від 30 січня 2023 року про те, що звітність підприємством протягом вказаного періоду не подавалась, відповідні платежі до бюджету не сплачувались.

Державна екологічна інспекція у Львівській області повідомила прокуратуру листом №07-326 від 01.02.2023 про те, що на спірному водному об`єкті перевірки не проводилися.

Львівська обласна військова адміністрація листом №5120-23 від 06.02.2023 повідомила про відсутність прийнятих рішень щодо розпорядження вказаним водним об`єктом, а відповідно і спірною земельною ділянкою під ним.

08 лютого 2023 року Заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі Новояворівської міської ради до Приватного підприємства «Культурне рибне господарство «Яворівське» про усунення перешкод у здійсненні Новояворівською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду водосховища «Великий Гноєнець», площею 71,5152 га, що розташована за межами села Терновиця Яворівського району, Львівської області на території земель Новояворівської міської ради, шляхом її повернення Приватним підприємством «Культурне рибне господарство «Яворівське» Новояворівській міській раді.

Поряд з тим, судом встановлено, що 16 лютого 2023 року Новояворівська міська рада прийняла рішення №2191 від 16 лютого 2023 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) водосховища «Великий Гноєнець» в межах Новояворівської міської ради орієнтовною площею 72 га».

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Новояворівської міської ради:

Частинами 1, 3 ст.4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 ст.53 ГПК України).

Слід зазначити, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Звертаючись до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави, в особі Новояворівської міської ради, прокурор зазначає про необхідність захисту таких, оскільки вказаний орган не вчиняв відповідних дій, спрямованих на захист інтересів держави.

Порушення інтересів держави у спірному випадку полягає у користуванні відповідачем земельною ділянкою комунальної власності в межах водного об`єкта площею 71,5152 га без будь-яких правових підстав (без укладення договору оренди та сплати орендної плати). Поряд з тим, прокурор зазначає, що Новояворівською міською радою не вживалися будь-які заходи на усунення порушень.

Судом встановлено, що прокурор неодноразово звертався до Новояворівської міської ради та повідомляв про виявлені порушення, зокрема листом вих.№15/1-1790 вих-22 від 16 грудня 2022 року, листом вих.№15/1-130вих-23 від 03 лютого 2023 року.

З позовною заявою прокурор звернувся до місцевого господарського суду 08 лютого 2023 року.

Відтак, прокурор належним чином обґрунтував наявність підстав, передбачених статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру», для звернення до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі Новояворівської міської ради, з огляду на що, судом першої інстанції правомірно прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено спір по суті.

Щодо суті спору:

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (ч.1 ст.13 Конституції України).

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться (ч.ч.1,2 ст.79 ЗК України).

Відповідно до ст.6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.

До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів (ч.1 ст.58 ЗК України, ст.4 ВК України).

Поряд з тим, згідно з ст.1 ВК України рибогосподарський водний об`єкт це водний об`єкт (його частина), що використовується для рибогосподарських цілей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.48 ВК України спеціальним водокористуванням є забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства (ч.ч.1,2 ст.49 ВК України).

Згідно з ч.1 ст.51 ВК України у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт (ч.3 ст.51 ВК України).

Згідно з ч.4 ст.51 ВК України водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.51 ВК України надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. Водні об`єкти надаються в користування на умовах оренди без обмеження права загального водокористування, крім випадків, визначених законом.

Частинами 13, 17, 20 ст.51 ВК України передбачено, що умови використання водних об`єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди визначаються у договорі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом. Передача орендарем права на оренду водного об`єкта іншим суб`єктам господарювання забороняється. Надання частин рибогосподарських водних об`єктів, рибогосподарських технологічних водойм, акваторій (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України в користування для цілей аквакультури регулюються Законом України "Про аквакультуру".

В силу положень ч.3 ст.36 ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» надання у користування рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) місцевого значення для провадження рибогосподарської діяльності здійснюється відповідно до закону.

Статтею 85 ВК України передбачено, що порядок надання земель водного фонду у користування та припинення користування ними встановлюється земельним законодавством.

Згідно з ч.ч.4,5 ст.59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно- оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК України).

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу (ч.1 ст.124 ЗК України).

Відповідно до ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 24 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у т.ч. земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).

Так, судом встановлено, що відповідач, всупереч наведеним вище вимогам законодавства, використовує земельну ділянку комунальної власності, яка не є сформованою у відповідності до чинного законодавства, з розташованим на ній водним об`єктом водосховище «Великий Гноєнець» (вид спеціального використання промисловий вилов риби згідно Режиму рибогосподарської експлуатації) без укладення відповідного договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом та без сплати орендної плати та таке використання.

Щодо доводів скаржника про неефективний спосіб захисту, колегія суддів зазначає. що такі доводи правомірно спростовано в оскаржуваному рішенні, враховуючи наступне:

В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зважаючи, що правопорушення є таким, що триває у часі, власник майна може звернутися за захистом свого права протягом всього часу, поки воно триває.

Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним.

Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними.

Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник). Відповідачем у негаторному позові є особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати правомірне користування чи розпорядження майном.

Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до майна та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц зазначає, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст.59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду наведені у постанові від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, у п.70 постанови від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, у п.80 постанови від 12.06. 2019 року у справі № 487/10128/14-ц та у п.96 постанови від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України розглядається, як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Позовна вимога - зобов`язати повернути земельну ділянку, розглядається як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (п.71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, п.96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, п.97 постанови від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц).

Щодо тверджень скаржника про наявність у нього Дозволу №015 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 05 листопада 2018 року, колегія суддів звертає увагу, що такий дозвіл не свідчить про наявність правової підстави на використання спірної земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом (договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом).

Щодо посилань апелянта на договір оренди земельної ділянки від 05 червня 2003 року, укладений між Яворівською районною державною адміністрацією (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будексім» (орендарем), за умовами якого, орендодавець передав орендарю в тимчасове користування на правах оренди земельну ділянку існуючих водоймищ загальною площею 180,6 га; місце розташування земельної ділянки: Львівська область, Яворівський район, територія Бердихівської (35,11 га), Прилбичівської (52,91 га), Терновицької (92,58 га) сільських рад Яворівського району Львівської області; строком на п`ять років для риборозведення (спортивного і промислового вилову) та рекреаційних потреб, колегія суддів зазначає наступне:

Як встановлено судом вище, рішенням Господарського суду Львівської області від 10 червня 2010 року у справі №20/73 зобов`язано Яворівську РДА поновити ТзОВ «Будексім» договір оренди земельної ділянки від 05.06.2003 на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені договором від 05.06.2003.

За інформацією Яворівської РДА від 21.04.2023, на виконання вищевказаного рішення суду, розпорядженням Голови Яворівської РДА №321 від 12 липня 2010 року «Про поновлення договору оренди земельної ділянки ТОВ «Будексім» від 05.06.2003» (пункт 2) доручено начальнику юридичного відділу апарату райдержадміністрації Ребішу П.П. підготувати до укладання договір оренди земельної ділянки згідно з чинним законодавством на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені договором від 05.06.2003.

Судом встановлено, що такий договір укладено не було, протилежне сторонами не доведено. Докази про поновлення (укладення) вказаного договору на наступний 5-ти річний строк у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, в силу ст.33 ЗУ «Про оренду землі» такий договір не міг бути продовжений по даний час автоматично без укладення відповідної додаткової угоди.

Щодо тверджень апелянта про те, що він є правонаступником ТОВ «Будексім» в частині права оренди за договором оренди землі від 05 червня 2003 року, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про безпідставність таких, оскільки в силу положень ст.8-1 ЗУ «Про оренду землі» в редакції, чинній на час створення юридичної особи відповідача, право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу.

Відтак, ТОВ «Будексім» не могло передати право оренди земельної ділянки комунальної власності виділеній з нього юридичній особі (Приватному підприємству «Культурне рибне господарство «Яворівське»). Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №918/119/21.

Поряд з тим, колегія суддів звертає увагу, що станом на час створення юридичної особи відповідача (01.11.2011) договір оренди земельної ділянки від 05 червня 2003 року не був переукладений на новий строк, тобто право оренди ТОВ «Будексім» не було належним чином оформлене.

Більше того, у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано суду доказів виконання вказаного договору (сплати орендної плати у відповідності до розділу 2 договору).

З наведеного вбачається, що твердження відповідача про правомірне використання спірної земельної ділянки з розташованим на ній водним об`єктом на підставі договору оренди земельної ділянки від 05 червня 2003 року, є необґрунтованими та безпідставними.

Прийняття Новояворівською міською радою, після звернення прокурора до суду з цим позовом, рішення №2191 від 16 лютого 2023 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) водосховища «Великий Гноєнець» в межах Новояворівської міської ради орієнтовною площею 72 га» не спростовує позовних вимог прокурора про використання відповідачем земельної ділянки без належного оформлення права користування. Більше того, у вказаному рішенні зазначено, що дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою надано відповідачу з метою оформлення права оренди.

Щодо тверджень відповідача про те, що у власності останнього перебувають гідротехнічні споруди, колегією суддів встановлено, що три гідротехнічні споруди, що належать відповідачу, знаходяться поза межами спірної земельної ділянки, а саме: на водосховищі «Малий Гноєнець», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків місцевого господарського суду. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 12 березня 2024 року у справі №914/519/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства «Культурне рибне господарство «Яворівське» без задоволення.

Матеріали справи №914/519/23 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 15 липня 2024 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.