СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року м. Харків Справа № 917/2166/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Степаненко Лілії Іванівни (вх. №11146П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 23.02.2024 року у справі № 917/2166/23, ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Киричук О.А.), повний текст якого складено 23.02.2024 року

за позовною заявою Акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава

до Фізичної особи - підприємця Степаненко Лілії Іванівни, смт. Семенівка

про стягнення 53 387,84 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 23.02.2024 року у справі № 917/2166/23 позов задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Степаненко Лілії Іванівни на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО 3 % річних у розмірі 10 514,34 грн. та 42 873,50 грн. інфляційних втрат, а також 2684,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Фізична особа - підприємець Степаненко Лілія Іванівна з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 23.02.2024 року у справі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Копії позовної заяви або ухвали господарського суду Полтавської області про відкриття провадження у справі, апелянт не отримувала, що підтверджується роздруківкою сторінки з відображенням вхідних листів на адресу електронної пошти, яка зареєстрована в "Електронному кабінеті" в Єдиній судовій інформаційно- телекомунікаційній системі.

Згідно нормам, зазначеним у Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 року, стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, який виник у період карантину порушує норми матеріального права, оскільки під час карантину штрафні санкції не нараховуються.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2024 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією проти України. Указами Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023 року, №49/2024 від 05.02.2024 року, №271/2024 від 06.05.2024 року відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2024 року клопотання Фізичної особи - підприємця Степаненко Лілії Іванівни про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Степаненко Лілії Іванівни на рішення господарського суду Полтавської області від 23.02.2024 року у справі №917/2166/23; призначено розгляд справи №917/2166/23 за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Степаненко Лілії Іванівни на рішення господарського суду Полтавської області від 23.02.2024 року у справі у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду . Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/;учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; витребувати з господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/2166/23; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Полтавської області від 23.02.2024 року у справі №917/2166/23 зупинено.

08.05.2024 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6415), який долучено до матеріалів справи, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, в обґрунтування якого вказує на те, що рішення господарського суду Полтавської області від 23.02.2024 року у справі № 917/2166/23 було доставлено до "Електронного суду" 26.02.2024 року, що підтверджується карткою руху документа; відповідно до відповіді № 769492 про наявність зареєстрованого "Електронного кабінету" ЄСІТС, Степаненко Лілія Іванівна зареєструвала "Електронний кабінет" 20.06.2023 року; господарський суд Полтавської області під час розгляду справи № 917/2166/23 не допустив порушення норм процесуального права; положеннями пп. 4 п. 3 ч. 2 ст. 242 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги; за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню та вчинення інших дій, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи, беручи до уваги існуючі обставини небезпеки, спричинені збройною агресією проти України, з метою забезпечення утримання учасників судового процесу від небезпеки, спричиненої триваючою збройною агресією проти України, дотримання захисту життя і здоров`я відвідувачів і працівників суду та з урахуванням заходів, встановлених особливим режимом роботи Східного апеляційного господарського суду під час дії воєнного стану, розгляд апеляційної скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Розглянувши матеріали справи №917/2166/23, які надійшли на адресу суду з господарського суду Полтавської області (вх.№ 6658) та перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Фізична особа-підприємець Степаненко Лілія Іванівна керуючись статтями 633, 634, 641, 642 ЦК України, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312, (далі ПРРЕЕ) приєдналася до умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за особовим рахунком №22500144, шляхом підписання Заяви-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 18.12.2018 року на умовах Договору про постачання електричної енергії №144 від 18.11.2014 року.

Згідно укладеного Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії АТ ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО є Оператором системи (далі позивач), а ФОП Степаненко Л.І. споживачем.

За умовами Договору Оператор системи взяв на себе обов`язок з 01.01.2019 року надавати послуги з розподілу електричної енергії на електроустановку споживача параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 310, а споживач, взяв на себе обов`язок оплачувати надані послуги з розподілу електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього Договору та дотримуватись Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Відповідно до п.п. 2, 5 п. 6.2 Договору, споживач зобов`язується забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх внутрішніх електромереж, електроустановок та електроприладів та забезпечувати доступ представникам Оператора системи, які пред`явили свої службові посвідчення, до свого об`єкта для обстеження вузла вимірювання, електроустановок та електропроводки.

10.11.2021 року уповноваженими представниками АТ "Полтаваобленерго" було проведено технічну перевірку на об`єкті споживача - нежитлова будівля (магазин) за адресою: вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 6а, смт. Семенівка, Семенівського району, Полтавської області (згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 року № 807- IX тепер Кременчуцький район), за результатами якої складено акт про порушення від 10.11.2021 року № 004552 (далі акт № 004552), в якому зазначено, що перевіркою встановлено, що споживачем порушено облік електричної енергії, а саме: п. 2.3.4, п. 5.5.5.9, п. 5.5.5.25, п. 8.2.4, п.п. 3 п. 8.4.2 ПРРЕЕ, п. 11.9.1, п. 11.9.2 КСР інші дії споживача, які призвели до зміни показів засобів вимірювальної техніки, що призвело до недообліку електричної енергії, встановлено пристрій випромінювання електромагнітних полів, внаслідок чого спожита електроенергія не враховується; також, в акті зазначено про те, що пристрій випромінювання електромагнітних полів підключено до мережі 220В, провід від пристрою через отвір для дротів в шафі обліку (зверху) розташовано на корпусі лічильника №013368, пристрій встановлено в сусідню шафу та замкнено на ключ, виявити порушення при контрольному огляді можливості не було, оскільки пристрій є мобільним, для фіксації порушення в якості третьої сторони запрошено представника ПОВ Північно-Східної філії Українського державного центру радіочастот та протокол додається.

В акті № 004552 зазначено, що на об`єкті перевірки було вилучено оператором системи та укладено в пакети лічильник № 013368 та пристрій випромінювання електромагнітних полів. Пакет опломбовано пломбами № С67878233, № С67878232, що підтверджується актом про пломбування від 10.11.2021 року б/н.

17.03.2022 року за відсутності споживача відбулось засідання комісії АТ "Полтаваобленерго" по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ №004552, на якому за результатами розгляду зазначеного акта з додатками та з урахуванням висновку експерта Незалежного Інституту Судових Експертиз від 03.02.2022 року №9911 прийнято рішення про проведення донарахування електроенергії за період з 16.11.2020 року по 10.11.2021 року, визначено обсяг та вартість необлікованої електроенергії внаслідок порушення споживачем ПРРЕЕ на суму 251819,78 грн. (з ПДВ); обсяг та вартість необлікованої електричної енергії визначено комісією з посиланням на пункт 8.4.10 Правил роздрібного ринку електричної енергії за відповідною формулою, виходячи з тривалості роботи обладнання на об`єкті споживача - 24 години, за період з 16.11.2020 року по 10.11.2021 року, а саме з дня останньої технічної перевірки по день складення акту, режим роботи цілодобовий.

Вказане рішення оформлено протоколом №004552 засідання комісії АТ "Полтаваобленерго" від 17.03.2022 року по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ.

Копія протоколу від 17.03.2022 року № 004552, рахунок від 17.03.2022 року № 22500144 на компенсацію вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушення "Правил роздрібного ринку електричної енергії" на суму 251819,78 грн. та рахунок від 16.03.2022 року № 91081581 за проведення експертного дослідження на суму 13406,00 грн. направлено на адресу ФОП Степаненко Л.І. листом від 21.03.2022 року № 04-34/5473, який ФОП Степаненко Л.І. отримала 22.03.2022 року.

Вказані обставини встановлені рішенням господарського суду Полтавської області від 20.04.2023 року у справі №917/1229/22, яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 року, де, зокрема, встановлено, що факт споживання відповідачем необлікованої електричної енергії доводиться матеріалами справи, позивач належним чином оформив Акт про порушення та правильно застосував формулу розрахунку вартості необлікованої електроенергії; обсяг необлікованої електричної енергії внаслідок порушення ФО-П Степаненко Л.І. ПРРЕЕ становить 60 690 кВт/год на загальну суму 251 819,78 грн. (з ПДВ); нарахована позивачем вартість необлікованої електричної енергії внаслідок порушення ПРРЕЕ, відповідачем не була сплачена.

ФО-П Степаненко Л.І. зазначеної заборгованості на користь АТ ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО не сплатила, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення 251 819,78 грн. заборгованості за необліковану електричну енергію.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.04.2023 року у справі №917/1229/22, яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 року, зокрема, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Степаненко Лілії Іванівни на користь Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" 251819,78 грн. заборгованості за необліковану електричну енергію.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Наведені вище обставини, встановлені рішенням господарського суду Полтавської області від 20.04.2023 року у справі №917/1229/22 мають преюдиціальне значення та не доказуються при розгляді даної справи.

Позивач посилається на те, що зазначена заборгованість була сплачена ФОП Степаненко Л.І. в сумі 251 819,78 грн. 12.09.2023 року по платіжній інструкції № 1775 від 12.09.2023 року.

Враховуючи порушення відповідачем умов договору в частині порушення строку оплати виконаних робіт із посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення з відповідача 10 514,34 грн. 3% річних за період з 22.04.2022 року по 11.09.2023 року та 42 873,50 грн. інфляційних втрат за період травень 2022 року серпень 2023 року, нараховані за несвоєчасну сплату стягнутого за рішенням господарського суду Полтавської області від 20.04.2023 року у справі №917/1229/22 відшкодування вартості електроенергії у розмірі 251 819,78 грн.

23.02.2024 року господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про надання послуг, зокрема, послуг з розподілу електричної енергії.

Так, рішенням господарського суду Полтавської області від 20.04.2023 року у справі №917/1229/22 встановлено: факт укладення між сторонами договору про надання послуг з розподілу електричної енергії за особовим рахунком №22500144, шляхом підписання Заяви-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 18.12.2018 року на умовах договору про постачання електричної енергії №144 від 18.11.2014 року; факт споживання відповідачем необлікованої електричної енергії та неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасного відшкодування вартості електроенергії у розмірі 251 819,78 грн.; розмір заборгованості відповідача перед позивачем (251 819,78 грн.).

Виходячи зі змісту частини 1 статті 598, статей 599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 цього Кодексу.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17; Верховного Суду від 17.02.2016 року у справі № 905/3137/14-908/5775/14, Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, пунктом 8.2.7. ПРРЕЕ визначено, що кошти за необліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи.

Споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка (у випадку неотримання споживачем рахунка у поштовому відділенні упродовж 5 робочих днів з дня надходження рахунка до поштового відділення споживача рахунок вважається отриманим споживачем на 5 робочий день).

З матеріалів справи слідує, що Протокол № 004552 від 17.03.2022 року, рахунок № 22500144 від 17.03.2022 року на компенсацію вартості необлікованої електричної енергії внаслідок порушень ПРРЕЕ на суму 251 819,78 грн. направлено відповідачу поштою листом № 04-34/5473 від 21.03.2022 року, який ФОП Степаненко Л.І. отримала 22.03.2022 року.

Отже, споживач в даному випадку мав оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка, тобто до 21.04.2022 року включно.

Матеріалами справи також підтверджено, що зазначена заборгованість була сплачена ФОП Степаненко Л.І. в сумі 251 819,78 грн. 12.09.2023 року (платіжна інструкція № 1775 від 12.09.2023 року).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем заявлено до стягнення 10 514,34 грн. 3% річних за період з 22.04.2022 року по 11.09.2023 року та 42 873,50 грн. інфляційних втрат за період травень 2022 року серпень 2023 року.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до ст.625 ЦК України носять компенсаторний характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, зокрема зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки викладено також і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення ( такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Колегія суддів, перевіривши, за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН заявлену до стягнення суму 3% річних та інфляційних втрат, зазначає на те, що їх розмір є обґрунтованим та арифметично вірним.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Належних та допустимих доказів в спростування вказаного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач не надав.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 10 514,34 грн. 3% річних за період з 22.04.2022 по 11.09.2023 та 42 873,50 грн. інфляційних втрат за період травень 2022 року серпень 2023 року, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Аргументи апелянта на те, що згідно нормам, зазначеним у Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 року, стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, який виник у період карантину порушує норми матеріального права, оскільки під час карантину штрафні санкції не нараховуються, не приймаються, з огляду на таке.

Положеннями пп. 4 п. 3 ч. 2 ст. 242 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так само, не приймаються аргументи апелянта на те, що копії позовної заяви або ухвали господарського суду Полтавської області про відкриття провадження у справі, апелянт не отримувала, що, як зазначає апелянт підтверджується роздруківкою сторінки з відображенням вхідних листів на адресу електронної пошти, яка зареєстрована в "Електронному кабінеті" в Єдиній судовій інформаційно- телекомунікаційній системі.

За матеріалами справи, ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання); запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов; копію даної ухвали доставлено до "Електронного кабінету" відповідача 11.12.2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Степаненко Лілії Іванівни залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 23.02.2024 року у справі №917/2166/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов