ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/11011/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жайворонок Т. Є. - головуючої, Ємця А. А., Колос І. Б.,

за участі: секретаря судового засідання Іщука В.В.,

представників учасників справи:

позивача LEGO A/S (Лего А/С) - Грунського В.О.,

відповідача Фізичної особи підприємця Зайця Євгена Олексійовича - Зайця Є. О., Кучерявого Д.В.,

розглянувши касаційну скаргу LEGO A/S (Лего А/С)

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2023 (суддя Босий В. П.),

постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 (головуючий - суддя Отрюх Б. В., судді: Поляков Б. М., Доманська М.Л.),

додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2024 (суддя - Босий В. П.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 в частині оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2024 (головуючий - суддя Отрюх Б. В., судді: Поляков Б. М., Доманська М.Л.),

у справі

за позовом LEGO A/S (Лего А/С)

до Фізичної особи підприємця Зайця Є.О.

про припинення порушення прав інтелектуальної власності, вилучення з цивільного обороту та знищення товару, зобов`язання вчинити дії та стягнення компенсації

УСТАНОВИВ:

У липні 2023 року LEGO A/S (ЛЕГО А/С) (далі - Компанія, позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Зайця Є.О. (далі - Підприємець, ФОП Заєць Є.О.) про:

- заборону відповідачу здійснювати відтворення, публічне сповіщення на вебсайті інтернет-магазину https://amigo-sport.com.ua/ua та подальше розповсюдження шляхом введення в цивільний обіг будь-яким способом товарів: «Конструктор ВЕLА 10423 ГОРОД - поліцайський вертоліт (528 дет.)» (Код упаковки: 10423); «Конструктор ВЕLА 10540 ПІДРУЖКИ - Маяк (478 дет.)» (Код упаковки: 10540); «SENCO SY1219 ГОРОД - Карусель (2) 670 дет.)» (Код упаковки: SY1219); «Конструктор ВЕLА (Tank) 11615 ГОРОД - головний аеропорт (32 дет.) (Код упаковки: Код: Т- 11615); «Конструктор ВЕLА (Tank) 11531 ГОРОД - поліцайський вертоліт (341 дет.)» (Код упаковки: Т- 11531); «LEPIN 01061 - Спортивна арена для Стефані (515 дет.)» (Код упаковки: LP-01061);

- вилучення у Підприємця та знищення вказаних вище товарів;

- стягнення з Підприємця на користь Компанії компенсації у розмірі 805 200,00 грн;

- зобов`язання відповідача припинити порушення прав інтелектуальної власності Компанії на твір-оригінальний дизайн упаковки конструкторів лінійки «CITY», «CREATOR EXPERT» та «FRIENDS» - шляхом видалення з вебсайту https://amigo-sport.com.ua/ua інформації про товар: «Конструктор ВЕLА 10423 ГОРОД - поліцайський вертоліт (528 дет.)» (Код упаковки: 10423) за гіперпосиланням: https://amigo-sport.com.ua/ua/p-konstruktor-bela-10423.html; «Конструктор ВЕLА 10540 ПІДРУЖКИ - Маяк (478 дет.)» (Код упаковки: 10540) за гіперпосиланням: https://amigo-sport.com.ua/ua/p-konstruktor-bela-10540.html; «SENCO SY1219 ГОРОД - Карусель (2) 670 дет.)» (Код упаковки: SY1219) за гіперпосиланням: https://amigo-sport.com.ua/ua/p-konstruktor-senco-sy1219.html; «Конструктор ВЕLА (Tank) 11615 ГОРОД - головний аеропорт (32 дет.) (Код упаковки: Код: Т-11615) за гіперпосиланням: https://amigo-sport.com.ua/ua/p-konstruktor-bela-tank.html; «Конструктор ВЕLА (Tank) 11531 ГОРОД - поліцайський вертоліт (341 дет.) (Код упаковки: Т- 11531) за гіперпосиланням: https://amigo-sport.com.ua/ua/p-konstruktor-bela-tank.html; «LEPIN 01061 - Спортивна арена для Стефані (515 дет)» (Код упаковки: LР-01061) за гіперпосиланням: https://amigo-sport.com.ua/ua/p-konstruktor-lepin-01061.html.

Крім наведеного, позивач просив накласти на відповідача штраф у порядку частини третьої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (ЗУ «Про авторське право і суміжні права», Закон) з подальшою передачею до державного бюджету 10 % суми, присудженої судом на користь позивача. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог вказував про виявлення факту відтворення, публічного сповіщення, а також подальшого розповсюдження відповідачем дитячих конструкторів у належному йому інтернет-магазині, що є порушенням майнових авторських прав позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2023 позов задоволено частково, стягнуто з ФОП Зайця Є. О. на користь LEGO A/S (Лего А/С) 40 260,00 грн компенсації, 4 026,00 грн штрафу в дохід Державного бюджету України та 603,90 грн судового збору. У решті позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було видалено інформацію щодо продукції з порушеннями з вебсайту до моменту звернення позивача з даним позовом до суду. Відтак суд дійшов висновку, що ФОП Зайцем Є. О. добровільно припинено порушення авторських прав.

Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактичну наявність у відповідача продукції з порушеннями для її подальшого вилучення та знищення, а заявлена позивачем до стягнення сума компенсації перевищує гранично встановлений розмір 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, передбачений частиною третьою статті 55 Закону.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.01.2024 заяву ФОП Зайця Є. О. та заяву LEGO A/S (Лего А/С) про розподіл судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ФОП Заєць Є. О. на користь LEGO A/S (Лего А/С) 400 євро витрат на професійну правничу допомогу та 2000,00 грн витрат на проведення судової експертизи.

Стягнуто з LEGO A/S (Лего А/С) на користь ФОП Зайця Є. О. 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 апеляційну скаргу LEGO A/S (Лего А/С) залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2023 - без змін.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024, ухваленою за результатами перегляду додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2024, апеляційні скарги LEGO A/S (Лего А/С) та ФОП Зайця Є. О. залишені без задоволення. Додаткове рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями LEGO A/S (Лего А/С) подало касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить скасувати ухвалені у справі рішення в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

У касаційній скарзі на додаткове рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції, якою додаткове рішення залишено без змін, LEGO A/S (Лего А/С) просить Суд скасувати зазначені судові рішення попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення заяви LEGO A/S (Лего А/С) про розподіл судових витрат. Просить стягнути з ФОП Зайця Є. О. на користь скаржника 8 000,00 євро витрат на професійну правничу допомогу, 40 000,00 грн витрат на проведення судової експертизи та 60 390,00 грн витрат на оплату судового збору. У задоволенні заяви ФОП Зайця Є. О. про ухвалення додаткового рішення просить відмовити повністю.

1. В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судами при застосуванні частини другої статті 231 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України правового висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 27.04.2023 зі справи № 910/548/22.

2. З посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 4 частини третьої статті 55 ЗУ «Про авторське право та суміжні права».

3. Крім того, скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, пункти 1, 3 частини третьої статті 310 ГПК України).

У касаційній скарзі в обґрунтування підстав касаційного оскарження додаткового рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції, якою зазначене додаткове рішення залишено без змін, LEGO A/S (Лего А/С) посилається на:

- пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права, а саме, приписів частини п`ятої статті 126 та частини дев`ятої статті 129 ГПК України у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14.01.2021 зі справи № 521/3011/18, від 18.09.2023 зі справи № 711/64/23, від 04.03.2021 зі справи № 916/376/19, від 16.06.2020 зі справи № 640/22250/19, від 28.03.2018 зі справи № 907/357/16, від 18.12.2018 зі справи № 910/4881/18; та ухвалах Верховного Суду від 14.01.2022 зі справи № 452/2713/18, від 01.09.2022 зі справи № 903/793/21.

Доводи інших учасників справи, розгляд клопотань учасників справи

ФОП Заєць Є. О. у відзиві на касаційну скаргу LEGO A/S (Лего А/С), який надійшов до Верховного Суду 28.06.2024, не погодився з її доводами. Вважає рішення судів попередніх інстанцій такими, що винесені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. Просить Суд залишити вказані рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Що стосується оскарження додаткового рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду, якою додаткове рішення залишено без змін, ФОП Заєць Є. О. у відзиві вказує, що оскаржувані судові акти є обґрунтованими, та такими, що винесені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням процесуального права. Просить вказані рішення залишити без змін, а касаційну скаргу в частині їх оскарження без задоволення.

10.07.2024 до Верховного Суду від LEGO A/S (ЛЕГО А/С) надійшли додаткові письмові пояснення, у яких скаржник підтримав доводи касаційної скарги, просить касаційну скаргу на ухвалені у справі оскаржувані судові рішення задовольнити, а вказані додаткові пояснення з тезами судових дебатів долучити до матеріалів справи.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками.

Судом встановлено, що позивач входить до групи компаній the LEGO Group - всесвітньо відомого виробника дитячих іграшок та конструкторів, що виробляються під однойменним брендом LEGO з 1932 року. Продукція LEGO з використанням однойменного бренду має різні тематику, лінійки та серії, більшість з яких об`єднані художніми історіями та мають певні сюжети. Завдяки співпраці із найвідомішими компаніями у сфері розваг та товарів для дітей, частина продукції LEGO відтворює образи героїв та сцени всесвітньо відомих фільмів та мультфільмів Disney, Marvel, Star Wars та інші. Компанії the LEGO Group створюють тематичні лінійки та серії продукції LEGO, які є предметом власної творчої розробки групи компаній.

Зокрема, позивач та пов`язані з ними особи володіють авторськими правами на наступні лінійки та серії: LEGO ARCHITECURE, LEGO BOOST, LEGO BRICK HEADS, LEGO MINECRAFT, LEGO CLASSIC, LEGO CREATOR, LEGO CREATOR EXPERT, LEGO DC COMICS, LEGO DC SUPER HEROES, LEGO DISNEY, LEGO DUPLO, LEGO ELVES, LEGO GAMES, LEGO IDEAS, LEGO JURRASIC WORLD, LEGO MARVEL, LEGO MINDSTORMS, LEGO MINIFIGURES, LEGO MOVIE, LEGO STAR WARS та інші (далі - лінійки LEGO).

Продукція LEGO, лінійки LEGO, пропонуються до продажу в упаковці, оформлення якої розроблено дизайнерами позивача та пов`язаних з ними особами. Містять художні ілюстрації відповідних наборів конструкторів. Набуті права позивачем на дизайн конструкторів LEGO, оформлення їх пакування, інструкції до конструкторів LEGO, а також інші індивідуалізовані позначення захищаються в Україні відповідно до положень Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів та законодавства про захист від недобросовісної конкуренції без необхідності будь-якої формалізації чи реєстрації на території України.

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «УАПРОМ» надає послуги щодо розміщення інформації про товари та послуги користувачів (продавців) на вебсайті http://prom/ua/ (портал, електронний маркетплейс) на умовах, визначений у публічній оферті, а саме Договорі-оферті про надання послуг.

Згідно з умовами договору-оферти ТОВ «УАПРОМ» надає продавцям доступ через мережу Інтернет до програмної продукції Товариства у вигляді онлайн-сервісу електронного маркетплейсу (порталу) Prom.ua, розміщеного в Інтернеті за адресами: http://prom.ua та http://uaprom.net, який забезпечує розміщення і обробку інформації продавців, створення особистого інтернет-сайту продавців на порталі або реєстрації зовнішнього інтернет-сайту та його оформлення з використанням порталу (послуга доступу).

Акцептуючи оферту, продавець підтверджує, що він погоджується з усіма умовами Угоди користувача - http://prom.ua/terms-of-use/, Правилами розміщення інформації на порталі, що є невід`ємними частинами оферти, та зобов`язується їх дотримуватися.

ФОП Заєць Є. О. пропонував до продажу та продавав в Інтернет-магазині, створеному на електронному маркетплейсі (порталу) Prom.ua, за посиланням https://amigo-sport.com.ua/ua/, продукцію, яка порушує авторські права позивача на дизайн упаковки, шляхом відтворення такого дизайну на упаковці продукції, зокрема:

- «Конструктор ВЕLА 10423 ГОРОД - поліцайський вертоліт (528 дет.)» (Код упаковки: 10423) за гіперпосиланням: https://amigo-sport.com.ua/ua/p-konstruktor-bela-10423.html;

- «Конструктор ВЕLА 10540 ПІДРУЖКИ - Маяк (478 дет.)» (Код упаковки: 10540) за гіперпосиланням: https://amigo-sport.com.ua/ua/p-konstruktor-bela-10540.html;

- «SENCO SY1219 ГОРОД - Карусель (2) (670 дет.)» (Код упаковки: SY1219) за гіперпосиланням: https://amigo-sport.com.ua/ua/p-konstruktor-senco-sy1219.html;

- «Конструктор ВЕLА (Tank) 11615 ГОРОД - головний аеропорт (32 дет.)» (Код упаковки: Код: Т-11615) за гіперпосиланням: https://amigo-sport.com.ua/ua/p-konstruktor-bela-tank.html;

- «Конструктор ВЕLА (Tank) 11531 ГОРОД - поліцайський вертоліт (341 дет.)» (Код упаковки: Т- 11531) за гіперпосиланням: https://amigo-sport.com.ua/ua/p-konstruktor-bela-tank.html ;

- «LEPIN 01061 - Спортивна арена для Стефані (515 дет.)» (Код упаковки: LР-01061) за гіперпосиланням: https://amigo-sport.com.ua/ua/p-konstruktor-lepin-01061.html.

Інтернет-магазин за посиланням https://amigo-sport.com.ua/ua/ є доступним для перегляду потенційним користувачам на стаціонарних комп`ютерах, ноутбуках, планшетах і смартфонах, використання спірних об`єктів авторського права відповідає визначенню «публічне сповіщення» (доведення до загального відома), наведеного у статті 1 Закону (передача за згодою суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль, у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті).

У зв`язку з тим, що відповідачем в зазначеному Інтернет-магазині здійснюється відтворення, публічне сповіщення та розповсюдження продукції з порушенням майнових авторських прав LEGO A/S (Лего А/С) (дизайн упаковки продукції відтворює оригінальний авторський дизайн упаковок продукції LEGO як об`єкту авторського права), останній звернувся до суду з указаним позовом.

На підтвердження позивачем було замовлено у ФОП Зайця Є. О. на зазначеному вебсайті та оплачено продукцію, яка пропонується відповідачем до продажу, на суму 7 602,00 грн у кількості 6 штук. Наведене підтверджується матеріалами справи та не заперечується представниками сторін.

Всього у період з 01.04.2020 по 31.03.2023 відповідачем було здійснено продаж 10 конструкторів з порушенням авторського права позивача на загальну суму 11 054,00 грн.

Спір у даній справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, підстав для захисту його порушеного авторського права.

Підтвердженням позиції позивача слугує висновок експерта № 145-01 від 15.08.2023 за результатами проведення судовим експертом Дорошенком О.Ф. судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, підготовлений для використання у господарському судочинстві (справа № 910/11011/23) (далі - Висновок).

Згідно з Висновком:

- у оформленні продукту за кодом № 10423 під найменуванням «Конструктор ВЕLА 10423 ГОРОД - поліцайський вертоліт (528 дет.)», розміщеного на сайті інтернет-магазину, розміщеного за посиланням https://amigo-sport.com.ua/ua/, використано зображення з дизайну упаковки конструктора з лінійки продуктів LEGO CITY під № 60046 як об`єкта авторського права;

- у оформленні продукту за кодом № SY1219 під найменуванням «SENCO SY1219 ГОРОД - Карусель (2) (670 дет.)», розміщеного на сайті інтернет-магазину, розміщеного за посиланням https://amigo-sport.com.ua/ua/, використано зображення з дизайну упаковки конструктора з лінійки продуктів LEGO CREATOR EXPERT під №10257 як об`єкта авторського права;

- у оформленні продукту за кодом № 10540 під найменуванням «Конструктор ВЕLА 10540 ПІДРУЖКИ - Маяк (478 дет.)», розміщеного на сайті інтернет-магазину, розміщеного за посиланням https://amigo-sport.com.ua/ua/, використано зображення з дизайну упаковки конструктора з лінійки продуктів LEGO FRIENDS під № 41094 як об`єкта авторського права;

- у оформленні продукту за кодом № Т-11615 під найменуванням «Конструктор ВЕLА (Tank) 11615 ГОРОД - головний аеропорт (32 дет.)», розміщеного на сайті інтернет-магазину, розміщеного за посиланням https://amigo-sport.com.ua/ua/, використано зображення з дизайну упаковки конструктора з лінійки продуктів LEGO CITY під № 60261 як об`єкта авторського права;

- у оформленні продукту за кодом № Т-11531 під найменуванням «Конструктор ВЕLА (Tank) 11531 ГОРОД - поліцайський вертоліт (341 дет.)», розміщеного на сайті інтернет-магазину, розміщеного за посиланням https://amigo-sport.com.ua/ua/, використано зображення з дизайну упаковки конструктора з лінійки продуктів LEGO CITY під № 60244 як об`єкта авторського права;

- у оформленні продукту за кодом № LР-01061 під найменуванням « LEPIN 01061 - Спортивна арена для Стефані (515 дет.) », розміщеного на сайті інтернет-магазину, розміщеного за посиланням https://amigo-sport.com.ua/ua/, використано зображення з дизайну упаковки конструктора з лінійки продуктів LEGO FRIENDS під № 41338 як об`єкта авторського права.

Факт порушення майнових авторських прав позивача шляхом розміщення та реалізації спірної продукції на сайті Інтернет-магазину за посиланням https://amigo-sport.com.ua/ua/ відповідачем не заперечувався.

Як убачається з пояснень представника відповідача станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом та відкриття провадження у справі, ФОП Зайцем Є. О. видалено відомості щодо вказаного вище спірного товару з сайту https://amigo-sport.com.ua/ua/.

Оскільки при дослідженні доказів було встановлено відсутність будь-якої інформації щодо наявності в Інтернет-магазині відповідача товарів, які порушують авторські права позивача, місцевий господарський суд, керуючись вимогами пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про заборону відповідачу здійснювати відтворення, публічне сповіщення на вебсайті інтернет-магазину https://amigo-sport.com.ua/ua/ та подальше розповсюдження шляхом введення в цивільний обіг будь яким способом спірних товарів.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність оскаржуваного рішення про часткове задоволення позовних вимог LEGO A/S (Лего А/С), апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 2 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів термін «Літературні і художні твори» охоплює всі твори в галузі літератури, науки і мистецтва, яким би способом і в якій би формі вони не були виражені, як-то: книги, брошури та інші письмові твори, лекції, звертання, проповіді та інші подібного роду твори; драматичні і музично-драматичні твори; хореографічні твори і пантоміми, музичні твори з текстом або без тексту; кінематографічні твори, до яких прирівнюються твори, виражені способом, аналогічним кінематографії; малюнки, твори живопису, архітектури, скульптури, графіки і літографії; фотографічні твори, до яких прирівнюються твори, виражені способом, аналогічним фотографії; твори прикладного мистецтва; ілюстрації, географічні карти, плани, ескізи і пластичні твори, що відносяться до географії, топографії, архітектури або наукам.

Відповідно до частин першої - третьої статті 5 Бернської конвенції щодо творів, з яких авторам надається охорона на підставі цієї Конвенції, автори користуються в країнах Союзу, крім країни походження твору, правами, які надаються нині або будуть надані в подальшому відповідними законами цих країн своїм громадянам, а також правами, особливо надаваними цією Конвенцією.

Користування цими правами і здійснення їх не пов`язані з виконанням будь-яких формальностей; таке користування і здійснення не залежать від існування охорони в країні походження твору. Отже, крім установлених цією Конвенцією положень, обсяг охорони, рівно як і засоби захисту, що забезпечують автору охорону його прав, регулюються виключно законодавством країни, в якій виникає потреба в ній.

Охорона в країні походження регулюється внутрішнім законодавством. Проте, якщо автор не є громадянином країни походження твору, відносно якого йому надається охорона на підставі цієї Конвенції, він користується в цій країні такими ж правами, як і автори - громадяни цієї країни.

Статтею 1 Закону вебсторінка - це складова частина вебсайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо.

Відтворення - це виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер.

Розповсюдження об`єктів авторського права і (або) суміжних прав - це будь-яка дія, за допомогою якої об`єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об`єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об`єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором.

Публічне сповіщення (доведення до загального відома) - передача в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гамма-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону за захистом авторського права або суміжних прав, а також права особливого роду (sui generis) у встановленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції мають право звертатися: 1) суб`єкти авторського права або суб`єкти суміжних прав для захисту свого авторського права або суміжних прав; 2) особи, яким надано виключне право на використання об`єктів авторського права та/або об`єктів суміжних прав та/або які мають право на отримання частки винагороди за використання об`єктів авторського права та/або об`єктів суміжних прав, для захисту своїх прав та/або охоронюваних законом інтересів у межах договору із суб`єктом авторського права або суб`єктом суміжних прав від протиправних посягань будь-якої третьої особи на права такого ліцензіата або права отримувача частки зазначеної винагороди; 3) організації колективного управління відповідно до доручення правовласників-контрагентів з добровільного колективного управління відповідно до ЗУ «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» з урахуванням сфери їх діяльності, зазначеної в реєстрі організацій колективного управління; 4) акредитовані організації колективного управління з урахуванням сфери їх акредитації, зазначеної в реєстрі організацій колективного управління; 5) особи, яким належить право особливого роду (sui generis).

Згідно з частиною другою статті 55 Закону особи, зазначені в частині першій цієї статті, мають право звертатися за захистом авторського права та/або суміжних прав до суду з будь-якими вимогами, не забороненими законом, зокрема про: 1) визнання авторського права або суміжних прав; 2) відновлення становища, яке існувало до порушення; 3) припинення та/або заборону вчиняти дії, що порушують авторське право та/або суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; 4) стягнення винагороди, передбаченої законодавством про авторське право і суміжні права; 5) відшкодування моральної шкоди; 6) відшкодування збитків, завданих порушенням авторського права або суміжних прав, включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права або суміжних прав, або стягнення компенсації; 7) припинення підготовчих дій до порушення авторського права та/або суміжних прав, у тому числі шляхом призупинення митних процедур, якщо є підстави вважати, що на митну територію України чи з митної території України можуть бути пропущені піратські примірники творів, фонограм, відеограм, засоби обходу технологічного засобу захисту об`єктів авторського права та/або об`єктів суміжних прав тощо; 8) опублікування за рахунок порушника в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права та/або суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень; 9) вжиття інших передбачених законодавством заходів, пов`язаних із захистом авторського права та/або суміжних прав.

Відповідач не заперечує факт того, що спірна продукція на сайті Інтернет-магазину, розміщеному за посиланням https://amigo-sport.com.ua/ua/, порушувала авторські права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду із даним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 300 ГПК України визначено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених, зокрема, у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування саме судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частина друга статті 287 ГПК України).

Зі змісту пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України вбачається, що оскарження судових рішень може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Перевіривши у межах доводів та вимог касаційної скарги наявність підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, про що зазначено у поданій касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов таких висновків.

1. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самими скаржниками), покладається на скаржника.

Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, де Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

В обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій, які ухвалені по суті спору, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування частини другої статті 231 ГПК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.04.2023 зі справи № 910/548/22.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Місцевий господарський суд у справі, що розглядається, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про заборону відповідачу здійснювати відтворення, публічне сповіщення на вебсайті інтернет-магазину та подальше розповсюдження шляхом введення в цивільний обіг будь-яким способом спірних товарів.

У наведеній скаржником справі № 910/548/22, апеляційний господарський суд, скасовуючи ухвалу господарського суду міста Києва про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, вказував, що суд може захистити право інтелектуальної власності на торговельну марку як від вже вчиненого порушення, так і шляхом вжиття відповідного заходу, який направлений на недопущення порушень в майбутньому або заходу, що буде стримувати від подальших порушень. Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач протягом 2020-2021 років вчиняв порушення його майнових прав інтелектуальної власності на торговельні марки. В той же час, обставини справи свідчать, що станом на 07.02.2022 відповідач припинив вчиняти порушення прав інтелектуальної власності. Оскільки вимоги позовної заяви у вказаній справі стосувались встановлення заборони на розміщення в мережі Інтернет інформації про товари, марковані спірними позначеннями, зокрема на веб-сайті https://makeup.com.ua/, з метою сприяння продажу та власне продажу таких товарів, використовувати в діловій документації та мережі Інтернет позначення «СУЛЬСЕН», «SULSEN», «СУЛЬСЕНА», «SULSENA» у всіх випадках, коли таке використання прямо не пов`язано із товарами, виробництва позивача, тому очевидно, що такий захід (заборона) як спосіб захисту порушеного права, може бути застосований судом лише на майбутнє, оскільки направлений на недопущення порушень саме в майбутньому.

Суд апеляційної інстанції, зазначаючи про те, що обставини даної справи свідчать про наявність предмета спору, які існували як на момент подання позову так і розгляду даної справи судом першої інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, оскільки позов обґрунтований вчиненням відповідачем правопорушення, а позовні вимоги заявлені з метою уникнення вчинення порушення у майбутньому.

Оскільки закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору можливе у разі, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, тоді як матеріали справи та доводи сторін не свідчать про відсутність між сторонами спору неврегульованих питань та про припинення існування предмета спору у розумінні пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

Верховний Суд погодився з висновком апеляційного господарського суду.

Таким чином, Суд у наведеній скаржником з підстави неоднакового застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України справі дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі, оскільки предмет спору встановлений та не припинив своє існування (порушення майнових авторських прав), а позовні вимоги у вигляді встановлення заборони вчинення дій, спрямованих на порушення авторських прав спрямовані на уникнення вчинення правопорушення в майбутньому.

Отже справа, що розглядається, та наведена скаржником справа, як підстава неоднакового застосування, є подібними.

У справі, що розглядається, суд хоча й послався на пункт 2 частини першої статті 231 ГПК України, проте провадження у справі не закрив, а відмовив у задоволенні позовних вимог про заборону відповідачу здійснювати відтворення, публічне сповіщення на вебсайті та подальше розповсюдження шляхом введення в цивільний обіг будь яким способом спірних товарів.

Колегія суддів вважає такий висновок у справі, що розглядається, неправильним, оскільки факт порушення прав позивача судами попередніх інстанцій встановлений, проте між сторонами не урегульовано усіх спірних питань щодо предмета спору.

Заборона, як спосіб захисту порушеного права, може бути застосована судом на майбутнє, оскільки направлена на недопущення порушень саме в майбутньому.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 916/3547/19.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважає обґрунтованими твердження скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у розумінні відсутності предмета спору.

Отже, суд неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог LEGO A/S (Лего А/С) щодо встановлення заборони відповідачу здійснювати відтворення, публічне сповіщення на вебсайті інтернет-магазину https://amigo-sport.com.ua/ua та подальше розповсюдження шляхом введення в цивільний обіг будь-яким способом спірних товарів.

Таким чином, аналіз висновків, зроблених в оскаржуваних судових рішеннях у справі, яка розглядається, свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.04.2023 у справі № 910/548/22 у подібних правовідносинах, на яку здійснено посилання у касаційній скарзі, тому підтвердилась підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частиною другою статті 287 ГПК України.

Що стосується вимоги про вилучення та знищення у відповідача спірних товарів Суд виходить з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на момент подачі позову та відкриття провадження у даній справі, ФОП Зайцем Є. О. були видалені з сайту https://amigo-sport.com.ua/ua/ всі відомості щодо спірного товару, а також встановлено відсутність будь-якої інформації щодо наявності в Інтернет-магазині відповідача товарів, які порушують майнові авторські права позивача.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність у відповідача таких товарів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про вилучення та знищення спірних товарів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Ураховуючи викладене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення заборони здійснювати відтворення, публічне сповіщення на вебсайті Інтернет-магазину та подальше розповсюдження шляхом введення в цивільний обіг будь-яким способом спірних товарів з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

2. Скаржник також посилається на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме щодо питання застосування пункту 4 частини третьої статті 55 ЗУ «Про авторське право та суміжні права».

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону суд має право постановити рішення про:

1) відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої порушенням авторського права та/або суміжних прав, з визначенням розміру відшкодування; 2) відшкодування збитків, завданих порушенням авторського права та/або суміжних прав;

3) стягнення з порушника авторського права та/або суміжних прав доходу, отриманого внаслідок порушення;

4) стягнення компенсації (разового грошового стягнення), що визначається судом замість відшкодування збитків або стягнення доходу на розсуд суб`єкта авторського права та/або суб`єкта суміжних прав у розмірі від 2 до 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб або як фіксована подвоєна, а в разі умисного порушення - потроєна сума винагороди, яка була б сплачена за надання дозволу на використання об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав, з приводу якого виник спір; на вимогу осіб, передбачених у пунктах 2-5 частини першої цієї статті, - як фіксована подвоєна, а в разі умисного порушення - потроєна сума винагороди, яка була б сплачена за надання дозволу на використання відповідного об`єкта, з приводу якого виник спір.

Розмір компенсації має бути ефективним, співрозмірним і стримуючим, спрямовуватися на відновлення порушених прав та застосовуватися таким чином, щоб уникнути створення перешкод законній діяльності користувача і водночас забезпечити захист від зловживань користувача.

При визначенні розміру компенсації судом враховується тривалість та систематичність порушення, обсяг порушення (зокрема з урахуванням території його поширення), сфера господарювання та наміри порушника, вина та її форми, а також інші об`єктивні обставини;

5) припинення і заборону опублікування творів, виконань, фонограм, відеограм, вилучення (конфіскацію) піратських примірників творів, фонограм, відеограм чи записів програм організацій мовлення та обладнання і матеріалів, призначених для їх виготовлення і відтворення, публікацію у пресі інформації про допущене порушення тощо, якщо в ході судового розгляду буде доведено факт порушення авторського права та/або суміжних прав або факт наявності дій, що створюють загрозу порушення таких прав.

Позивач просив суд стягнути з віповідача на його користь компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 805 200,00 грн, виходячи з такого розрахунку: 2 648,00 грн (розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб) * 50 * 6 (кількість придбаного товару, що, на думку позивача, відповідає кількості встановлених фактів порушення прав автора).

При визначенні розміру компенсації суд врахував, що протягом майже трьох років відповідачем здійснено продаж лише 10 конструкторів на загальну суму 11 054,00 грн, з яких: 6 - придбані самим позивачем з метою підготовки матеріалів даного позову; на момент подачі даного позову відповідачем були вчинені дії, спрямовані на припинення порушення авторських прав позивача та видалена інформація щодо продажу спірних товарів з сайту https://amigo-sport.com.ua/ua/.

На підставі наведеного та вимог пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України суди дійшли висновку, що ефективний та справедливий розмір компенсації, що підлягає стягненню з відповідача, становить 40 260,00 грн (15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб).

Частиною четвертою статті 55 Закону передбачено, що суд може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача. Сума штрафів передається у встановленому порядку до державного бюджету.

Оскільки відповідач не заперечував факт порушення ним авторських прав позивача, що було встановлено у судовому порядку, суд на підставі вимог частини четвертої статті 55 Закону стягнув з ФОП Зайця Є. О. до Державного бюджету України 4 026,00 грн штрафу.

Скаржник зазначає, що застосовуючи пункт 4 частини третьої статті 55 Закону, суд не врахував положення пункту 51.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності», згідно з яким для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об`єкта становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації.

Оскільки відповідачем вчинено як мінімум шість самостійних фактів протиправоного використання авторського дизайну, що було доведено позивачем належними та допустимими доказами (фіскальні чеки про оплату 6 замовлень спірної продукції, товарно-транспортних накладних, та скріншотами з переказом коштів за спірну продукцію на рахунок відповідача), скаржник вважає, що справедливий розмір компенсації повинен становити 805 200,00 грн, тобто по 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за кожен із шести фактів протиправного використання авторського дизайну.

Суд виснує, що постанови Пленуму Вищих судів відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України не можуть застосовуватися при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин, відповідно до якої висновки мають бути викладені саме у постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (постанови Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17).

Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права в частині стягнення з ФОП Зайця Є. О. 40 260,00 грн компенсації за порушення майнових авторських прав та накладення на порушника штрафу у розмірі 4 026,00 грн в дохід Державного бюджету України. Рішення в цій частині ухвалені судами попередніх інстанцій з дотриманням вимог пункту 4 частини третьої статті 55 Закону та в межах встановленого цією нормою розміру (від 2 до 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб).

Суд касаційної інстанції наділений повноваженням щодо надання висновку щодо застосування норм права у конкретних правовідносинах, а не надавати висновок щодо тлумачення норми права чи її застосування в цілому без відносно до конкретних правовідносин.

Відповідно до усталеної судової практики, сформованої та викладеної, зокрема у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 зі справи № 755/22219/14 розмір компенсації, що підлягає стягненню при доведеності факту порушення майнових авторських прав, визначається судом у межах, встановлених пунктом 5 частини другої статті 432 ЦК України (пунктом «г» частини першої статті 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин у вказаній справі).

Статтею 432 ЦК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об`єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини третьої статті 311 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Підсумовуючи наведене, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги в частині випадку, передбаченого пунктом 3 частиною другою статті 287 ГПК України.

Таким чином, підстава касаційного оскарження з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

3. У касаційній скарзі скаржник також посилається на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, частина третя статті 310 ГПК України).

Стосовно наведеного Верховний Суд зазначає, зокрема таке.

Суд виходить з того, що за змістом частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

Згідно з приписами частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону або докази, які не можуть підтверджувати ті обставини, які в силу приписів законодавства мають підтверджуватись лише певними засобами доказування. При цьому тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.

Водночас доводи касаційної скарги у зазначеній частині щодо встановлення судами попередніх інстанцій обставин справи на підставі недопустимих доказів не містять аргументованих, обґрунтованих мотивувань та зводяться до заперечень встановлених обставин справи.

Таким чином, аргументи касаційної скарги в частині посилання на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права (пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України) не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки такі аргументи фактично зводяться до незгоди скаржників з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлених ними обставин справи. При цьому суд касаційної інстанції не має права додатково встановлювати обставини справи та перевіряти докази.

Інші доводи касаційної скарги на судові рішення по суті спору фактично спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, що, відповідно до норм статті 300 ГПК України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому, Суд зазначає, що з огляду на загальність сформульованих скаржниками питань, суд касаційної інстанції розглянув наведені доводи касаційних скарг з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин цієї конкретної справи та дійшов висновку про відсутність процесуальних порушень при ухваленні оскаржуваних судових рішень .

Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційних скаргах скаржників доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржників, свідчить про наявність підстав для скасування судових рішень і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Водночас зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

За наведених обставин, враховуючи доводи касаційної скарги, підстави для скасування/зміни судових рішень попередніх інстанцій, які ухвалені по суті спору, відсутні.

Оскарження судових рішень в частині судових витрат на професійну правничу допомогу

З посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про порушення судами попередніх інстанцій:

- частини дев`ятої статті 129 ГПК України та незастосування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.06.2023 у справі № 912/164/20, від 14.01.2021 № 521/3011/18, від 18.09.2023 у справі № 711/64/23, від 14.01.2022 у справі № 452/2713/18, ухвалі Верховного Суду від 01.09.2022 у справі № 903/793/21 та додатковій постанові від 04.03.2021 у справі № 916/376/19;

- частини п`ятої статті 126 ГПК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 640/22250/19, від 29.03.2018 у справі № 907/357/16 та від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18.

Стосовно касаційної скарги LEGO A/S (ЛЕГО А/С) на додаткове рішення суду першої інстанції, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції, Суд зазначає таке.

Щодо доводів скаржника про порушення судами попередніх інстанцій застосування частини дев`ятої статті 129 ГПК України

Доводи скаржника щодо неврахування висновків Верховного Суду у справах № 912/164/20 та № 521/3011/18 відхиляються Судом, оскільки у зазначених справах суди не застосовували положення частини дев`ятої статті 129 ГПК України.

У справі № 711/64/23, № 452/2713/18 Судом також не застосовувалися положення частини дев`ятої статті 129 ГПК України. У наведених скаржником справах, Верховний Суд вирішував питання щодо компенсації на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до вимог якої відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивачем здійснені під час розгляду справи, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника в обґрунтування підстави касаційного оскарження на ухвалу Верховного Суду від 01.09.2022 у справі № 903/793/21, оскільки відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду, не можуть застосовуватися при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин, адже в зазначеній статті вказано, що висновки мають бути викладені саме у постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Верховного Суду у справі № 916/376/19 викладена стала та послідовна позиція Верховного Суду, згідно з якою частина дев`ята статті 129 ГПК України наділяє суд дискреційними повноваженнями щодо покладання на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, судових витрат повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, однак за умови, що відповідний висновок суду має бути належним чином обґрунтованим. Наведена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Норми права, означені скаржником у вказаних постановах, є загальними та універсальними, адже є нормами процесуального права, вміщеними у ГПК України, та застосування яких не залежить від категорії спорів, що розглядаються судами, а залежить від предмету доказування, доводів і аргументів сторін, які є вагомими і ключовими з точки зору доказів та обставин справи, і які впливають на кваліфікацію спірних правовідносин. А тому, доводи касаційної скарги щодо неврахування висновку Верховного Суду, викладеного у вказаній додатковій постанові також відхиляються Судом.

Щодо доводів скаржника про порушення судами попередніх інстанцій застосування частини п`ятої статті 126 ГПК України

Доводи скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій частини п`ятої статті 126 ГПК України у справі № 640/22250/19 відхиляються Судом, оскільки в зазначеній справі вирішувалось питання щодо застосування положення статті 134 КАС України, зауважено про неврахування судами критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

У наведених скаржником для порівняння справах № 910/4881/18 та № 907/357/16 Верховний Суд звертає увагу, що відсутність обґрунтованого клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу (постанови Верховного Суду від 18.12.2018 та від 29.03.2018 відповідно).

Разом з тим підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

При цьому, колегія суддів враховує, що саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися ця норма права.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 244 ГПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частинами другою та третьою статті 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог; у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, якою встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За частиною восьмою статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як встановлено частиною дев`ятою наведеної статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така правова позиція послідовно викладалася Верховним Судом, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 902/844/18, від 31.05.2022 у справі № 927/728/21, від 07.09.2022 у справі № 916/2348/21, від 09.03.2023 у справі № 925/1758/21, від 29.03.2023 у справі № 906/945/21, у справі № 910/6518/19, і Суд не вбачає підстав для відступу від неї.

Слід зазначати, що норми права, означені скаржником у вказаних постановах, є загальними та універсальними, адже є нормами процесуального права, вміщеними у ГПК України, та застосування яких не залежить від категорії спорів, що розглядаються судами, а залежить від предмету доказування, доводів і аргументів сторін, які є вагомими і ключовими з точки зору доказів та обставин справи, і які впливають на кваліфікацію спірних правовідносин, а доводи скаржника зводяться насамперед до намагання переоцінити докази, яким надана оцінка судами попередніх інстанцій у справі, без урахування меж розгляду справи касаційним судом.

Викладене не дає підстав вважати правовідносини у даній справі та справах, на які посилається скаржник подібними, як і не дає можливості касаційному суду проводити касаційний перегляд оскаржуваних судових рішень, оскільки неподібність правовідносин у справі, що переглядається та справах, які розглядалися Верховним Судом виключає здійснення касаційного провадження з підстави касаційного оскарження, що визначена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України.

З урахуванням викладеного вище, передчасним є надання оцінки іншим доводам касаційної скарги LEGO A/S (Лего А/С) на додаткове рішення суду першої інстанції, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції, які (доводи) обґрунтовані з посиланням, зокрема, на пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги в цій частині.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу LEGO A/S (Лего А/С) на додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, згідно з якою зазначене додаткове рішення залишено без змін, залишити без змін.

З огляду на викладене Суд зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, порушені у касаційній скарзі.

Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 308 та статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції, переглянувши оскаржувані додаткове рішення та постанову суду в межах доводів касаційної скарги відповідача, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та додаткового рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 14 статті 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом статті 129 ГПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Оскільки касаційну скаргу належить задовольнити в частині, то, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, передбаченими приписами статті 129 ГПК України, Верховний Суд здійснює розподіл судових витрат, понесених LEGO A/S (ЛЕГО А/С) у зв`язку з розглядом справи в цій частині в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, шляхом покладення цих витрат на ФОП Зайця Є. О.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу LEGO A/S (Лего А/С) задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 у справі № 910/11011/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про заборону здійснювати відтворення, публічне сповіщення на вебсайті інтернет-магазину https://amigo-sport.com.ua/ua та подальше розповсюдження шляхом введення в цивільний обіг будь-яким способом товарів: «Конструктор ВЕLА 10423 ГОРОД - поліцайський вертоліт (528 дет.)» (Код упаковки: 10423); «Конструктор ВЕLА 10540 ПІДРУЖКИ - Маяк (478 дет.)» (Код упаковки: 10540); «SENCO SY1219 ГОРОД - Карусель (2) 670 дет.)» (Код упаковки: SY1219); «Конструктор ВЕLА (Tank) 11615 ГОРОД - головний аеропорт (32 дет.) (Код упаковки: Код: Т- 11615); «Конструктор ВЕLА (Tank) 11531 ГОРОД - поліцайський вертоліт (341 дет.)» (Код упаковки: Т- 11531); «LEPIN 01061 - Спортивна арена для Стефані (515 дет.)» (Код упаковки: LP-01061) - скасувати, та в цій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме:

Заборонити Фізичній особі підприємцю Зайцю Євгену Олексійовичу здійснювати відтворення, публічне сповіщення на вебсайті інтернет-магазину https://amigo-sport.com.ua/ua та подальше розповсюдження шляхом введення в цивільний обіг будь-яким способом товарів: «Конструктор ВЕLА 10423 ГОРОД - поліцайський вертоліт (528 дет.)» (Код упаковки: 10423); «Конструктор ВЕLА 10540 ПІДРУЖКИ - Маяк (478 дет.)» (Код упаковки: 10540); «SENCO SY1219 ГОРОД - Карусель (2) 670 дет.)» (Код упаковки: SY1219); «Конструктор ВЕLА (Tank) 11615 ГОРОД - головний аеропорт (32 дет.) (Код упаковки: Код: Т- 11615); «Конструктор ВЕLА (Tank) 11531 ГОРОД - поліцайський вертоліт (341 дет.)» (Код упаковки: Т- 11531); «LEPIN 01061 - Спортивна арена для Стефані (515 дет.)» (Код упаковки: LP-01061).

3. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 у справі № 910/11011/23 залишити без змін.

4. Касаційну скаргу LEGO A/S (Лего А/С) на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 в частині оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2024 залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 в частині оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2024 - без змін.

5. Стягнути з Фізичної особи підприємця Зайця Євгена Олексійовича на користь LEGO A/S (Лего А/С) 16 104 (шістнадцять тисяч сто чотири) грн 00 коп витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 24 156 (двадцять чотири тисячі сто п`ятдесят шість) грн 00 коп витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 32 208 (тридцять дві тисячі двісті вісім) грн 00 коп витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. Є. Жайворонок

Судді: А. А. Ємець

І. Б. Колос