ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року Справа № 918/856/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

органу прокуратури - Кривецька - Люліч Т.А.

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Здолбунівської окружної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024, повний текст складено 18.04.2024, у справі № 918/856/23 (суддя Романюк Ю.Г.)

за позовом Керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні на стороні позивача: Спеціальна школа в м. Острог Рівненської обласної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 23 054, 75 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі № 918/856/23 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 09.04.2024 у справі № 918/856/23 Заступник керівника Здолбунівської окружної прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі № 918/856/23. Відкрити провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі № 918/856/23. Скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі № 918/856/23 та прийняти нове - про задоволення позову. Стягнути з відповідача на користь Рівненської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги. Про час та дату розгляду вказаної апеляційної скарги повідомити сторони у справі та Рівненську обласну прокуратуру.

Апелянт зазначає, що суд помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову через незалучення у справі співвідповідача - навчального закладу.

Вказує, що ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" є належним відповідачем у справі, оскільки зазначена юридична особа є не лише стороною договору, а й такою, що безпідставно отримала 23 054, 75 гривень з обласного бюджету, тобто є саме тією особою, яка повинна відповідати за позовом.

Окрім того зазначає, що в період виконання договору № 41ЕВ337-3371-20 від 24.12.2020 до нього на підставі додаткових угод безпідставно чотири рази вносились зміни в частині підвищення ціни за одиницю товару і, як наслідок, збільшено ціну за природний газ з 8 649,89 грн до 12 629,78 грн за 1000 куб. м, тобто на 3 979,89 грн. (31% від первинної ціни) що є порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ "Про публічні закупівлі".

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №918/856/23/3211/24 від 13.05.2024 витребувано матеріали справи №918/856/23 з Господарського суду Рівненської області. 22.05.2024 матеріали справи №918/856/23 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Здолбунівської окружної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі №918/856/23; розгляд апеляційної скарги призначено на "11" червня 2024 р. об 15:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 1.

Запропоновано позивачу та третій особі у строк до 07.06.2024 надати суду письмові пояснення з приводу поданої апеляційної скарги та докази надсилання таких пояснень та доданих до них документів іншим учасникам справи.

Запропоновано відповідачу у строк до 07.06.2024 надати суду відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, передбачене статтею 197 Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали доставлено учасникам справи в електронні кабінети системи "Електронний суд" ЄСІТС (а.с. 188, т.2).

04.06.2024 до Північно-західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

06.06.2024 до Північно-західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Заступника керівника Здолбунівської окружної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі №918/856/23, в якому вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

11.06.2024 до Північно-західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з погіршенням стану здоров`я представника ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" - адвоката Адвокатського об`єднання "ГАРАНТ ГРУП" Якимчук Ольги, яка відповідальна за ведення даної справи, у зв`язку з чим не може прибути у судове засідання.

В судове засідання 11.06.2024 з`явилась прокурор, яка підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та надала усні пояснення по суті спору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2024 задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги; розгляд апеляційної скарги відкладено на "02" липня 2024 р. об 15:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №1.

27.06.2024 та 28.06.2024 до Північно-західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

02.07.2024 до початку судового засідання через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

В судове засідання 02.07.2024 з`явилась прокурор, яка надала додаткові усні пояснення, просила апеляційну скаргу задоволити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення прокурора, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

18.11.2020 на веб-сайті електронної системи публічних закупівель "ProZorro" замовником - КЗ "Острозька спеціальна школа № 2 І-П ступенів" Рівненської обласної ради опубліковано оголошення UA-2020-11-18-009355-е про проведення відкритих торгів на закупівлю 45 000 кубічних метрів природного газу (ДК 021:2015:09120000-6 - газове паливо) з очікуваною вартістю 405 000 грн.

У вказаній закупівлі взяли участь ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" та ТОВ "ЛЬВІВГАЗ ЗБУТ".

За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем визнано ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" з ціновою пропозицією 389 245, 05 грн., з яким 24.12.2020 КЗ "Острозька спеціальна школа № 2 І-П ступенів" Рівненської обласної ради уклало договір № 41ЕВ337-3371-20 на постачання природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1-1.3 Договору Постачальник зобов`язався постачати Споживачу протягом 2021 року природний газ для власного споживання в обсязі 45 000 куб. м.

Згідно п. 3.4 Договору, загальна сума Договору становить 389 245,05 грн., у тому числі ПДВ 20 %.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що ціна за 1 000 куб. м природного газу на момент укладення даного Договору становить 7 071,666 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 136,576 грн. Ціна за 1 000 куб. м природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 7 208,242 грн., крім того ПДВ становить 1 441,648 грн., всього з ПДВ - 8 649,89 грн.

Як вбачається із абз 5 п. 3.2. Договору ціна, зазначена в п. 3.2. Договору, може змінюватись протягом дії Договору. Зміни за одиницю товару може бути не більше ніж на 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Збільшення ціни за одиницю товару можливе шляхом укладання додаткової угоди один раз на півріччя, але у будь-якому випадку не раніше ніж через 3 місяці з моменту підписання договору, та поставки постачальником 25 % від загального річного планового обсягу природного газу, зазначеного в п. 2. цього Договору.

Разом з цим, за час виконання вказаного Договору до нього на підставі додаткових угод чотири рази вносились зміни в частині підвищення ціни за одиницю товару, тобто вносились зміни до істотних умов договору, зокрема:

1) додатковою угодою № 1 від 11.02.2021 збільшено ціну за 1000 куб. м природного газу з 8 649,89 грн. з ПДВ до 9 514,88 грн. з ПДВ (на 10 %). Згідно із п. 2 вказаної додаткової угоди, відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, умови даної угоди розповсюджуються на відносини сторін, які виникли з 01.01.2021.

2) додатковою угодою № 2 від 05.07.2021 збільшено ціну за 1000 куб. м природного газу до 10 456,85 грн. з ПДВ (на 9,9 %);

3) додатковою угодою № 3 від 04.08.2021 збільшено ціну за 1000 куб. м природного газу до 11 492,07 грн. з ПДВ (на 9,9 %);

4) додатковою угодою № 4 від 04.08.2021 (укладена у той же день, що й додаткова угода № 3) ціну за 1000 куб. м природного газу збільшено до 12 629,78 грн. з ПДВ (на 9,9 %).

У подальшому, 30.09.2021 укладено додаткову угоду № 5, якою загальну суму Договору зменшено до 253 601,05 грн. з ПДВ, а сам Договір розірвано з 30.09.2021.

Таким чином, внаслідок укладення спірних додаткових угод ціну за природний газ збільшено з 8 649,89 грн. до 12 629,78 грн. за 1000 куб. м, тобто на 3 979,89 грн. (31% від первинної ціни).

Відповідно до звіту про виконання договору про закупівлю, Договір строком дії з 01.01.2021 до 30.09.2021 виконано.

ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" поставлено КЗ "Острозька спеціальна школа № 2 І-П ступенів" Рівненської обласної ради природного газу на загальну суму 253 601,05 грн., в тому числі ПДВ 42 266,84 грн.

Дослідивши акти приймання-передачі та платіжні доручення, судом встановлено, що постачальник поставив КЗ "Острозька спеціальна школа № 21-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради за вищевказаний період 26 653,09 куб. м природного газу на загальну суму 253 601,05 грн. з ПДВ, що на 18 346,91 куб. м менше запланованих 45 000 куб.

У зв`язку з вищевикладеним Керівник Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради звернувся з позовом до Господарського суду Рівненської області.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі № 918/856/23 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог прокурора, суд першої інстанції вказав, що договір постачання природного газу від 24.12.2020 № 41ЕВ337-3371-20 та оспорювані додаткові угоди до нього укладені між Комунальним закладом "Острозька спеціальна школа № 2 І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради та ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ". У той час, відповідачем у даній справі про визнання недійсними додаткових угод є лише ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ", тобто один із контрагентів договору та угод, а не обидва. Пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові та виключає необхідність надавати оцінку аргументам, які стосуються передусім з`ясування обставин обґрунтованості/необґрунтованості позову про визнання правочину недійсним, оскільки дослідженню вказаних обставин має передувати встановлення належного суб`єктного складу учасників спірних правовідносин. З огляду на викладене, суд не надавав правову оцінку дотриманню положень Закону України "Про публічні закупівлі" та інших норм матеріального права під час укладення сторонами спірних додаткових угод до договору.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі №918/856/23 та мотивами суду першої інстанції, заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Даний спір пов`язаний із реалізацією прокурором повноважень згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема представництва інтересів держави у суді.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статей 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Так, відповідно до ч. 4, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини першої, абзацу першого частини третьої та абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Про необхідність обґрунтування прокурором підстав представництва у суді зазначено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

Аналіз положень частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом таких підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсними додаткових угод, укладених до Договору постачання природного газу №41ЕВ337-3371-20 від 24.12.2020, що укладений між Комунальним закладом "Острозька спеціальна школа №2 І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради та ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ", про збільшення ціни на газ, а саме: №1 від 11.02.2021, №2 від 05.07.2021, №3 від 04.08.2021, №4 від 04.08.2021.

Підставою позову є те, що на переконання прокурора, сторони Договору постачання природного газу №41ЕВ337-3371-20 від 24.12.2020, а саме - школа та ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" порушили вимоги Закону України "Про публічні закупівлі" під час укладення спірних додаткових угод.

Прокурор вказує, що у даному випадку має місце порушення інтересів держави, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді. Законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах.

Звертає увагу, що у спірних правовідносинах відбулося неефективне розпорядження бюджетними коштами, здійснене на шкоду інтересам держави та громади, з порушенням норм Закону України "Про публічні закупівлі" та засад цивільного законодавства (добросовісного користування правами).

Прокурор зазначає, що при виконанні повноважень, передбачених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави під час використання майна, що належить до комунальної власності.

З матеріалів справи вбачається, що Здолбунівською окружною прокуратурою скеровано на адресу Рівненської обласної ради лист № 54/2-494ВИХ-23 від 05.05.2023, яким повідомлено про наявність порушень при підписанні додаткових угод до Договору № 41ЕВ337-3371-20 на постачання природного газу від 24.12.2020 та здійсненні розрахунків за даним Договором. Прокуратура просила орган місцевого самоврядування повідомити про вжиті заходи до усунення виявлених порушень, у тому числі цивільно-правового характеру, долучивши копії підтверджуючих документів, а в разі їх невжиття - вказати причини такого стану.

У відповідь на вказаний лист Рівненська обласна рада листом № 09-1443/01 від 10.05.2023 зазначила, що вона із школою є окремими юридичними особами, які відповідають за своїми зобов`язаннями самостійно. Рада не є головним розпорядником бюджетних коштів закладу. У даному випадку компетентним органом який в спірних правовідносинах уповноважений державою здійснювати відповідні функції є Державна аудиторська служба України.

Здолбунівською окружною прокуратурою, у відповідності до вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" скеровано на адресу Рівненської обласної ради лист № 54/2-894ВИХ-23 від 11.08.2023, яким повідомлено про наявність порушень при підписанні додаткових угод до Договору № 41ЕВ337-3371-20 на постачання природного газу від 24.12.2020 та здійснені розрахунків за даним Договором. У даному листі прокуратура вказала, що вважає за необхідне захистити інтереси держави шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у даних спірних правовідносинах - Рівненської обласної ради до ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів.

Відтак судом встановлено, що маючи відповідні правомочності для звернення до суду з цим позовом, уповноважений орган - Рівненська обласна рада, яка є засновником Школи та з бюджету якої школа фінансується, - надані їй повноваження не використала.

Таким чином, рада була обізнана про необхідність захисту інтересів держави, мала відповідні повноваження для їх захисту, проте ефективних заходів не вжила.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки засновником КЗ "Острозька спеціальна школа № 2 І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради та власником її майна є територіальна громада Рівненської області в особі Рівненської обласної ради, яка фінансує і контролює діяльність цього закладу, а також зобов`язана контролювати виконання обласного бюджету, зокрема законність та ефективність використання КЗ "Острозька спеціальна школа № 2 І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, є уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, тому є належним позивачем у цій справі.

Колегією суддів враховується позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, де ВП ВС дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).

Цими висновками Велика Палата Верховного Суду відступила від протилежних висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.07.2022 у справі № 909/1285/21 (підпункт 1.2 пункту 5.27) та від 01.02.2023 у справі № 924/996/21, у яких суд відхилив доводи прокурора щодо наявності в органів місцевого самоврядування повноважень здійснювати захист законних інтересів держави у правовідносинах, пов`язаних із закупівлею комунальними закладами товарів за бюджетні кошти, з посиланням на те, що наявність корпоративних відносин між органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними або між органом місцевого самоврядування як засновником комунального підприємства та третіми особами, які здійснюють господарське правопорушення, на яке повинне реагувати комунальне підприємство як суб`єкт господарських відносин, а також з посиланням на те, що відповідні органи місцевого самоврядування не були сторонами договорів про закупівлю.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що маючи відповідні правомочності для звернення до суду, прокурор правомірно звернувся з даним позовом.

Надаючи оцінку доводам учасників справи щодо застосування положень Закону України "Про публічні закупівлі" колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.

За приписами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 11 ЦК України та 174 ГК України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одночасно, правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 1 ст. 175 ГК України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 185 ГК України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Таким чином, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за п. 2 ч. 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Положеннями ч. 1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, установлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після виконання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи 24.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" та Комунальним закладом "Острозька спеціальна школа №2 І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради укладено договір № 41ЕВ337-3371-20 на постачання природного газу (далі - Договір) відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався постачати Споживачу протягом 2021 року природний газ для власного споживання в обсязі 45 000 куб. м

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що ціна за 1 000 куб. м природного газу на момент укладення даного Договору становить 7 071,666 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 136,576 грн. Ціна за 1 000 куб. м природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 7 208,242 грн., крім того ПДВ становить 1 441,648 грн., всього з ПДВ - 8 649,89 грн.

Згідно з п.3.4 Договору ціна цього договору становить 389 245, 05 грн.

Як встановлено судом, у подальшому сторонами підписано ряд додаткових угод, якими збільшено ціну за одиницю товару.

Прокурор зазначає, що додаткову угоду № 1 укладено за відсутності визначених на те законодавчих підстав та остання суперечить ст. ст. 5, 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Даною додатковою угодою від 11.02.2021 збільшено ціну за 1000 куб. м природного газу з 8 649,89 грн. з ПДВ до 9 514,88 грн. з ПДВ (на 10 %), а її умови розповсюджуються на відносини сторін, які виникли з 01.01.2021. Тобто, фактично ціна на газ збільшилась з моменту укладення Договору, що нівелює результати відкритих торгів. Підставою для підвищення ціни слугувала цінова довідка Рівненської торгово-промислової палати № 56.03/15 від 14.01.2021, відповідно до якої у грудні 2020 року вартість природного газу становила 5 950 - 9 050 грн. за 1 000 куб.м., коливання ціни - 52 %. Опрацюванням інформації, розміщеної на сайті Української енергетичної біржі встановлено, що станом на момент укладання договору середньо-ринкова ціна на газ становила 7 494,71 грн. за 1000 куб. м. Протягом січня 2021 року середньо-ринкова ціна на газ дещо збільшилася. Так, станом на момент подання пропозиції щодо зміни ціни на природній газ, а саме на 14.01.2021, середньо-ринкова ціна становила 8 040, 52 грн. за 1000 куб. м. Тому, протягом січня 2021 року коливання ціни на газ становило у середньому 6,1%, а на момент укладання додаткової угоди № 1 (11.02.2021) ціна на газ становила 8 212,42 грн. за 1000 куб. м, що становить 7,7% коливання ціни, а тому не підтверджує положення п. 3.2 Договору як обґрунтування укладення додаткової угоди № 1 від 11.02.2021. Крім того, довідка Рівненської торгово-промислової палати видана 14.01.2021, коливання ціни у ній зазначено на момент укладення договору, а саме у грудні 2020 року, а додаткова угода укладена лише 11.02.2021. А також сторони в додатковій угоді визначили ціну на газ за 1000 куб. м більшу, ніж вказано у довідці торгово-промислової палати, якою така ціна обґрунтована.

Аналогічна ситуація склалася з додатковими угодами № 2, 3, 4. При підписанні додаткових угод № 2, № 3 та № 4 сторонами порушено встановлене ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" обмеження щодо збільшення ціни понад 10%, оскільки збільшено вартість газу на 31% від первинної ціни, відтак прокурор вважає, що додаткові угоди підлягають визнанню недійсними у судовому порядку.

Прокурор вважає, що постачальник не обґрунтував, чому таке підвищення цін на ринку, а також зміни тарифу на послугу постачання природного газу зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, не навів причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.

Прокурор вказує, що Договір виконано, а відтак просить стягнути на користь Рівненської обласної ради 23 054, 75 грн - коштів, які були надмірно сплачені школою відповідачу за поставлений газ внаслідок неправомірного збільшення його вартості шляхом укладання спірних додаткових угод.

Відповідач, в свою чергу, вказує, що сторони договору діяли у порядок та у спосіб, встановлений чинним законодавством України, в тому числі Законом України "Про публічні закупівлі". Зміст правочину не суперечить Цивільному кодексу України, інтересам держави, а доводи прокурора про недійсність укладених додаткових угод є безпідставними і необґрунтованими, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" звертає увагу, що у розрахунку коштів, які необхідно стягнути, прокурор застосовує лише одну збільшену ціну на 10 % - 9 514 грн 88 коп з ПДВ за 1 тис. куб.м., інших цін не зазначає, адже постачання природного газу по Договору протягом усього періоду поставки (січень-квітень 2021) здійснювалося лише за одною ціною, яка збільшена лише на 10 %, інші ціни не застосовувалися, що підтверджено актами приймання-передачі та проведеними розрахунками по Договору. Окрім того, збільшення на 10 % ціни товару не заборонено Законом України "Про публічні закупівлі".

Колегією суддів, дослідивши дотримання сторонами порядку внесення змін до договору, унормованого Законом України "Про публічні закупівлі" та п. 3.2. Договору, встановлено що Товариство з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" як постачальник не дотримався при укладенні додаткових угод №№ 1, 2, 3, 4 означеного порядку з огляду на наступне.

Частиною 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю.

Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Як вбачається із абз 5 п. 3.2. Договору № 41ЕВ337-3371-20 від 24.12.2020 ціна, зазначена в п. 3.2. Договору, може змінюватись протягом дії Договору. Зміни за одиницю товару може бути не більше ніж на 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Збільшення ціни за одиницю товару можливе шляхом укладання додаткової угоди один раз на півріччя, але у будь-якому випадку не раніше ніж через 3 місяці з моменту підписання договору, та поставки постачальником 25 % від загального річного планового обсягу природного газу, зазначеного в п. 2. цього Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Абзацом 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Так, Закон України "Про публічні закупівлі" дає можливість збільшити ціну за договором, але не більше як на 10% при укладенні додаткових угод сторонами незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від07.09.2022 у справі № 927/4058/21, від 22.06.2022 у справі № 917/1062/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22 прийнятих у подібних правовідносинах, за наслідками розгляду спорів про визнання недійсними додаткових угод, що були укладені під час дії нової редакції Закону України "Про публічні закупівлі", яка вступила в законну силу 19.04.2020 та застосовується до спірних правовідносин.

Неухильним аспектом при застосуванні п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" при збільшенні ціни за одиницю товару є підтвердження (наявність) факту коливання ціни такого товару на ринку.

Крім того, відповідно до ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", одним з принципів публічних закупівель є максимальна економія та ефективність. З цього випливає, що ініціативу щодо збільшення ціни за одиницю товару та надання документального підтвердження коливання ціни товару на ринку має виявляти саме постачальник.

Як вбачається зі змісту норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", документ, який передає постачальник на підтвердження коливання ціни на ринку товару, ініціюючи зміну істотних умов договору про закупівлю товару, має підтвердити саме зміну (коливання) ціни на ринку, тобто містити інформацію про попередню ціну і про ціну станом на певну дату.

Резюмуючи викладене, підтвердження факту коливання ціни на товар у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18.

Так, суди переглядаючи справи за касаційними скаргами відповідачів погодились із висновками судів апеляційної інстанції, що сторони у випадку коливання цін на ринку (як в бік зменшення, так і в бік збільшення ціни) наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше, ніж на 10 % від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін. Для внесення змін до умов договору щодо ціни товару визначальним є не просто коливання ціни, а й те, що таке коливання сторонами не було враховано попередніми змінами. Суд звернув увагу, що існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинно бути доведеним, документально підтвердженим. Тобто відповідні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані додаткові угоди не відповідають вимогам ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", умовам укладеному між сторонами Договору.

Так, згідно з тендерною документацією та договором на постачання природного газу № 41ЕВ337-3371-20 від 24.12.2020 ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" запропоновано природний газ за ціною 8 649, 89 грн. з ПДВ за 1000 куб. м.

Проте упродовж 2021 року ТОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" направлено до закладу освіти листи з доданими до них ціновими довідками Рівненської торгово-промислової палати № 56.03/15 від 14.01.2021, № 56.03/229 від 14.05.2021, а також повідомлення № 33701-Сл-364-0121 від 25.01.2021, № 337-Кл-3488-0621 від 31.05.2021, № 33701 -Сл-4435-0621 від 29.06.2021, № 337-Кл-4556-0621 від 30.06.2021 про підняття ціни на природний газ.

У результаті укладених додаткових угод відбулося наступне підняття ціни на природний газ.

Так, додатковою угодою № 1 від 11.02.2021 збільшено ціну за 1000 куб. м природного газу з 8 649,89 грн. з ПДВ до 9 514,88 грн. з ПДВ (на 10 %). Згідно із п. 2 вказаної додаткової угоди, відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, умови даної угоди розповсюджуються на відносини сторін, які виникли з 01.01.2021. Тобто, фактично, додаткова угода про збільшення ціни почала діяти з моменту укладення Договору на постачання природного газу, ціна на газ фактично збільшилася з моменту укладення Договору, що нівелює результати відкритих торгів. Підставою для підвищення ціни слугувала цінова довідка Рівненської торгово-промислової палати № 56.03/15 від 14.01.2021, відповідно до якої у грудні 2020 року вартість природного газу становила 5 950 - 9 050 грн. за 1 000 куб.м., коливання ціни - 52 %.

Опрацюванням інформації, розміщеної на сайті Української енергетичної біржі встановлено, що станом момент укладання договору середньо-ринкова ціна на газ становила 7 494,71 грн. за 1000 куб. м. Протягом січня 2021 року середньо-ринкова ціна на газ дещо збільшилася.

Так, станом на момент подання пропозиції щодо зміни ціни на природній газ, а саме на 14.01.2021, середньо-ринкова ціна становила 8 040,52 грн. за 1000 куб. м. Тому, протягом січня 2021 року коливання ціни на газ становило у середньому становило 6,1%, а на момент укладання додаткової угоди № 1 (11.02.2021) ціна на газ становила 8 212,42 грн. за 1000 куб. м, що становить 7,7% коливання ціни, а тому не підтверджує положення п. 3.2 Договору як обґрунтування укладення додаткової угоди № 1 від 11.02.2021.

Крім того, довідка Рівненської торгово-промислової палати видана 14.01.2021, коливання ціни у ній зазначено на момент укладення договору, а саме у грудні 2020 року, а додаткова угода укладена лише 11.02.2021. А також сторони в додатковій угоді визначили ціну на газ за 1000 куб. м більшу, ніж вказано у довідці торгово-промислової палати, якою така ціна обґрунтована.

Аналогічна ситуація склалася з додатковими угодами № 2, 3, 4.

Так, листами TOB "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" № 337-Кл-3488-0621 від 31.05.2021, № 33701 -Сл-4435-0621 від 29.06.2021, № 337-Кл-4556-0621 від 30.06.2021 повідомило заклад освіти щодо змін ціни на газ та необхідності укладення додаткової угоди, додавши довідку Рівненської торгово-промислової палати № 56.03/229 від 14.05.2021, у якій надано інформацію щодо рівня цін на постачання природного газу у квітні-травні 2021 року залежно від постачальника. На підставі цих даних 05.07.2021 укладено додаткову угоду № 2, відповідно до якої ціна на газ встановлена у розмірі 10 456,85 грн. за 1000 куб. м.

Окрім того, 04.08.2021 за один день сторонами договору укладено дві додаткові угоди: додатковою угодою № 3 збільшено ціну за 1000 куб. м природного газу до 11 492,07 грн., а додатковою угодою № 4 ціну за 1000 куб. м природного газу збільшено до 12 629,78 грн.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 висловив правову позицію, що "передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.

При цьому існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін".

Як вбачається зі змісту цінових довідок Рівненської торгово-промислової палати, на підставі яких сторонами Договору укладені додаткові угоди, вони не є належним доказом обставин, наявність яких є необхідною для виникнення у сторін права вносити зміни до Договору в частині зміни ціни за одиницю товару шляхом укладення додаткових угод. Вони не свідчать про наявність чи відсутність коливання ціни на ринку, а лише зазначають про вартість природного газу на певну дату. Порівнюючи дані, зазначені у вказаних довідках на момент укладення договору та на час укладення додаткових угод, взагалі слід дійти висновку про відсутність росту ціни.

Довідки показують ціну лише за невеликий проміжок часу в певний місяць. Крім того, під час надання пропозиції ціни постачальником не надано підтвердження того, що саме в цей період закуповувався газ, а також обґрунтування неможливості його постачати саме по ціні, визначеній у Договорі.

Колегія суддів зауважує, що в цінових довідках не вказано вартість природного газу станом на дату укладення кожної додаткової угоди до Договору, не відображено відомостей про коливання ціни в порівнянні з попереднім періодом.

Водночас, законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено. Аналізуючи норми чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Торгово-промислову палату України, що у межах власних повноважень надає послуги з приводу цінової інформації.

За змістом вищенаведеного вбачається, що джерелом зазначеної інформації торгово-промислові палати зазначають, зокрема, офіційний сайт ТБ "Українська енергетична біржа". Фактично висновки відображають лише помісячну цінову політику постачальника природного газу, що міститься в загальному доступі в мережі Інтернет, яка без врахування інших факторів впливу на ринок, може мати виключно довідковий характер.

У вказаних довідках відсутня інформація про коливання ціни на природний газ на ринку, оскільки вони не містять відомостей про діючу ринкову ціну на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання) на момент укладання додаткових угод.

Отже, станом на дату укладення додаткової угоди № 1 не підтверджено коливання ціни товару в сторону збільшення. Як наслідок, додаткову угоду укладено за відсутності визначених на те законодавчих підстав та остання суперечить положенням ст. ст. 5,41 Закону України "Про публічні закупівлі", а також п. 3.2 Договору.

Решта додаткових угод (№ 2, № 3, № 4), додатково ще й перевищують 10% поріг, встановлений Законом для збільшення ціни.

Колегія суддів вважає, що постачальник також не обґрунтував, чому підвищення цін на ринку, а також зміни тарифу на послугу постачання природного газу зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, не навів причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 вказує, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору. Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та на підставі доказів, наданих прокурором, апеляційним господарським судом встановлено порушення відповідачем прав позивача.

Оспорювані додаткові угоди № № 1, 2, 3, 4 до Договору №41ЕВ337-3371-20 від 24.12.2020 укладено з порушенням законодавства, а відтак місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів також звертає увагу, що внаслідок неправомірного збільшення ціни на газ шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства, мала місце переплата позивачем коштів в розмірі 23 054, 75 грн, а відтак вимоги прокурора про стягнення з відповідача зазначених коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегією суддів не приймаються до уваги заперечення відповідача та висновки місцевого суду щодо неправильного формування прокурором суб`єктного складу сторін спору, не наділивши статусом співвідповідача Комунальний заклад "Острозька спеціальна школа №2 І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради, що стало окремою підставою для відмови в позові.

Так колегією суддів враховуються пояснення прокурора, а також встановлені обставини, що Рівненська обласна рада є органом, уповноваженим державою на здійснення функцій по управлінню Комунальним закладом "Острозька спеціальна школа №2 І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради (після реорганізації Спеціальна школа в м. Остріг Рівненської обласної ради), вона забезпечувала фінансування школи (сторони оспорюваних додаткових угод) при виконанні нею незаконних додаткових угод, тому і на її користь прокурор просить стягнути надмірно сплачені за договором грошові кошти. В свою чергу Спеціальна школа в м. Остріг Рівненської обласної ради наділена в даному спорі статусом третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, що надає їй можливість користуватись всіма процесуальними правами, що відповідають її процесуальному статусу в даному судовому спорі.

Можливість розгляду тотожних спорів за відсутності закладу освіти в статусі співвідповідача знайшло своє підтвердження при розгляді спору у справі № 918/337/22, яка перебувала на розгляді ВС (постанова від 15.08.2023).

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на встановлене судом апеляційної інстанції, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга Заступника керівника Здолбунівської окружної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі № 918/856/23 підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі № 918/856/23 скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову повному обсязі.

Крім того, в силу вимог ст. 129 ГПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судовий збір за її розгляд покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Здолбунівської окружної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі № 918/856/23 - задоволити.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі № 918/856/23 скасувати. Прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

3. Визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 11.02.2021 до Договору постачання природного газу № 41ЕВ337-3371-20 від 24.12.2020, укладеного між Комунальним закладом "Острозька спеціальна школа № 2 І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

4. Визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 05.07.2021 до Договору постачання природного газу № 41ЕВЗЗ7-3371-20 від 24.12.2020, укладеного між Комунальним закладом "Острозька спеціальна школа № 2 І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

5. Визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 04.08.2021 до Договору постачання природного газу № 41ЕВ337-3371-20 від 24.12.2020, укладеного між Комунальним закладом "Острозька спеціальна школа № 2 І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

6. Визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 04.08.2021 до Договору постачання природного газу № 41ЕВ337-3371-20 від 24.12.2020, укладеного між Комунальним закладом "Острозька спеціальна школа № 2 І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ".

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" (, юридична адреса: вул. Грушевського академіка, 24, м. Рівне, Рівненська область, 33023) до бюджету на користь Рівненської обласної ради (, юридична адреса: м-н Просвіти, 1, м. Рівне, Рівненська область, 33013) кошти у сумі 23 054,75 гривень

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" (вул. Грушевського академіка, 24, м. Рівне, 33023 ) на користь Рівненської обласної прокуратури (р/р UА0015371, МФО 820172, ЗКПО 02910077 ДКСУ м. Київ, код класифікації - 2800) 13 420, 00 грн. витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви та 15 140, 00 грн. витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

9. Господарському суду Рівненської області видати накази.

10. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.

11. Справу №918/856/23 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "15" липня 2024 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Грязнов В.В.