РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2024 року справа № 927/332/24

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода Лано», вул. Текстильників, 1, м. Чернігів, 14001, код 21393009

до відповідача: Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, вул. Вавілова, 16, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, код 00495214

про стягнення 229092,00 грн.

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

08.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю Згода Лано звернулося з позовом до суду про стягнення з Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України 192713,00 грн. пені, 23281,00 грн. 3 % річних та 13098,00 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання товару № 22-08/2022 від 22.08.2022.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.04.2024 відкрите спрощене позовне провадження у справі № 927/332/24 без повідомлення учасників сторін; відповідачу надано строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України. Вказаною ухвалою відповідача повідомлено про те, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

29.04.2024 через систему «Електронний суд» у встановлений судом строк до суду відповідачем подано відзив на позов, у якому відповідач повідомив, що Господарським судом Чернігівської області винесено рішення у справі № 927/1475/23 від 20.02.2024, яким позовні вимоги вимоги задоволено частково та стягнуто з Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода Лано» 818672,40 грн. боргу, 6404,37 грн. інфляційних втрат, 5843,53 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 12376,59 грн. судового збору та зазначає про аналогічність предмета і підстав позову у даній справі та у справі №927/1475/23.

Також у відзиві на позов відповідач зазначає, що позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати за період з листопада 2023 року по лютий 2024 року, тобто за період, що був предметом розгляду у справі № 927/1475/23, і так само досліджувались вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за спірним договором. Також, посилаючись на пункти 6.5 та 6.6 укладеного між сторонами договору, відповідач вважає безпідставним нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки сторони погодили продовження строку виконання фінансових зобов`язань, а у відповідача як у бюджетної установи дійсно не було коштів на рахунках для оплати товару, враховуючи фінансові труднощі, зумовлені воєнним станом, та відсутність можливості реалізації продукцїі.

Відповідач вказав, що він є державною бюджетною, неприбутковою, науковою установою, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету загального і спеціального фондів через Державну казначейську службу України. Зазначив, що надходження коштів до спеціального фонду дослідної станції відбувається за рахунок реалізації наукоємної та сільськогосподарської продукції та надання послуг з наукового супроводу створеної науково-технічної продукції. Станції не вдалося в повному обсязі здійснити усі технологічні операції з вирощування с/г культур відповідно до технологічних карт у звязку з початком воєнних дій. Після збирання врожаю відбулося значення зниження цін на насіння зернових та технічних культур, що не дозволило досягти планових показників з наповнення спеціального фонду установи. Зазначив, що загальний обсяг недоотриманих коштів склав від`ємний показник 1847960,47 грн і саме відсутність коштів на рахунку установи не дозволило вчасно і в повному обсязі провести оплату, що підтверджується довідкою про внесення змін до кошторису та довідкою про зміни до плану використання бюджетних коштів.

У відзиві на позов відповідач просить застосувати строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені, оскільки строк дії договору закінчився, з урахуванням строку оплати відповідно до додаткової угоди, ще 01.04.2023, позовна заява подана до суду 06.04.2024, тобто строк позовної давності позивачем пропущено, що є підставою для відмови у позові в частині стягнення пені.

Проти стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відповідач заперечив, оскільки заявлені витрати, на думку відповідача, є завищеними та надмірними.

30.04.2024 через систему «Електронний суд» до суду в установлений судом строк позивачем подано відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відповідно до закону України від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 286,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 30.01.2024 набув чинності Закон України № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформленню спадщини" від 08.11.2023, яким п. 19 Прикінцевих Положень Цивільного кодексу України викладено у редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Отже, як зазначає позивач, з урахуванням наведеного строк позовної давності з 01.04.2023 навіть ще не починався.

Щодо повторного стягнення позивачем пені, інфляційних втрат та 3 % річних позивач зазначає, що у справі №927/1475/23 позивачем подавались заяви про відмову від стягнення штрафних санкцій та про зменшення позовних вимог в частині інфляційних втрат, заявлених до стягнення за період прострочення з вересня 2022 року по червень 2023 року.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповідач як бюджетна установа не може бути звільнений від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання через відсутність коштів у бюджеті. Позивач вважає, що надані відповідачем кошторис та довідки про зміну кошторису не є належними доказами відсутності коштів на рахунка відповідача. Позивач також зазначає, що відповідач у справі № 927/1475/23 заперечував підстави для стягнення боргу і інфляційних втрат з застосуванням п.п. 6.5, 6.6 Договору, але судом такі аргументи не були прийняті до уваги, що є преюдиціальним фактом, оскільки судове рішення у справі № 927/1475/23 набрало законної сили.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

22.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Згода Лано» (постачальник) та Прилуцькою дослідною станцією Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (замовник) укладено договір на постачання товару №22-08/2022 (далі Договір) (а.с. 12-16).

Згідно п.1.1., 1.2. Договору постачальник зобов`язується поставити замовникові товари за предметом закупівлі код ДК 021:2015: 24440000-0 - Добрива різні (мінеральні добрива) (Добриво комплексне органо-мінеральне КОРМІН АС (NS 29-3)) - далі Товар, зазначені в ньому Договорі та специфікації до нього, а замовник - прийняти і оплатити таким товар.

Найменування (номенклатура, асортимент) та кількість товару наведені у специфікації (Додаток 1 до Договору), що є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна договору становить 818672,40 грн, у тому числі ПДВ 136445,40 грн.

Відповідно до п. 4.1., 4.2. Договору замовник здійснює оплату вартості поставленого товару шляхом перерахування належних до сплати сум коштів в національній валюті України у безготівковій формі на поточний рахунок постачальника протягом 10 календарних днів з моменту передачі товару за кінцевим місцем призначення та на підставі видаткової накладної.

У разі затримки фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання замовником призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.

Згідно з п.5.1., 5.2. Договору поставка товару здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту надання замовником письмової заявки.

Місце поставки товару: на умовах DDP згідно з правилами «Інкотермс-2010» за адресою: вул. Вавілова, 16, м. Прилуки, Чернігівська область, 17511.

Відповідно до п.6.1.1 Договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі (за наявності фінансування) сплатити поставлений товар.

Пунктом 7.5 Договору сторони визначили, що у разі прострочення замовником строків виконання своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, замовник сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми, оплата якої прострочена, за кожний календарний день прострочення. При цьому замовник звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату за поставлений товар у випадку, якщо це сталося внаслідок затримки фінансування та/або несплати за поставлений товар Державною казначейською службою України та/або внаслідок незалежних від замовника обставин.

За умовами п. 7.6 Договору у разі відсутності фінансового ресурсу на Єдиному казначейському рахунку, зняття та/або перенесення кошторисних призначень штрафні санкції (пеня), передбачені Договором, до замовника не застосовуються.

Договір набирає чинності з 22.08.2022 і діє до 31.12.2022, а в частині оплати і поставки товару - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.11.1. Договору).

Згідно п. 11.3 Договору закінчення терміну дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Між сторонами підписано та скріплено печатками сторін Специфікацію, яка є додатком № 1 до Договору, якою сторони визначили найменування, кількість та загальну вартість товару, що поставляється, 818672,40 грн., в т.ч. ПДВ 136445,40 грн (а.с. 17).

На виконання умов укладеного між сторонами Договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 818672,40 грн. на підставі видаткових накладних № РН-000000181 від 29.08.2022 на суму 272873,66 грн., № РН-000000182 від 30.08.2022 на суму 272899,37 грн, № РН-000000106 від 29.08.2022 на суму 272899,37 грн (а.с. 19-21).

Вказані видаткові накладні підписані та скріплені печатками сторін.

Факт отримання товару за вказаними накладними відповідачем не спростовується. Видаткові накладні підписані з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Додатковою угодою №1 від 28.12.2022 до Договору сторони дійшли згоди про зміну умов п. 11.1. Договору та викладення його у такій редакції: «Даний договір набуває чинності з дати його підписання і діє до припинення чи скасування правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), затвердженими Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в частині розрахунків - до повного виконання взятих на себе зобов`язань, але не пізніше 01.04.2023» ( а.с.18).

24.10.2023 позивач звернувся з позовом до Господарського суду Чернігівської області, у якому просить суд стягнути 818672,40 грн. заборгованості за поставлений товар (за договором від 22.08.2022 № 22-08/2022), 79411,00 грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог).

У процесі судового розгляду справи № 927/1475/23 позивач ТОВ «Згода Лано», двічі звернувся до суду з письмовими заявами від 23.11.2023, від 01.12.2023 про відмову від позовних вимог у частині стягнення штрафних санкцій та про зменшення позовних вимог до вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 818672,40 грн, інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 79411,00 грн, відсотків річних до моменту виконання рішення у справі та судових витрат за позовом.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20.02.2024 у справі № 927/1475/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Згода Лано до Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України про стягнення 898083,40 грн. позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Згода Лано 818672,40 грн. боргу, 6404,37 грн інфляційних втрат, 5843,53 грн витрат на професійну правничу допомогу та 12 376,59 грн судового збору. У решті позовних вимог відмовлено ( а.с.22-29).

У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з жовтня 2022 року по жовтень 2023 року не відповідає критеріям, обумовленим додатковою угодою до Договору, інфляційні втрати слід нараховувати з квітня 2023 року по жовтень 2023 року і, відповідно, розмір належних до стягнення з відповідача інфляційних втрат становить 6404,37 грн.

Зазначене судове рішення набрало законної сили, на його примусове виконання судом видано відповідний наказ.

Позовні вимоги у справі № 927/332/24 обґрунтовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання в частині оплати за поставлений товар у визначений додатковою угодою до Договору строк, суму заборгованості за отриманий товар не оплатив, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

З посиланням на п. 7.5 договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за прострочення обов`язку з оплати поставленого товару за період з 02.04.2023 по 02.10.2023 у сумі 192713 грн., що позивач обґрунтовує наявним у матеріалах справи розрахунком (а.с. 10).

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення оплати за поставлений товар за період з 02.04.2023 по 13.03.2024 у сумі 23281,00 грн., а також інфляційні втрати за період з листопада 2023 року по січень 2024 року у сумі 13098,00 грн. До справи позивачем надано розрахунки заявлених до стягнення сум (а.с.10, 11).

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Спір між сторонами даної справи виник у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманого товару по Договору № 22-08/2022 на постачання товару від 22.08.2022, в зв`язку з чим позивач нарахував та заявив до стягнення пеню, інфляційні нарахування та 3 % річних.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20.02.2024 у справі № 927/1475/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Згода Лано до Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України про стягнення 898083,40 грн. позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Згода Лано 818672,40 грн. боргу, 6404,37 грн інфляційних втрат, 5843,53 грн витрат на професійну правничу допомогу та 12376,59 грн судового збору. У решті вимог позову відмовлено.

23.11.2023 у провадженні у справі № 927/1475/23 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач відмовився від стягнення штрафних санкцій і зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 962758,40 грн, з яких: 818672,40 грн основного боргу, 144086,00 грн інфляційних нарахувань на суму боргу.

01.12.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив та заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач відмовився від стягнення штрафних санкцій і зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 898083,40 грн, з яких: 818672,40 грн основного боргу, 79411,00 грн інфляційних.

14.12.2023 суд, розглянувши заяви позивача про зменшення позовних вимог, встановивши, що зменшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, прийняв зменшення позивачем розміру позовних вимог і вирішив спір з урахуванням заяви від 01.12.2023 про зменшення позовних вимог.

Вказане судове рішення набрало законної сили.

Відповідач у справі у відзиві на позов послався на повторність стягнення з нього інфляційних втрат за період прострочення з листопада 2023 року по лютий 2024 року, а також 3 % річних за цей же період прострочення.

Судом у провадженні у справі № 927/1475/23 зафіксовано факт відмови позивача від позову у частині вимог про стягнення штрафних санкцій та зменшення внаслідок цього розміру позовних вимог. Вказане зменшення позовних вимог прийнято судом до розгляду та спір вирішено виходячи з нової ціни позову.

З урахуванням викладеного суд у провадженні справи № 927/332/24 враховує саме факт зменшення позивачем позовних вимог у справі № 927/1475/23, а не відмови від позову у порядку ст. 191 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 192713 грн. раніше судом по суті не вирішувалися.

За висновком суду прострочення виконання відповідачем по оплаті отриманого товару почалося з 02.04.2023.

Частиною 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17.

Доводи відповідача у справі щодо необхідності врахування обставин, встановлених у рішенні, не стосуються тотожніх оставин, а тому не приймаются судом до уваги.

Початок періоду прострочення оплати отриманого товару починається з 02.04.2023.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо застосування позовної давності.

Відповідачем у відзиві на позов було зазначено, що позивач пропустив встановлений законодавством строк позовної давності для стягнення пені.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 2 ст. 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Разом з тим пунктом 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України (у редакції, яка набула чинності 17.03.2023 та була чинна до 30.01.2024) визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в України (зі змінами) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, строк дії якого продовжено 14.02.2024 на 90 діб.

З огляду на те, що позовна заява сформована позивачем в системі «Електронний суд» 06.04.2024, враховуючи дату початку перебігу позовної давності та продовження законом строків позовної давності на строк дії воєнного стану, який триває, суд доходить висновку про те, що звернення до суду позивача відбулося в межах строку позовної давності та про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого товару за Договором № 22-08/2022 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 28.12.2022), позивач на підставі п. 7.5 Договору нарахував та заявив до стягнення пеню в сумі 192713,00 грн. за період прострочення з 02.04.2023 по 02.10.2023 (за 181 день прострочення).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, розмір пені становить 192713,24 грн.

Суд здійснив перевірку розрахунку пені.

Розмір пені, обрахований судом за 181 день прострочення за період з 02.04.2023 - 27.07.2023, складає 131 211,88 грн (818672,40 (сума боргу) x (2 x 25,00 (подвійна облікова ставка НБУ): 365) x 117 днів (прострочення) : 100); за період з 28.07.2023 - 14.09.2023 - 48 357,75 грн (818 672,40 (сума боргу) x (2 x 22,00 (подвійна облікова ставка НБУ) : 365) x 49 днів (прострочення) : 100), за період з 15.09.2023 - 29.09.2023 13457,63 грн (818 672,40 (сума боргу) x (2 x 20,00 (подвійна облікова ставка НБУ) : 365) x 15 днів (прострочення) : 100), що загалом складає 193027,25 грн і є більшим, ніж заявлено до стягнення позивачем, однак це не впливає на заявлені позовні вимоги і суд вирішує спір саме у межах заявлених позивачем вимог.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо необхідності звільнення його від відповідальності з посиланням на п. 6.5 та п. 6.6 Договору, які відповідно до редакції договору є пунктами 7.5 та 7.6, у зв`язку з відсутністю фінансування відповідача як бюджетної установи та враховуючи фінансові труднощі, зумовлені воєнним станом та відсутністю можливості реалізації продукції.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Отже, несплата відповідачем коштів за отриманий товар ставить позивача у невигідне становище порівняно з відповідачем, оскільки позивач товар передав, а фактично кошти за нього не отримав, що у подальшому позбавило його користування ними за відсутності будь-якої неправомірної поведінки з боку позивача.

Відповідач не вчинив належних дій для виправлення ситуації, узгодження питання щодо відстрочення платежу, зміни умов оплати за поставлений товар та мирного врегулювання даного питання, що свідчить про недотримання ним засад добросовісності господарської діяльності.

Таким чином, всі дії відповідача свідчать лише про уникнення від відповідальності та ухилення від виконання своїх обов`язків.

Частиною 2 ст. 216 Господарського кодексу України визначено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ч. 1). Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2).

З частини 1 ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, відповідач може бути звільнений від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо це порушення сталося внаслідок непереборної сили.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику цього суду як джерело права.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Враховуючи викладене вище, відповідач не може бути звільнений від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за Договором.

Позивач також просить стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення оплати за поставлений товар за період з 02.04.2023 по 13.03.2024 (за 346 днів) у сумі 23281,00 грн та інфляційні втрати за період з листопада 2023 року по січень 2024 року у сумі 13098,00 грн.

Однак як вбачається з наданого позивачем розрахунку розмір 3 % становить 23281,70 грн., інфляційних нарахувань 13098,76 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ч. 1). Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Неможливість включає в себе як наявність випадку або непереборної сили (форс-мажорні обставини), так і відсутність коштів тощо.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Враховуючи викладене вище, відповідач не може бути звільнений від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Судом здійснено перерахунок належних до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат.

За розрахунком суду розмір 3 % річних за період з 02.04.2023 по 31.12.2023 становить 18436,95 грн (818672,40 x 3 % x 274: 365:100), за період з 01.01.2024 по 13.03.2024 4898,61 грн (818672,40 x 3 % x 72: 366 :100). Загальний розмір 3 % річних обрахований судом 23268,46 грн.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача у справі підлягають стягненню 3% річних у розмірі 23268,46 грн.

Решта вимог у частині стягнення 3% річних у розмірі 12,54 грн. задоволенню не підлягає.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат відповідає фактичним обставинам справи, тому вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 13098,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, позов підлягає частковому задоволенню у частині вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 192713,00 грн., 3 % річних у сумі 23268,46 грн. та інфляційних втрат у сумі 13098,00 грн.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог судовий збір у розмірі 3436,19 грн покладається на відповідача.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та в разі задоволення позову повністю або частково гонорар успіху адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2-6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при поданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

У підтвердження надання правничої допомоги до матеріалів справи додано договір № 07/03 про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 07.03.2024; розрахунок адвокатських послуг за договором від 06.04.2024; акт виконаних послуг за договором від 06.04.2024; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 06.04.2024; свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 2030 від 26.10.2005; довіреність № 27/09 від 27.09.2023 на право адвоката Заматова Р.В. представляти інтереси товариства у всіх судах загальної та спеціальної юрисдикції.

Відповідно до п. 1.1 Договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобовязання надати правову допомогу з усіх питань, пов`язаних з поданням клієнтом позову до Господарського суду Чернігівської області про стягнення заборгованості, пені, 3 % річних і інфляційних втрат з Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України по договору постачання товару від 22.08.2022 № 22-08/2022.

Пунктом 4.1 Договору сторони визначили, що юридичну допомогу, що надається адвокату, клієнт оплачує в гривнях шляхом перерахування суми, що визначена в актах виконаних робіт, що складається з розрахунку фактично витраченого часу осіб, призначених для надання правової допомоги, без ПДВ, у відповідності до наступного розрахунку:

1.Здійснення правового аналізу документів, а також документів, наданих замовником, необхідних для з`ясування фактичних обставин справи, збір матеріалів, первинної документації тощо.

2. Здійснення правового аналізу судової практики в питаннях предмету договору.

2.1. Розрахунок штрафних санкцій.

3. Підготовка додатків до позову.

4. Складання і подання позовної заяви.

5. Участь у судових засіданнях першої інстанції.

6. Підготовка і подання відзиву або відповіді на відзив.

За п. 4.1.1 Договору ціна за один час роботи складає 3000,00 грн.

Оплата за цим договором відповідно до п. 4.2 Договору здійснюється протягом 30 днів після складання повного тексту судового рішення, яке набрало законної сили.

За умовами п. 4.3 Договору визначено, що якщо буде досягнуто мету представництва по договору повністю або частково, клієнт додаткового сплачує адвокату «гонорар успіху» у розмірі 10000,00 грн, який сплачується протягом 30 днів після складання повного тексту судового рішення, яке набрало законної сили.

Згідно розрахунку адвокатських послуг від 06.04.2024, підписаного сторонами, вартість однієї години послуг адвоката згідно умов договору № 07/03 від 07.03.2024 3000,00 грн, загальна вартість наданих адвокатських послуг становить 15000,00 грн:

1.Складання і подання позовної заяви 2 години 6000,00 грн.

2. Підготовка додатків до позову 1 година 3000,00 грн.

3. Розрахунок штрафних санкцій 1 година 3000,00 грн.

4. Участь у судовому засіданні 1 година 3000,00 грн.

06.04.2024 сторони підписали акт виконаних робіт за договором № 07/03, згідно якого адвокат надав клієнту наступні адвокатські послуги:

1. Складання і подання позовної заяви 2 години 6000,00 грн..

2. Підготовка додатків до позову 1 година 3000,00 грн..

3. Розрахунок штрафних санкцій 1 година 3000,00 грн..

4. Участь у судовому засіданні 1 година 3000,00 грн.

Пунктом 2.1 акту виконаних робіт визначено, що ціна адвокатських послуг в рамках наданих адвокатом послуг згідно договору становить 15000,00 грн (без ПДВ).

Відповідач у відзиві на позов просить відмовити в стягненні з відповідача судових витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що включення у перелік послуг (підготовка позову, додатків до позову, розрахунок штрафних санкцій), які фактично становлять одне ціле позовну заяву, на загальну суму 12000,00 грн є завищеним розміром та неспівмірним з наданими послугами та витраченим часом. Відповідач заперечує включення позивачем у розрахунок витрат участь в судовому засіданні вартістю 3000,00 грн, хоча позивач просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також вважає, що гонорар успіху не був необхідним у зв`язку з розглядом даної справи.

Оцінивши надані позивачем документи щодо відповідності зазначених у них даних щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, суд не погоджується з включенням до судових витрат послуг, зазначених в п. 2 акту підготовка додатків до позову, оскільки такі роботи не можуть включатись саме до витрат на професійну правничу допомогу, така діяльність адвоката не пов`язана з наданням правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, а носить суто технічний характер, що може і повинна виконуватись навіть некваліфікованим персоналом, а відтак і не може оплачуватись на рівні оплати послуг адвоката.

Вказана послуга не є послугою з надання правничої допомоги у розумінні ст. 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а тому не підлягає покладенню на відповідача.

Зазначення в акті послуг щодо розрахунку штрафних санкцій (п. 3) є необгрунтованим, оскільки підготовка позовної заяви передбачає собою не тільки фізичний набір (друк) її тексту, але й цілий комплекс необхідних відповідних дій, як то загальне визначення предмету позову і його розміру, обґрунтування їх фактичними обставинами та правовими підставами, наведення та надання відповідних доказів, що включає в себе також здійснення і надання відповідних розрахунків позовних вимог.

Таким чином, суд вважає, що такі витрати не підлягають покладенню на відповідача.

Крім того, пунктом 4 акту сторони визначили послугу участь в судовому засіданні, яка є необгрунтованою та вказані витрати в цій частини не підлягають задоволенню, оскільки при поданні позовної заяви до суду позивачем викладено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, яке було задоволено судом та розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі.

Таким чином наявні підстави для покладення на відповідача судових витрат за надання послуг, наведених лише в п. 1 акту складання і подання позовної заяви, що обґрунтовані та реально пов`язані з наданням професійної правничої допомогу позивачу, і загальний розмір яких становить 6000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яка є "гонораром успіху" в розмірі 10000,00 грн, суд виходить з такого.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Зазначений висновок відповідає також позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру.

При цьому Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.

Вказаний правовий висновок відповідно до приписів ч. 4 статті 236 ГПК України має бути врахований при виборі і застосуванні норм права.

Отже, гонорару успіху може включатись до витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу.

Оскільки гонорар успіху обумовлений сторонами до сплати під відкладальною умовою і є складовою частиною гонорару адвоката, а його розмір є розумним і співмірним із ціною позову, тому суд доходить висновку про наявність підстав для включення гонорару успіху до складу витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в цій частині задоволенню не підлягає.

В той же час, враховуючи часткове задоволення позову, суд присуджує до відшкодування позивачу з Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України понесені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 15999,12 грн.

Керуючись ст. 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (вул. Вавілова, 16, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, код 00495214), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода Лано» (вул. Текстильників, 1, м. Чернігів, 14001, код 21393009) пеню у сумі 192713,00 грн., 3 % річних у сумі 23268,46 грн., інфляційні втрати у сумі 13098,00 грн, витрати зі сплати судового збору у сумі 3436,19 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 15999,12 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 16.07.2024.

Суддя М.О. Демидова