ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2024 Справа № 917/505/24

за позовною заявою ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ (ел. пошта , адреса Україна, 36014, Полтавська обл., місто Полтава, ВУЛИЦЯ СОБОРНОСТІ, будинок 45, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Залізниця Полтавщини» (адреса 36021, м. Полтава, вул.Залізна, будинок 16, кв. 3, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Полтавське обласне комунальне виробничо-комерційне підприємство «Полтавапаливо» (36039, м. Полтава, пров. Всіхсвятський, буд. 2а, )

про витребування з незаконного володіння майна,

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

від позивача: Фурманов О.В.

від відповідача: Остапенко І.О.

від третьої особи: не з`явився

ПОЛТАВСЬКА ОБЛАСНА РАДА звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Залізниця Полтавщини» про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Залізниця Полтавщини» () на користь власника - територіальних громад сіл, селищ, міст Полтавської області в особі Полтавської обласної ради (), нерухоме майно - виробничий будинок з господарськими (допоміжніми) будівлями та спорудами, що розташований за адресою Полтавська область, Решетилівський р., сщ. Покровське, вул. Степова, будинок № 37, до якого входять наступні складові частини: блок допоміжного господарства з автовагами, А-1 загальною площею - 374,5 кв.м; склад ПММ, Б-1 загальною площею - 2,2 кв.м; вбиральня (переносна), В; огорожа, 1; ворота, 2; ворота, 3; ємність (підземна), 4; ємність (підземна), 5; ємність (підземна), 6; ворота, 7; підвищений шлях, 8; під`їздна колія, 9; ворота, 10; ворота, 11; пожежний резервуар, 12.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2024р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою від 29.03.2024р. суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 25.04.24, запропонувати відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов; позивачу - подати суду відповідь на відзив в строк до 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов. Судом залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Полтавське обласне комунальне виробничо-комерційне підприємство «Полтавапаливо».

24.04.24 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

Ухвалою від 25.04.2024р. суд постановив відкласти підготовче засідання на 09.05.2024, запропонувати учасникам справи вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження.

Ухвалою від 09.05.2024р. суд постановив відкласти підготовче засідання на 16.05.2024, запропонувати учасникам справи вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження.

16.05.24 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив, зокрема, поновити строк на подання відзиву на позовну заяву Полтавської обласної ради до ТОВ «Залізниця Полтавщини» про витребування майна з чужого незаконного володіння, як такий, що пропущений з поважних підстав.

Також, 16.05.24 від відповідача надійшло клопотання про об`єднання в одне провадження справ № 917/505/24 та № 917/2100/23.

Ухвалою від 16.05.2024р. суд постановив клопотання відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку для надання відзиву по справі задовольнити, поновити відповідачу строк для подання вказаного відзиву, відкласти підготовче засідання на 25.06.2024 р.

27.05.24 від позивача надійшли заперечення на клопотання про об`єднання в одне провадження справ № 917/505/24 та № 917/2100/23.

18.06.24 від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні 25.06.24 суд розглянув наявні клопотання та дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення (обгрунтування наведені в ухвалі від 25.06.24)

Інші заяви чи клопотання сторони не подавали.

У підготовчому засіданні, 25.06.2024р., судом здійснено дії та з`ясовані всі питання, передбачені ст.ст.177, 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 25.06.2024 суд постановив закрити підготовче провадження у справі № 917/505/24, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 09.07.24.

В судовому засіданні 09.07.24 суд заслухав вступне слово представників позивача стосовно вимог заявленого позову та відповідача стосовно заперечень проти позову, з`ясував обставини справи та дослідив докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 09.07.24 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

09.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євробіт» та Полтавським обласним комунальним виробничо-комерційним підприємством «Полтавапаливо» (далі ПОКВКП «Полтавапаливо») укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги. За його умовами ПОКВКП «Полтавапаливо» отримало у користування строком на один місяць, з дати підписання договору, кошти в сумі 1 890 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.08.2020 року у справі №917/1150/20, в межах якої розглядалися вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробіт" до Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства "Полтавапаливо" про стягнення зазначеної суми, затверджено мирову угоду, за змістом якої Третя особа зобов`язалася в строк до 01.10.2020 року погасити ТОВ "Євробіт" означену заборгованість в розмірі 1 890 000,00 грн., зокрема, шляхом передачі у його власність нерухомого майна, яке перебуває на балансі, оперативному управлінні Третьої особи та має відповідну оціночну вартість.

Конкретний перелік об`єктів нерухомого майна, які мали бути передані в рахунок погашення грошових зобов`язань в мировій угоді не було визначено, проте було узгоджено шляхом відповідного листування між зазначеними особами.

На виконання мирової угоди у власність ТОВ «Євробіт» було передано об`єкти нерухомого майна, що належать територіальним громадам сіл, селищ, міст Полтавської області в особі Полтавської обласної ради, а саме:

- нежитлові будівлі та споруди Кременчуцького паливного складу, що розташовані за адресою: Полтавська обл., Кременчуцький р-н, м. Кременчук, вул. Профспілкова, буд. № 2;

- нежитлові будівлі та споруди Козельщинського паливного складу, що розташовані за адресою: Полтавська область, Козельщинський район, с. Лутовинівка, вул.Курченко Надії, будинок 11-А;

- нежитлові будівлі та споруди Машівського паливного складу, що розташовані за адресою: Полтавська область, Машівський район, село Селещина, вулиця Хмельницького Б., будинок 1;

- нежитлові будівлі та споруди Лубенського паливного складу, що розташовані за адресою: Полтавська обл., м. Лубни, вул. Індустріальна, буд. № 7;

- нежитлові будівлі та споруди Решетилівського паливного складу, що розташовані за адресою: Полтавська обл., Решетилівський р., сщ.Покровське, вул. Степова, будинок № 37;

- нежитлові будівлі та споруди Полтавського паливного складу , що розташовані за адресою: (м. Полтава, вул. Яківчанська, буд. № 5).

Предметом спору є нежитлові будівлі та споруди Решетилівського паливного складу, що розташовані за адресою: Полтавська обл., Решетилівський р., сщ.Покровське, вул. Степова, будинок № 37.

При розгляді справи ні відповідач, ні третя особа не спросовували факт, що вказане нерухоме майно було передано у власність ТОВ «Євробіт» на виконання мирової угоди.

Зокрема до об`єкта нерухомого майна - виробничий будинок з господарськими (допоміжніми) будівлями та спорудами, що розташований за адресою Полтавська область, Решетилівський р., сщ. Покровське, вул. Степова, будинок № 37, увійшли наступні складові частини: блок допоміжного господарства з автовагами, А-1 загальною площею - 374,5 кв.м; склад ПММ, Б-1 загальною площею - 2,2 кв.м; вбиральня (переносна), В; огорожа, 1; ворота, 2; ворота, 3; ємність (підземна), 4; ємність (підземна), 5; ємність (підземна), 6; ворота, 7; підвищений шлях, 8; під`їздна колія, 9; ворота, 10; ворота, 11; пожежний резервуар, 12.

Право власності на Решетилівський паливний склад за ТОВ «Євробіт» зареєстровано 05.11.2020 Державним реєстратором Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області Зеленцовою Ольгою Олександрівною. Підставою для державної реєстрації визначено: технічний паспорт, серія та номер: 37619, виданий 02.11.2020, видавник: ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»; відомість інвентаризації основних засобів, серія та номер: б/н, виданий 28.10.2020, видавник: ПОКВКП «Полтавапаливо» та ТОВ «Евробіт»; довідка, серія та номер: 02-23/572, видана 28.10.2020, видавник: Покровська сільська рада; мирова угода, затверджена ухвалою суду, серія та номер: б/н, видана 21.08.2020, видавник: ПОКВКП «Полтавапаливо» та ТОВ «Евробіт»; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 20.10.2020, видавник: ПОКВКП «Полтавапаливо» та ТОВ «Евробіт»; ухвала суду, серія та номер: 917/1150/20, видана 25.08.2020, видавник: Господарський суд Полтавської області.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 року ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.08.2020 у справі №917/1150/20, якою було затверджено вищезазначену Мирову угоду - скасовано за мотивами того, що положення про задоволення вимог кредитора шляхом відчуження на його користь нерухомого майна територіальних громад сіл, селищ, міст Полтавської області - порушувало права цієї громади в особі Полтавської обласної ради, яка відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" уповноважена розпоряджатися майном комунальної форми власності.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 у справі № 917/1429/21, рішення Господарського суду Полтавської області від 07.12.2021 у справі №917/1429/21 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов Полтавської обласної ради задоволено повністю. Визнано недійсним договір про надання поворотної фінансової допомоги від 09.06.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євробіт» та Полтавським обласним комунальним виробничо-комерційним підприємством «Полтавапаливо».

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що після скасування ухвали суду про затвердження мирової угоди, на підставі якої вносилися відомості до реєстру щодо права власності Відповідача, останній продовжив обліковуватись власником спірного майна та встиг відчужити іншим особам п`ять з шести об`єктів третім особам, в тому числі і спірний - виробничий будинок з господарськими (допоміжніми) будівлями та спорудами, що розташований за адресою Полтавська область, Решетилівський р., сщ. Покровське, вул. Степова, будинок № 37.

Позивач наполягає, що державним реєстратором, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі документів, які в подальшому скасовані в судовому порядку і які не містили інформацію про визначений об`єкт нерухомого майна, внесено відомості про право власності ТОВ «Євробіт». Надалі, намагаючись приховати вказаний об`єкт нерухомого майна ТОВ «Євробіт» на підставі протоколу № 2/21 від 10.11.2021 загальних зборів учасників ТОВ «Євробіт» та актів приймання-передачі нерухомого майна № 9812 та № 9813 від 10.11.2021 здійснило його передачу іншій юридичній особі, засновником якого воно є - Відповідачу (ТОВ «Залізниця Полтавщини»), у володінні якого на даний момент і перебуває.

Обґрунтовуючи обраний ним спосіб захисту в межах заявлених позовних вимог, Позивач вказував, що саме по собі рішення суду про скасування ухвали та затвердженої нею мирової угоди - документа, на підставі якого у Відповідача виникло право власності, не є достатньою підставою для внесення відомостей до Державного реєстру прав про право власності на спірне нерухоме майно територіальних громад сіл, селищ, міст Полтавської області в особі Полтавської обласної ради, оскільки згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" такою підставою має бути саме судове рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Вищезазначене, а також факт неповернення Відповідачем спірного нерухомого майна його власнику стало підставою звернення Позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Позивачем подано такі докази: копії рішення Полтавської обласної ради від 17.11.1998 р. «Про заходи по забезпеченню управління майном спільної власності територіальних громад Полтавської області» (витяг); Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 09.06.2020 р., укладеного між ТОВ «Євробіт» та ПОКВКП «Полтавапаливо»; Статуту ПОКВКП «Полтавапаливо», затвердженого наказом Управління майном обласної ради від 17.08.2016 р.; Мирової угоди між ТОВ «Євробіт» та ПОКВКП «Полтавапаливо» від 21.08.2020; ухвали Господарського суду Полтавської області про затвердження мирової угоди від 25.08.2020 у справі № 917/1150/20; листа ПОКВКП «Полтавапаливо» від 15.09.2020 № 01-1/312; листа-відповіді ТОВ «Євробіт» від 16.09.2020 № 4; Постанови Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021р. у справі № 917/1150/20; Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Інформаційного витягу з opendatabot; висновку про вартість майна; рішення Господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 у справі № 917/1150/20; рішення Господарського суду Полтавської області від 20.12.2022 у справі № 917/1058/22; постанови Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 у справі № 917/1058/22; постанови Касаційного господарського суду від 25.07.2023 у справі № 917/1058/22; рішення Київського районного суду м. Полтави від 20.11.2023 у справі № 552/7838/22; постанови Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 у справі № 917/1429/21; ухвали Касаційного господарського суду від 14.09.2023 у справі 917/1429/21; постанови Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2776цс16; постанови Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14; постанови Верховного Суду України (правовий висновок) від 18.01.2017 у справі № 6-2723цс16; постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.11.19 у справі №914/3224/16; постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16; постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.20218 у справі № 653/1096/16-ц.

Відповідач у відзиві на позов заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що позов поданий неналежним позивачем до добросовісного набувача об`єктів нерухомого майна, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Стосовно судових рішень у справах № 917/1058/22, № 917/1429/21, № 917/1150/20, то ТОВ «Залізниця Полтавщини» не була стороною у вищевказаних судових справах.

Судом досліджено всі докази наявні в матеріалах справи.

Третя особа правом на подачу доказів не скористалася.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При прийнятті рішення зі спору суд враховує наступне.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч.2).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ч.1 ст.330 ЦК України).

Правила ч.1 ст.388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №925/1351/19.

Матеріалами справи, в тому числі судовими рішеннями у справах №917/1058/22, №917/1429/21, № 917/1150/20 підтверджується наступне.

Між ТОВ "Євробіт" (надавач) та Полтавським обласним комунальним виробничим-комерційним підприємством "Полтавапаливо" (отримувач) 09.06.2020 року було укладено договір №5 "про надання поворотної фінансової допомоги".

За умовами договору Третя особа отримала у користування строком на 1 (один) місяць з дати підписання договору кошти в сумі 1 890 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.08.2020 у справі № 917/1150/20, в межах якої розглядалися вимоги ТОВ "Євробіт" до третьої особи про стягнення зазначеної суми, затверджено мирову угоду, за змістом якої Третя особа зобов`язалася в строк до 01.10.2020 погасити ТОВ "Євробіт" означену заборгованість в розмірі 1 890 000,00 грн, зокрема, шляхом передачі у його власність нерухомого майна, яке перебуває на балансі, оперативному управлінні Третьої особи та має відповідну оціночну вартість.

Внаслідок цих дій, у власність ТОВ "Євробіт" було передано об`єкти нерухомого майна, що належать територіальним громадам сіл, селищ, міст Полтавської області в особі Полтавської обласної ради, в т.ч. нежитлові будівлі та споруди Решетилівського паливного складу, що розташовані за адресою: Полтавська обл., Решетилівський р., сщ.Покровське, вул. Степова, будинок № 37. Зокрема до об`єкта нерухомого майна - виробничий будинок з господарськими (допоміжніми) будівлями та спорудами, що розташований за адресою Полтавська область, Решетилівський р., сщ. Покровське, вул. Степова, будинок № 37, увійшли наступні складові частини: блок допоміжного господарства з автовагами, А-1 загальною площею - 374,5 кв.м; склад ПММ, Б-1 загальною площею - 2,2 кв.м; вбиральня (переносна), В; огорожа, 1; ворота, 2; ворота, 3; ємність (підземна), 4; ємність (підземна), 5; ємність (підземна), 6; ворота, 7; підвищений шлях, 8; під`їздна колія, 9; ворота, 10; ворота, 11; пожежний резервуар, 12.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 року ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.08.2020 у справі №917/1150/20, якою було затверджено вищезазначену Мирову угоду - скасовано за мотивами того, що положення про задоволення вимог кредитора шляхом відчуження на його користь нерухомого майна територіальних громад сіл, селищ, міст Полтавської області - порушувало права цієї громади в особі Полтавської обласної ради, яка відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" уповноважена розпоряджатися майном комунальної форми власності.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 у справі № 917/1429/21, рішення Господарського суду Полтавської області від 07.12.2021 року у справі №917/1429/21 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов Полтавської обласної ради задоволено повністю. Визнано недійсним договір про надання поворотної фінансової допомоги від 09.06.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євробіт» та Полтавським обласним комунальним виробничо-комерційним підприємством «Полтавапаливо». Ухвалою Касаційного господарського суду від 25.07.2023 у справі 917/1429/21, закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євробіт» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.06.2023.

Отже, підстави, на яких у ТОВ «Євробіт» виникло право власності, на даний час скасовані і зазначені рішення суду набрали законної сили.

Рішення про відчуження спірного нерухомого майна та основних засобів, що закріплені за Третьою особою на праві господарського відання, могло бути прийнято лише з дозволу Позивача.

Зазначена обставина досліджувалась при розгляді господарської справи №917/1150/20, зокрема, в постанові Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 також встановлений факт відсутності такого погодження, що серед іншого покладено в основу висновку про скасування відповідної ухвали Господарського суду Полтавської області від 25.08.2020.

Обставини, які були встановлені в справах № 917/1150/20, № 917/1429/21, № 917/1058/22 враховуються судом при розгляді даної справи в силу положень ч.4 ст. 75 ГПК України.

Таким чином, факт безпідставного (незаконного) володіння ТОВ "Євробіт" спірним об`єктом обласної комунальної власності підтверджується матеріалами справи та судовими рішеннями.

Однак, ТОВ «Євробіт» встигло відчужити п`ять з шести об`єктів нерухомого майна третім особам, в тому числі і спірний - виробничий будинок з господарськими (допоміжніми) будівлями та спорудами, що розташований за адресою Полтавська область, Решетилівський р., сщ. Покровське, вул. Степова, будинок № 37, до якого входять наступні складові частини: блок допоміжного господарства з автовагами, А-1 загальною площею - 374,5 кв.м; склад ПММ, Б-1 загальною площею - 2,2 кв.м; вбиральня (переносна), В; огорожа, 1; ворота, 2; ворота, 3; ємність (підземна), 4; ємність (підземна), 5; ємність (підземна), 6; ворота, 7; підвищений шлях, 8; під`їздна колія, 9; ворота, 10; ворота, 11; пожежний резервуар, 12.

Наразі, вищезазначені склади перебувають у володінні Товариства з обмеженою відповідальністю «Залізниця Полтавщини».

Відповідач у даній справі отримав спірне майно як внесок засновника від ТОВ «Євробіт».

Наведене визнається відповідачем, який у своєму відзиві підтверджує, що є власником спірного майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 17.11.2021р. на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Євробіт», серії та номер: 2/21, виданий 10.11.2021р., видавник: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Цвітоха Ю.М., акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 9812, 9813, виданий 10.11.2021р., приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Цвітоха Ю.М.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 61642100 від 17.11.2021р. (виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Решетилівський район, сщ. Покровське, вул. Степова, буд. 37 (копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна міститься в матеріалах господарської справи)

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, а також у постановах Верховного Суду від 25.01.2024 у справі №910/18506/20 (910/2564/22), від 17.01.2024 у справі №910/16140/21.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц вказала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Тому для застосування статті 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником нерухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами. Особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача без належної правової підстави.

Як вбачається зі Статуту Полтавське обласне комунальне виробничо-комерційне підприємство «Полтавапаливо» засноване на майні спільної (комунальної) власності територіальних громад сіл, селищ, міст Полтавської області, засновником підприємства є Полтавська обласна рада, власником підприємства є територіальні громади сіл, селищ, міст Полтавської області, в особі Полтавської обласної ради, а майно Підприємства є спільною (комунальною) власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Полтавської області і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Здійснюючи право господарського відання, Третя особа володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому Статуту.

Підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", (далі-Закон) територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, підприємства, установи та організації, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад (ч.4 ст.60 Закону).

За положеннями ч. 5 ст. 60 Закону, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам,… продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження.

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою (ч. 6 ст. 60 Закону).

В ч. 8 ст. 60 Закону визначено, що об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно п.п.19,20 ч.1 ст.43 Закону виключно на пленарних засіданнях обласної ради вирішуються такі питання:

-вирішення за дорученням відповідних рад питань про продаж об`єктів комунальної власності, що забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а також придбання таких об`єктів в установленому законом порядку;

- вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад;

За положеннями ч.5 ст.3 Закону, відчуження майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону.

Таким чином, за Третьою особою спірне нерухоме майно та основні засоби закріплені на праві господарського відання, а власником є територіальна громада Полтавської області в особі Позивача, що також підтверджується рішенням Полтавської обласної ради від 17.11.1998 "Про заходи по забезпеченню управління майном спільної власності територіальних громад Полтавської області". Відповідно до вказаного документу, Полтавська державна виробничо-комерційна фірма "Полтавапаливо", правонаступником якої є Третя особа, належала до спільної власності сіл, селищ і міст Полтавської області, а тому відповідне майно, що обліковується на балансі Третьої особи, знаходиться в комунальній власності.

Наведене спростовує заперечення відповідача щодо неналежного позивача у даній справі, що також підтверджено судами у справах № 917/1058/22 та №917/1429/21, №552/7838/22.

Суд також відхиляє заперечення відповідача стосовно того, що відповідач не був учасником справ №917/1058/22, №917/1429/21, № 917/1150/20 та є добросовісним набувачем спірного майна.

Так, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18, Суд відзначив, що саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Відповідно до частини першої статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).

Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) вказано, що за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15). Цей висновок також був неодноразово підтриманий Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та№ 14-179цс18), та Верховним Судом у постановах від 15 березня 2023 року у справі № 203/4579/17, від 01 березня 2023 року у справі № 367/3799/17.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (у тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 дійшла висновку, що преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків.

Заперечення відповідача не спростовують обґрунтованості позовних вимог та не є підставою для відмови в позові.

Здійснивши аналіз наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами наявність підстав для задоволення позову. Викладені у позовній заяві обставини та правові підстави позову ґрунтуються на матеріальному законі. Обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права передбачений законом і є ефективним.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбаченихзакономі загальними принципами міжнародного прав. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення, серед іншого, за яких обставин майно вибуло із володіння законного власника, поведінка особи, з власності якої майно таке витребовується, правий режим майна, тощо.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини і основоположних свобод стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166 - 168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий, і навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17).

Витребування спірного майна, у даному випадку, переслідує легітимну мету контролю за законним розпорядженням майном комунальної форми власності відповідно до загальних інтересів територіальної громади.

Втручання держави у право відповідача у справі на мирне володіння об`єктами нерухомого майна відповідає критерію законності: витребування здійснюється на підставі норм закону (статті 388 ЦК України) у зв`язку із вибуттям майна поза волею власника (територіальної громади), та без дотримання передбаченого законом порядку відчуження майна комунальної форми власності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

З вищезазначеного вбачається, що порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду - підлягає захисту, оскільки факт безпідставного (незаконного) володіння відповідачем спірними об`єктами обласної комунальної власності підтверджується матеріалами справи.

Розподіляючи судові витрати суд враховує наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 231, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Залізниця Полтавщини» (адреса 36021, м. Полтава, вул.Залізна, будинок 16, кв. 3, ) на користь власника - територіальних громад сіл, селищ, міст Полтавської області в особі Полтавської обласної ради (ел. пошта , адреса Україна, 36014, Полтавська обл., місто Полтава, ВУЛИЦЯ СОБОРНОСТІ, будинок 45, ) нерухоме майно - виробничий будинок з господарськими (допоміжніми) будівлями та спорудами, що розташований за адресою Полтавська область, Решетилівський р., сщ. Покровське, вул. Степова, будинок № 37, до якого входять наступні складові частини: блок допоміжного господарства з автовагами, А-1 загальною площею - 374,5 кв.м; склад ПММ, Б-1 загальною площею - 2,2 кв.м; вбиральня (переносна), В; огорожа, 1; ворота, 2; ворота, 3; ємність (підземна), 4; ємність (підземна), 5; ємність (підземна), 6; ворота, 7; підвищений шлях, 8; під`їздна колія, 9; ворота, 10; ворота, 11; пожежний резервуар, 12.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Залізниця Полтавщини» (адреса 36021, м. Полтава, вул. Залізна, будинок 16, кв. 3, ) на користь Полтавської обласної ради (ел. пошта , адреса Україна, 36014, Полтавська обл., місто Полтава, ВУЛИЦЯ СОБОРНОСТІ, будинок 45, ) 44668,02 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.07.2024

Суддя Киричук О.А.