ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2024 р. Справа№ 910/17381/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Вовка І.В.

суддів: Палія В.В.

Сибіги О.М.

при секретарі судового засідання Михайленко С.О.,

за участі представників :

позивача - Молинь Р.П.

відповідача - Лугова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Лиманська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024

та

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024

у справі № 910/17381/23 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Приватного підприємства "Вугледаренергоплюс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

в особі Виробничого структурного підрозділу "Лиманська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд"

про стягнення 668 211,04 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 Приватне підприємство «Вугледаренергоплюс» (ПП «Вугледаренергоплюс») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Виробничого структурного підрозділу «Лиманська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» (АТ «Українська залізниця» в особі Виробничого структурного підрозділу «Лиманська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд») про стягнення 653 433,12 грн заборгованості, 14 326,78 грн інфляційних втрат та 451,14 грн 0,1% річних, а всього - 668 211,04 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач в порушення умов договору поставки № УЗ/ЦБМБС-21597/10 від 28.12.2021 вчасно та в повному обсязі не розрахувався за поставлену йому продукцію, тому позивач просить стягнути з відповідача спірну суму боргу, з урахуванням інфляційних втрат та річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у справі № 910/17381/23 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 653 433,12 грн боргу, 14 326,78 грн інфляційних втрат, 451,14 грн 0,1% річних та 10 023,17 грн витрат по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості, з урахуванням відповідальності передбаченої умовами договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Додаткове рішення

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у справі № 910/17381/23 стягнуто з відповідача на користь позивача 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням суду, АТ "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Лиманська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 у даній справі та прийняти нове рішення про відмову в позові. Також, скаржник просив скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у справі № 910/17381/24 та постановити нове рішення, яким зменшити витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом без з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції вирішуючи даний спір, безпідставно не врахував умови укладеного договору щодо вартості поставленого продукції та положення ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», ст. 638 ЦК України, ст. 180 ГК України.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач вважає, що понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям розумності їх розміру та реальності, а тому на думку скаржника заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2024, матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Виробничого структурного підрозділу «Лиманська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» у судовій справі № 910/17381/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Вовк І.В., судді: Сибіга О.М., Палій В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/17381/23.

25.03.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/17381/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 (головуючий суддя: Вовк І.В., судді: Сибіга О.М., Палій В.В.) відкрито апеляційне провадження у справі № 910/17381/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Лиманська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" б/н від 12.03.2024 на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024. Повідомлено учасників про те, що розгляд справи № 910/17381/23 відбудеться 15 травня 2024 об 11 год. 20 хв.

15.05.2024 судове засідання у справі № 910/17381/23 не відбулось, в зв`язку з перебуванням головуючого судді ВОВКА Івана Володимировича на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 розгляд справи № 910/17381/23 за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Лиманська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 призначити на 12 червня 2024 о 10 год. 40 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 у справі № 910/17381/23 оголошено перерву у судовому засіданні на 03 липня 2024 о 12 год. 00 хв.

Позиції учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Вугледаренергоплюс» просить оскаржувані рішення суду першої інстанції та додаткове рішення місцевого господарського суду залишити без змін, як такі що прийняті з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Порядок розгляду апеляційної скарги

У судове засідання 03.07.2024 з`явилися представники сторін у даній справі та надали пояснення по справі, зокрема, представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, а представник позивача заперечував проти задоволення зазначеної апеляційної скарги.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиву на апеляційну скаргу, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення та додаткового рішення суду, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, між ПП «Вугледаренергоплюс» (постачальник) та АТ «Українська залізниця» в особі Виробничого структурного підрозділу «Лиманська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» (замовник) за результатами проведення процедури відкритих торгів було укладено договір поставки № УЗ/ЦБМЕС-21597/10 від 28.12.2021.

Предметом договору є поставка постачальником замовнику Код ДК 021:2015:09110000-3 Тверде паливо (вугілля кам`яне марки ДГ (13-100)) згідно зі специфікацією (додаток № 1). Рік виготовлення - 2021 рік. Найменування товару: Вугілля кам`яне марки ДГ (13-100) (п. п. 1.2 , 1.3 цього договору).

Пунктом 3.1 зазначеного договору передбачено, що кількість та асортимент товару визначається у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

Специфікацією, додаток № 1 до договору, сторони узгодили, що постачальник зобов`язується поставити замовнику наступний товар: вугілля кам`яне, код товару 0911000-3 тверде паливо, марка ДГ (13-100) ДСТУ 7146:2010, ДСТУ 3472:2015 ТУ У 05.1-7:2020, у кількості 673,7 тон, ціна без ПДВ - 3 998,00 грн, загальна сума без ПДВ - 2 693 452,60 грн.

Згідно з п. 5.2 вказаного договору, поставка товару проводиться протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до приймання товару. Поставка товару здійснюється постачальником протягом 15 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб (факсом - відсутній, електронною поштою: , листом за адресою: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, абонентська скринька 114).

За п. 5.4 цього договору визначено, що зі сторони замовника рознарядка підписується з урахуванням вимог статуту замовника щонайменше двома такими уповноваженим особами: директор виконавчий (особа, що виконує його обов`язки) філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця»; заступник директора виконавчого (особа, що виконує його обов`язки) філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця»; головний інженер (особа, що виконує його обов`язки) філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця».

Відповідно до п. 5.6 зазначеного договору, акт прийму-передачі або видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання цього договору та приймання товару, підписуються особами, що визначені у п. 5.4 договору або особами, яким надані довіреності встановленим порядком на здійснення таких дій.

Замовник оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації ( п. 6.1 договору).

Згідно з п. 6.3 вказаного договору, сторони визначили, що загальна сума договору - 2 693 452,60 грн без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 07.11.2022 до договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-21597/10 від 28.12.2021 змовник та постачальник погодили наступне : у зв`язку із закінченням терміну тимчасового звільнення від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД (абзац перший пункту 45 підрозділу 2 розділу ХХ із змінами, внесеними згідно із Законом № 1797-VIIвід 21.12.2016), сторони дійшли згоди застосувати п. 6 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», щодо збільшення вартості товару та внести зміни до п. 6.3 розділу 6 «Ціна» договору і викласти його в наступній редакції: «Загальна сума по договору складає 3 232 143,12 грн з ПДВ.».

Пунктом 7.1 договору сторони погодили, що розрахунки за поставлений товар здійснюються замовником на 45 (сорок п`ятий) банківський день з дати реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому чинним законодавством порядку та строки, та підписання сторонами акту здачі-приймання товару.

За п. 11.2 зазначеного договору передбачено, що сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, встановили, що розмір відповідальності замовника за прострочення грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1% річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 16.2 цього договору, строк його дії встановлюється сторонами з моменту його підписання і до 31.12.2022, а в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору.

Із матеріалів справи вбачається та як встановлено судом, постачальник передав, а замовник прийняв обумовлений товар загальною кількістю 136,200 тон, це підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції від 14.02.2022 кількістю 18,820 тон, від 18.02.2022 кількістю 20,720 тон, від 18.02.2022 кількістю 17,620 тон, від 21.02.2022 кількістю 19,200 тон, від 21.02.2022 кількістю 20,540 тон, від 23.02.2022 кількістю 18,880 тон, від 23.02.2022 кількістю 20,420 тон, які підписані та скріплені печатками обох сторін, і зворотного належним чином не доведено.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, за специфікацією до зазначеного договору поставки було визначено, що ціна товару без ПДВ становить 3 998,00 грн за 1 тону.

Пунктом 45 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до 1 січня 2022 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД.

Судом першої інстанції встановлено, що на час укладання вказаного договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-21597/10 від 28.12.2021 діяло тимчасове звільнення від оподаткування податком на додану вартість операції за даним договором і загальна сума договору визначалася без врахування ПДВ, проте на момент здійснення господарських операцій за цим договором поставки № УЗ/ЦБМЕС-21597/10 від 28.12.2021, зокрема враховуючи поставку цієї продукції у лютому 2022, вище наведені пільги щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість вказаної операції вже не застосовувалися.

Судом попередньої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що, додатковою угодою № 1 від 07.11.2022 до договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-21597/10 від 28.12.2021, сторони узгодили про можливість внесення змін до істотних умов договору про закупівлі у випадку зміни умов щодо надання пільг з оподаткування, що у даному випадку відбулося з 01.01.2022, зазначена додаткова угода без зауважень підписана та скріплена печатками сторін.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що поставлений позивачем відповідачу товар за весь час дії вказаного договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-21597/10 від 28.12.2021, а саме з 01.01.2022 до 07.11.2022 підлягає оподаткуванню.

Судом встановлено, що за видатковою накладною № 000048 від 07.11.2022 за договором № УЗ/ЦБМЕС-21597/10 від 28.12.2021, яка скріплена печатками сторін та підписами представників, сума, за поставлений постачальником товар у кількості 136,200 тон, становить 653 433,12 грн, з яких сума без ПДВ 544 527,60 грн та сума ПДВ 108 905,52 грн, це підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 13.12.2022, яким прийнято рішення № 7847044/33124465 про реєстрацію накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних з урахуванням вимог п. 220-1.3 статті 220-1 Податкового кодексу України, відповідно до якого: продавець - Приватне підприємство «Вугледаренергоплюс»; покупець - Акціонерне товариство «Українська залізниця»; дата складання - 07.11.2022; загальна сума з урахуванням податку на додану вартість - 653.433,12 грн; сума коригування податкового зобов`язання та податкового кредиту - 108.905,52 грн.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд встанови, що 13.12.2022 зареєстрована податкова накладна у зв`язку з чим, замовник зобов`язаний був оплатити вартість поставленого йому товару до 14.02.2023 включно, з урахуванням положень п. 7.1 договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-21597/10 від 28.12.2021.

З огляду на вище зазначене, суд першої інстанції встановивши, що відповідач-замовник в порушення умов договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-21597/10 від 28.12.2021, з урахуванням додаткової угоди №1, в повному обсязі та у встановлені строки не розрахувався за поставлений йому товар, що підтверджується належними та допустимими доказами і зворотного ним не доведено, дійшов вірного висновку про наявність у позивача-постачальника права вимагати в примусовому порядку сплати боргу за поставлений товар, з урахуванням відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення заявлених вимог постачальника - ПП «Вугледаренергоплюс» про стягнення з замовника - АТ «Українська залізниця» в особі Виробничого структурного підрозділу «Лиманська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» 653 433,12 грн заборгованості за поставлений товар, 14 326,78 грн інфляційних втрат та 451,14 грн 0,1% річних, нарахованих з урахуванням п. 11.2 договору поставки, при цьому нарахування інфляційних втрат та річних здійснено арифметично вірно.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, за змістом якої цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

За ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

2. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ч. 1 ст. 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 07.09.2023 між ПП «Вугледаренергоплюс» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Цулаія, Горбатенко та партнери» (адвокатське об`єднання) було укладено договір про надання правничої допомоги № 03/282, за умовами якого клієнт доручає, адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати необхідну правничу (правову) допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Клієнт зобов`язується виплатити адвокатському об`єднанню гонорар за надання правничої (правової) допомоги, передбаченої в п. 1.2 цього договору, та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання даного договору.

Пунктом 3.1 зазначеного договору передбачено, що клієнт (або особа, якій доручено Клієнтом здійснити оплату правових послуг) зобов`язується виплатити адвокатському об`єднанню протягом 3 (трьох) днів з дня пред`явлення рахунку на оплату послуг. Гонорар є формою винагороди адвокатському об`єднанню за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової (правничої) допомоги клієнту та поверненню не підлягає. Розмір гонорару визначено за спільною домовленістю адвокатського об`єднання та клієнта в додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно додатку № 1 від 07.09.2023 до договору за надання правової допомоги, а саме за надання консультацій, вивчення документів клієнта, підготовку та подання документів в інтересах клієнта з питань що стосуються подання позовної заяви про стягнення заборгованості до Акціонерного товариства «Українська залізниця» клієнт (або особа, якій доручено Клієнтом здійснити оплату правових послуг адвоката) зобов`язується виплатити адвокатському об`єднанню гонорар.

Гонорар є формою винагороди адвокатському об`єднанню за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої (правової) допомоги клієнту на підставі договору № 03/282 та поверненню не підлягає. Розмір гонорару визначено в сумі 30 000 грн.

Із матеріалів справи вбачається та як встановлено судом, адвокатським об`єднанням «Цулаія, Горбатенко та партнери» на представництво інтересів ПП «Вугледаренергоплюс» видано адвокату Кулик Олегу Ігоровичу ордер серії АВ № 1099554 від 25.10.2023, при цьому Кулик Олег Ігорович є адвокатом про, що свідчить свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000825 від 14.09.2021.

Судом встановлено, що згідно платіжної інструкції № 1559 від 27.09.2023 позивач сплатив адвокатському об`єднанню 30 000 грн, на підставі виставленого клієнту рахунку на оплату № 52 від 25.09.2023, що підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 21.02.2024 між клієнтом та адвокатським об`єднанням складено акт надання послуг № 3, за з яким адвокатське об`єднання на виконання умов договору про надання правничої допомоги № 03/282 від 07.09.2023 надало клієнту - ПП «Вугледаренергоплюс» обумовлені послуги на загальну суму 30 000 грн.

Статтею 16 ГПК України передбаченого, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За п. 9 ч. 1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації) консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст.126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Статтею30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом п.1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний господарський суд, встановивши, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив обсяг витрат на надану професійну правничу допомогу, виходячи із принципу змагальності сторін, а також загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність даної справи, дійшов правильного висновку, що заявлена сума витрат на правничу професійну допомогу у сумі 30 000 грн відповідає встановленим критеріям.

Відтак, суд першої інстанції оскарженим додатковим рішенням правомірно задовольнив заяву ПП «Вугледаренергоплюс» щодо покладення на АТ "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Лиманська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" витрат на професійну правничу допомогу адвоката, стягнувши з відповідача на користь позивача 30 000 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги у сумі, з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відтак, враховуючи встановлені обставини та наведені мотиви, суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний господарський суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, й правомірно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 653 433,12 грн, інфляційних втрат у сумі 14 326,78 грн та 451,14 грн 0,1% річних та ухвалив законне й обґрунтоване додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

З оглядку викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржених рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у даній справі, при ухваленні яких, з огляду на встановлені судом обставини, відсутні порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду зроблені на підставі повно та належно досліджених доказів із встановленням всіх необхідних обставин.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду та ним не подано належних та допустимих доказів, які б свідчили зворотне.

У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідив та оцінив надані сторонами докази, правильно застосувавши норми права до спірних правовідносин, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у справ у справі № 910/17381/23 законні й обґрунтовані, і підстав для їх скасування або зміни апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга АТ "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Лиманська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд"задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції та додаткове судове рішення підлягають залишенню без змін.

Судові витрати

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Лиманська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" -залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 у справі № 910/17381/23- залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи № 910/17381/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Постанова складена та підписана 15.07.2024.

Головуючий суддя І.В. Вовк

Судді В.В. Палій

О.М. Сибіга