ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Справа № 906/1318/19 (906/244/23)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - Фрейдун О.М., Чайківська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024 у справі №906/1318/19 (906/244/23) (суддя Макаревич В.А.)

за позовом ОСОБА_1

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах справи №906/1318/19

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024 у справі №906/1318/19 (906/244/23) позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №11-к від 24.03.2022 "Про звільнення". Поновлено ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на роботі в Дочірньому підприємстві "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м.Житомир, вул. Перемоги, 75, ) на посаді заступника директора з економічних питань з 24.03.2022. Поновлено виконання ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) додатково покладених обов`язків на посаді начальника філії "Житомирська ДЕД" у Дочірньому підприємстві "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м.Житомир, вул. Перемоги, 75, ) з 24.03.2022. Поновлено виконання ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) додатково покладених обов`язків начальника філії "Зарічанська ДЕД" у Дочірньому підприємстві "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м.Житомир, вул. Перемоги, 75, ) з 24.03.2022. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м.Житомир, вул. Перемоги, 75, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2022 року по 09.02.2023 в сумі 461 167,60 грн. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"(10003, м.Житомир, вул. Перемоги, 75, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму 6 917,51 грн судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 06.02.2024 у справі №906/1318/19 (906/244/23) Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції прийняти апеляційну скаргу ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Рішення Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024 у справі №906/1318/19 (906/244/23) - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що відсутні підстави вважати, що позивач не знав про дату свого звільнення, адже формальне розуміння закону не може бути вищим за ідею справедливості.

Вказує, що у свою чергу відповідач вжив всіх необхідних заходів та створив належні умови для отримання копії наказу про звільнення позивачем, який, діючи на власний розсуд, свідомо відмовився від його отримання без поважних причин.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №906/1318/19 (906/244/23)/1581/24 від 06.03.2024 витребувано матеріали справи №906/1318/19 (906/244/23) з Господарського суду Житомирської області. 19.03.2024 матеріали справи №906/1318/19 (906/244/23) надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

11.03.2024 Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надіслано уточнену апеляційну скаргу вх.№ 2220/24 в якій просить суд апеляційної інстанції прийняти апеляційну скаргу ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Зупинити виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024 у справі № 906/1318/19 (906/244/23) в частині негайного виконання. Залучити до участі у справі Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 51, ідентифікаційний код 31899285) та розпорядника майна у справі про банкрутство ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" ОСОБА_2 (33013, м. Рівне, вул. Кавказька, 3, оф. 305, ідентифікаційний № НОМЕР_2 , тел.: НОМЕР_3 , е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) як третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача. Скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 22.03.2023 у справі № 906/1318/19 (906/244/23). Рішення Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024 у справі №906/1318/19(906/244/23) - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, поновлення тимчасово виконання обов`язків філій, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в повному обсязі. Судові витрати по сплаті судового збору за подання позову і апеляційної скарги покласти на позивача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.03.2024 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення господарського суду Житомирської області від 06.02.24р. у справі №906/1318/19 (906/244/23) - залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки.

05.04.2024 на виконання вимог ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.03.2024 у справі №906/1318/19 (906/244/23) від Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024 у справі 906/1318/19 (906/244/23); розгляд апеляційної скарги призначено на "28" травня 2024 р. об 14:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 1.

Запропоновано позивачу у строк до 30.04.2024 надати суду відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, передбачене статтею 197 Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали доставлено учасникам справи в електронні кабінети системи "Електронний суд" ЄСІТС та направлено на електронні адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи (а.с. 135, т. 2).

28.05.2024 до початку судового засідання на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з тим, що позивач перебуває на військовій службі у ЗСУ та копію апеляційної скарги не отримував.

В судове засідання 28.05.2024 з`явилась представник відповідача (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів системи "Easy Con"), яка підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладений у ній та надала усні пояснення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 розгляд апеляційної скарги відкладено на "25" червня 2024 р. об 14:30 год. Зобов`язан представника відповідача - Чайківську Н.М. надіслати представнику позивача - адвокату Ткачук Т.А. копію апеляційної скарги з додатками до електронного кабінету системи "Електронний суд" ЄСІТС.

29.05.2024 на виконання вимог ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 від представника відповідача до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли докази направлення копії апеляційної скарги вих. № 52 від 01.03.2024 та копії доповненої апеляційної скарги вих. № 60 від 05.03.2024 представнику позивача до електронного кабінету системи "Електронний суд" ЄСІТС.

Учасники справи не скористались своїм процесуальним правом на подачу відзиву чи письмових пояснень з приводу поданої апеляційної скарги.

25.06.2024 до початку судового засідання на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

В судове засідання 25.06.2024 з`явились представники відповідача (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів системи "Easy Con"), які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та надали усні пояснення по суті спору

Відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників відповідача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 відповідно до наказу №15-к від 10.05.2019 року був призначений на роботу начальника відділу матеріально-технічного постачання та проведення тендерних процедур в ДП "Житомирський автодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (а.с. 7-9, т.1).

Відповідно до наказу ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" № 35-к від 29.11.2019 ОСОБА_1 було переведено тимчасово на посаду заступника директора з економічних питань на період відсутності основного працівника - ОСОБА_3 , яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.10, т.1).

Згідно наказів ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" №2-к від 31.01.2020 та №3-к від 26.01.2022 на ОСОБА_1 тимчасово покладено обов`язки начальника філії "Зарічанська ДЕД" (а.с.11, 13 т.1).

Станом на 24.03.2022 ОСОБА_1 тимчасово виконував обов`язки начальника філії "Житомирська ДЕД" (наказ № 3-к від 26.01.2022).

24.03.2022 ОСОБА_1 подано заяву від 23.03.2022 про звільнення із займаної посади 24.03.2022 згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку із порушенням законодавства про працю, умов колективного та трудового договору - систематичною невиплатою заробітної плати (а.с.80, т.1).

Відповідно до наказу ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" №11-к від 24.03.2022 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з економічних питань з 24.03.2022 за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.14, т.1).

Тобто, згідно наданих до суду матеріалів, 24.03.2022 ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника директора з економічних питань з 24.03.2022 за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.14, т.1).

При цьому в той же день 24.03.2022 позивач подав заяву про відкликання заяви про звільнення, датовану 24.03.2022, яку 24.03.2022 прийнято згідно відмітки дати та підпису фахівцем з кадрів ОСОБА_4 , яка надавала послуги з ведення кадрового та військового обліку ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" відповідно до договору про надання послуг від 01.01.2022 на період з 01.01.2022 по 31.03.2022.

Надалі позивач повідомив, що його не допускали до роботи та виконання своїх повноважень на посаді заступника директора з економічних питань ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та інших повноважень після 24.03.2022.

Позивач вважає дії відповідача щодо свого звільнення і недопущення до роботи протиправними і такими, що порушують право на працю, яке полягає у звільненні з роботи за власним бажанням на підставі нечинної заяви всупереч його волі, а також, не допуск до роботи, оскільки фактично він продовжував виконувати свої обов`язки по 01.04.2022 включно, на підтвердження чого ним надано до матеріалів справи копії наступних документів: службової записки заступника директора з економічних питань ОСОБА_1 від 24.03.2022, роздруківки з електронної пошти про направлення заяви, службової записки про доповнення від 01.04.2022 т.в.о. заступника директора з економічних питань ОСОБА_1 , роздруківки з електронної пошти про направлення, листування з юридичними особами заступника директора з економічних питань ОСОБА_1 за період з 26.03.2022 по 30.03.2022, трудової книжки ОСОБА_5 , трудової книжки ОСОБА_6 , наказів про звільнення від 31.03.2022, підписаних т.в.о начальника філії "Житомирська ДЕД" ОСОБА_1 , заяви про звільнення від 29.03.2022 (а.с. 172-192, т.1).

Подані докази, на думку ОСОБА_1 , свідчать про продовження виконання своїх повноважень, не дивлячись на недопуск його після 24.03.2023 до роботи.

На підставі вищенаведеного позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення відповідної суми за час вимушеного прогулу.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024 у справі №906/1318/19 (906/244/23) позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №11-к від 24.03.2022 "Про звільнення". Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Дочірньому підприємстві "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на посаді заступника директора з економічних питань з 24.03.2022. Поновлено виконання ОСОБА_1 додатково покладених обов`язків на посаді начальника філії "Житомирська ДЕД" у Дочірньому підприємстві "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" з 24.03.2022. Поновлено виконання ОСОБА_1 додатково покладених обов`язків начальника філії "Зарічанська ДЕД" у Дочірньому підприємстві "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" з 24.03.2022. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2022 року по 09.02.2023 в сумі 461 167,60 грн. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 суму 6 917, 51 грн судового збору.

Місцевий господарський суд вказав на відсутність беззаперечного доведення доказами у справі, чи було у момент видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 волевиявлення ОСОБА_1 на припинення трудового договору за власним бажанням, тому суд трактує зазначені обставини на користь позивача та зазначає, що доказами у справі не підтверджено наявність підстав для звільнення позивача згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин). Відтак, анулювання трудового договору 24.03.2022 відбулося з боку відповідача без необхідного волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024 у справі №906/1318/19 (906/244/23) та мотивами суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати.

Частиною 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. В силу приписів частини 2 вказаної статті господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 36 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено підстави припинення трудового договору, пунктом 4 якої передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України (в редакції станом на 24.03.2022) працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган нe виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник мас право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У постанові від 18 грудня 2019 року Верховний Суд висловив правову позицію, що, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за статтею 38 КЗпП України, суди повинні з`ясувати, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору за власним бажанням у момент видачі наказу про звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач прийнятий на підприємство на посаду начальника відділу матеріально-технічного постачання та проведення тендерних процедур в ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України" та працював на вказаній посаді з 10.05.2019 по 29.11.2019.

Наказом № 35-к від 29.11.2019 позивач переведений на посаду заступника директора з економічних питань на період відсутності основного працівника - ОСОБА_3 , яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

В подальшому на позивача додатково були покладені обов`язки начальника філії "Зарічанська ДЕД" ДП "Житомирський облавтодор" (наказ № 2-к від 31.01.2020) та начальника філії "Житомирська ДЕД" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (наказ № 3-к від 26.01.2022).

Перед закінченням відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_3 подала до підприємства заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до шестирічного віку, однак наказом № 24-в від 06.09.2021 останній надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з 06.09.2021 по 05.03.2022.

09.03.2022 згідно наказу № 9-к (від цього ж числа) ОСОБА_3 - заступник директора з економічних питань приступила до виконання своїх професійних обов`язків відповідно до заяви.

Звідси слідує, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підприємство відповідача мало б звільнити позивача за закінченням строку дії трудового договору.

Однак, як зазначає відповідач, між т. в. о. директора підприємства відповідача та позивачем велися перемовини щодо переведення останнього на іншу вільну посаду на підприємстві, зважаючи на запроваджений воєнний стан в державі та недопущення залишення працівника без роботи у військовий час.

Згідно штатного розпису працівників апарату управління ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України, введеного з 01.10.2021, посада заступника директора з економічних питань була одна та, відповідно, не вакантна, тому підприємством відповідача видано наказ № 10-к про виведення заступника директора з економічних питань ОСОБА_1 поза штат, тимчасово, з 09.03.2022 по 24.03.2022 (на період перебування ОСОБА_3 у відпустці без збереження заробітної плати).

За вказаним переведенням позивачу здійснювалось нарахування заробітної плати з посадовим окладом заступника директора з економічних питань, відповідно до кількості відпрацьованих днів.

Однак, не досягши домовленостей з діючим на той час т. в. о. директора підприємства стосовно бажаної вищої посади (як пояснила представник відповідача), а саме - першого заступника директора, 23.03.2022 позивачем подано заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з визначенням дати звільнення - 24.03.2022 у зв`язку із систематичною невиплатою заробітної плати.

На підставі даної заяви 24.03.2022 підприємством апелянта винесено наказ № 11-к про звільнення позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до акту про відмову від підпису від 24.03.2022, складеного фахівцем з кадрів ОСОБА_4 , в присутності т. в. о. директора підприємства М. Невмержицького, головного енергетика С. Метушевського, з наказом про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з економічних питань № 11-к від 24.03.2022, останній був ознайомлений усно та від підпису в наказі та отримання його копії відмовився.

Аналогічні акти складено про відмову позивача від отримання довідки про нараховані та отримані суми при звільненні (заборгованість), а також про відмову позивача від запропонованих вільних посад на підприємстві.

Колегією суддів приймається до уваги викладена ОСОБА_4 у нотаріально засвідченій заяві послідовність подій 24.03.2022. Так, свідок ОСОБА_4 вказала, що після того, як позивач з діючим на той час т. в. о. директора відповідача не дійшли згоди стосовно подальшого працевлаштування позивача, вона пішла готувати наказ про звільнення останнього, після чого, близько 10:00 год ранку зробила спробу ознайомити позивача з наказом про звільнення, на що той відмовився, а ОСОБА_4 відразу склала акт про відмову від підпису та підписала у вищевказаних осіб. Далі, близько 16 год. 00 хв. до ОСОБА_4 зайшов ОСОБА_1 із заявою про відкликання своєї заяви про звільнення, з проханням поставити дату та підпис про її прийняття, що ОСОБА_4 і зробила.

Положеннями статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також: з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 39 КЗпП України строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі:

1) хвороби або інвалідності працівника, які перешкоджають виконанню роботи за договором;

2) порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного або трудового договору;

3) у випадках, передбачених у ч. 1 ст. 38 КЗпП, за наявності умов, які унеможливлюють подальшу роботу в роботодавця.

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 136/2125/19 (провадження № 61-515св21) зазначено, що "працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Отже, стаття 38 КЗпП України зобов`язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить, також за наявності інших поважних причин. При цьому, за змістом статті 38 КЗпП України право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням кореспондує обов`язку роботодавця звільнити його з роботи з наведеної підстави. При цьому сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку, навіть якщо відсутні поважні причини".

Позивач подав заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, яка вже сама по собі містить поважність причини звільнення: порушення законодавства про працю, умов колективного та трудового договору - систематична невиплата заробітної плати.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів заперечення чи оспорювання апелянтом підстави звільнення позивача за вказаною частиною ст. 38 КЗпП України.

Стаття 38 КЗпП України визначає письмове попередження власника про звільнення за два тижні.

Проте закон не забороняє власнику підприємства звільнити працівника у такий строк, про який він просить. Зазначена правова позиція також викладена у Постанові Верховного Суду від17.02.2022 у справі № 643/18277/20.

Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного суду від 20.01.2023 у справі № 490/624/22, розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку.

Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність беззаперечних доказів волевиявлення ОСОБА_1 на припинення трудового договору за власним бажанням, тому суд вірно встановив відсутність підстав для звільнення позивача на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Даний судовий висновок базується на тому, що в межах одного робочого дня 24.03.2022 року працівником була подана і відізвана заява про звільнення за власним бажанням, що підтверджує відсутність його волі на звільнення 24.03.2022 з власної ініціативи.

Відповідно до судової практики у трудових спорах та правових позицій ВС, у випадках якщо має місце звільнення не за належною підставою для звільнення за фактично встановлених обставин, то суд, встановивши такі дійсні обставини, лише змінює підставу звільнення, а не визнає звільнення незаконним.

Так, у разі виходу на роботу основного працівника у зв`язку з припиненням відпустки (достроково або після закінчення терміну відпустки), працівник, якого було прийнято на місце основного працівника за строковим трудовим договором, підлягає звільненню на підставі п. 2 ст. 36 КзПП України.

Тобто, колегія суддів вважає, що у даному випадку звільнення працівника мало бути проведене, однак за іншою правовою підставою, а саме за ч. 2 ст. 36 КЗпП України.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та пояснення ОСОБА_4 , колегія суддів виснує, що ОСОБА_1 підлягав звільненню, однак не згідно ст. 38 КзПП України, а на підставі п. 2 ст. 36 КзПП України.

Частина 4 ст. 235 КЗпП України передбачає, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Отже, встановивши дійсні обставини справи, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави допускати поновлення позивача на посаді заступника директора з економічних питань, яка єдина у штатному розписі і зайнята працівником, що вийшов із декретної відпустки. У такому разі суд уповноважений змінити підставу звільнення, так як волевиявлення щодо звільнення за власним бажанням не підтвердилося.

Звідси слідує, що саме звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, однак апеляційний господарський суд вважає за необхідне змінити формулювання причини звільнення в частині підстави звільнення ОСОБА_1 , вказавши підставою його звільнення: "за ч. 2 ст. 36 КЗпП України", а тому у позові слід відмовити.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлене судом апеляційної інстанції, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України, діючи в правову полі ч. 4 ст. 11 ГПК України, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024 у справі №906/1318/19 (906/244/23) підлягає задоволенню, при цьому рішення Житомирської області від 06.02.2024 у даній справі слід скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача, згідно вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 272, 273, 275, 277, 278, 279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024 у справі №906/1318/19 (906/244/23) - задоволити.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 06.02.2024 у справі №906/1318/19 (906/244/23) скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м.Житомир, вул. Перемоги, 75, ) 10 376 грн 27 коп. витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду Житомирської області видати наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України

7. Справу №906/1318/19 (906/244/23) повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "08" липня 2024 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Павлюк І.Ю.