ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1140/24

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Сніцаренко А.А. на підставі довіреності;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Євровектор плюс до селянського (фермерського) господарства Фінагеєв про стягнення 881 924,44 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євровектор плюс» (далі по тексту ТОВ «Євровектор плюс») звернулось до господарського суду з позовною заявою до селянського (фермерського) господарства «Фінагеєв» (далі по тексту СФГ «Фінагеєв») про стягнення заборгованості у загальному розмірі 881 924,44 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 42 688,82 грн., пені у розмірі 55 074,63 грн., штрафу у розмірі 735 008,40 грн., 30% річних у розмірі 40 543,78 грн., збитків від інфляції у розмірі 8 608,71 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 в частині оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою суду від 25.03.2024 дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

СФГ «Фінагеєв» не скористалось наданим законом правом на участь свого представника у даному судовому процесу. Про розгляд судом даної справи відповідач був повідомлений шляхом направлення ухвал до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд». Слід зазначити, що відповідачем двічі було подано клопотання про відкладення розгляду справи, які були задоволені судом, з підстав перебування юриста у відрядженні та для надання можливості укласти договір з адвокатом.

Оскільки СФГ «Фінагеєв» не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

31.03.2023 між ТОВ «Євровектор плюс» (Постачальник) та СФГ «Фінагеєв» (Покупець) було укладено договір поставки № 31/03-5, відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого у строки, передбачені цим договором, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар (насіння сільськогосподарських культур, та/або засоби захисту рослин, та/або мінеральні добрива та/або інший товар, погоджений сторонами у специфікаціях до даного договору), визначений сторонами у специфікаціях до даного договору (надалі - товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених цим договором (специфікаціями до нього). Предметом поставки є визначений товар з найменуванням, у кількості та за ціною, зазначеними у специфікаціях, підписаних Постачальником та Покупцем, які є невід`ємними частинами цього договору. Ціна товару, що вказана у специфікаціях, визначена на дату їх складання.

Умовами п. 3.1 договору поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 визначено, що ціна товару, що є предметом даного договору, вказується у специфікаціях до даного договору в національній валюті. Сторони встановлюють ціну на вартість товару у гривнях, а також визначають її еквівалент у іноземній валюті (доларах США або євро).

Відповідно до п. 3.2 договору поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 загальна сума договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору.

Відповідно до п. п. 4.4, 5.5 договору поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 право власності на товар та ризики його випадкового знищення чи пошкодження переходить до Покупця в момент фактичної передачі товару Покупцю (його представнику або визначеному Покупцем перевізнику). Порядок та строки оплати товару визначаються у відповідних специфікаціях щодо умов поставки такого товару.

Згідно з п. 6.8 договору поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 підписанням видаткової накладної Покупець засвідчує факт передачі йому Постачальником товару, вказаного у відповідній видатковій накладній, а також разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікатів якості (відповідності), інструкції щодо використання та застосування даного товару. Датою фактичної передачі товару Покупцю є дата, зазначена у видатковій накладній.

Пунктом 7.4 договору поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 визначено, що у разі порушення Покупцем строків перерахування платежів, передбачених цим договором, Покупець на першу письмову вимогу Постачальника сплачує Постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неперерахованої у строк суми за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 10 календарних днів, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 30% від загальної суми договору, визначеної в порядку п. 3.2. договору.

Відповідно до п. 7.8 договору поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 у разі невиконання або неналежного виконання Покупцем грошових зобов`язань щодо оплати вартості товару, Покупець відповідно до ст. 625 ЦК України сплачує на користь Постачальника 30% річних нарахованих на суму заборгованості.

Згідно з п. 9.1 договору поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до « 31» грудня 2023 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від обов`язку виконати зобов`язання за ним, які виникли під час його дії.

31.03.2023 між сторонами було підписано специфікацію №1 до договору поставки № 31/03-5 від 31.03.2023, за умовами якої ТОВ «Євровектор плюс» зобов`язано поставити добриво, загальна вартість якого становить 2 450 028,00 грн. Згідно вказаної специфікації СФГ «Фінагеєв» має оплатити вартість товару наступним чином: 735 000,00 грн. у строк до 10.04.2023; 1 715 028,00 грн. у строк до 01.09.2023.

31.03.2023 ТОВ «Євровектор плюс» поставило СФГ «Фінагеєв» добрива, загальна вартість яких становить 2 450 028,00 грн., що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №515. Після поставки відповідачу товару позивачем 31.03.2023 було зареєстровано податкову накладну №350, яка була зареєстрована в ЄРПН 18.04.2023.

05.04.2023 ТОВ «Євровектор плюс» виставило СФГ «Фінагеєв» рахунок №383 на оплату проданого товару за договором № 31/03-5 від 31.03.2023.

СФГ «Фінагеєв» згідно наданих позивачем виписок по банківському рахунку лише частково сплатило вартість придбаного товару на суму 2 407 339,12 грн., а саме: 06.04.2023 відповідач перерахував грошові кошти у розмірі 735 000,00 грн., 15.09.2023 - 200 000,00 грн., 27.09.2023 - 200 000,00 грн., 28.09.2023 - 600 000,00 грн., 29.09.2023 - 672 339,12 грн.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст. ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Господарським судом під час вирішення даної справи встановлено, що 31.03.2023 ТОВ «Євровектор плюс» на виконання договору поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 було передано у власність СФГ «Фінагеєв» добрива, загальна вартість яких становить 2 450 028,00 грн.

За умовами специфікації №1 від 31.03.2023 до договору № 31/03-5 від 31.03.2023 товар має бути оплачений відповідачем у повному обсязі до 01.09.2023.

Проте, СФГ «Фінагеєв» в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 було частково оплачено вартість отриманого від позивача товару на суму 2 407 339,12 грн., що підтверджується виписками по банківському рахунку відповідача.

З викладених обставин господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ «Євровектор плюс» позовних вимог до СФГ «Фінагеєв» в частині стягнення основного боргу шляхом присудження до стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 42 688,82 грн., яка є різницею між вартість поставленого та оплаченого товару (2 450 028,00 грн. - 2 407 339,12 грн. = 42 688,82 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати товару, визначених у специфікації №1 від 31.03.2023 позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано відповідачу до сплати 30% річних у розмірі 40 543,78 грн., які були нараховані протягом періоду з 02.09.2023 до 06.03.2024, збитки від інфляції у розмірі 8 608,71 грн., які були нараховані на суму боргу з урахуванням показників інфляції за вересень 2023 року січень 2024 року.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок 30% річних, нарахування яких передбачено п. 7.8 договору № 31/03-5 від 31.03.2023, та збитків від інфляції, господарський суд дійшов висновку про їх правильність та обґрунтованість. Викладене має наслідком необхідність задоволення позовних вимог ТОВ «Євровектор плюс» позовних вимог у даній частині шляхом присудження до стягнення з СФГ «Фінагеєв» 30% річних у розмірі 40 543,78 грн., збитків від інфляції у розмірі 8 608,71 грн.

Пунктом 7.4 договору поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 визначено, що у разі порушення Покупцем строків перерахування платежів, передбачених цим договором, Покупець на першу письмову вимогу Постачальника сплачує Постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неперерахованої у строк суми за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 10 календарних днів, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 30% від загальної суми договору, визначеної в порядку п. 3.2. договору.

При цьому, п. 3.2 договору поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 визначено, що загальна сума договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору.

З посиланням на п. 7.4 договору поставки № 31/03-5 від 31.03.2023, а також приписи чинного законодавства, позивачем було заявлено до стягнення пеню у розмірі 55 074,63 грн., яка була нарахована на суму боргу протягом періоду з 02.09.2023 до 06.03.2024, та штраф у розмірі у розмірі 735 008,40 грн. (2 407 339,12 грн. *30% = 735 008,40 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд доходить висновку про їх правильність та обґрунтованість. Наведене має наслідком необхідність задоволення заявлених ТОВ «Євровектор плюс» вимог у названій частині та стягнення з відповідача пені у розмірі 55 074,63 грн.

Розрахунок штрафу у розмірі 735 008,40 грн. здійснений позивачем шляхом помноження вартості товару, визначеного у специфікації, на 30%. Проте, суд зазначає, що частина товару була сплачена відповідачем своєчасно, оскільки у строк до 10.04.2023 на рахунок позивача було перераховано грошові кошти у розмірі 735 000,00 грн., прострочення перерахування іншої частини коштів не перевищує одного місяця.

Суд зазначає, що у договорі поставки № 31/03-5 від 31.03.2023 фактично встановлено відповідальність у вигляді сплати штрафу, який нараховується з урахуванням своєчасно сплачених коштів, що не узгоджується з такими критеріями цивільного права як добросовісність та справедливість. Поряд з цим з формальної точки зору здійснений позивачем розрахунок штрафу є правильним.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За ч. 2 ст. 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить ч. 3 ст. 551 ЦК України, положення якої України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Положеннями ст. 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстава для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

У межах даної справи ТОВ «Євровектор плюс» поставило СФГ «Фінагеєв» товар на загальну суму 2 450 028,00 грн., частина грошових коштів у розмірі 735 000,00 грн. була сплачена відповідачем своєчасно, інша частина у розмірі 1 672 339,18 грн. з порушення строків, що в сукупності складає менше, ніж один місяць; неоплаченою є сума у розмірі 42 688,82 грн. Таким чином, грошове зобов`язання було виконано відповідачем на 98,25 %, невиконана частина є незначною.

Проте, ТОВ «Євровектор плюс» заявлено до стягнення штраф, розмір якого складає 30% від ціни придбаного відповідачем товару, що зовсім не узгоджується з засадами цивільного права та свідчить про намагання позивача покласти на відповідача непомірний тягар та, одночасно, стати джерелом невиправданого прибутку. Суд зазначає, що покладення на учасників господарських відносин безпідставної відповідальності в умовах воєнного стану може мати негативний наслідок для господарської діяльності відповідача.

З огляду на викладене господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для зменшення заявленого до стягнення штрафу шляхом присудження до стягнення з СФГ «Фінагеєв» на користь ТОВ «Євровектор плюс» штрафу у розмірі 50 000,00 грн., в іншій частині вимог слід відмовити.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених товариством з обмеженою відповідальністю Євровектор плюс позовних вимог шляхом присудження до стягнення з селянського (фермерського) господарства Фінагеєв суми основного боргу у розмірі 42 688,82 грн., пені у розмірі 55 074,63 грн., 30% річних у розмірі 40 543,78 грн., збитків від інфляції у розмірі 8 608,71 грн., штрафу у розмірі 50 000,00 грн. В іншій частині позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у повному обсязі покладаються на відповідача відповідно до приписів ч. 9 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з селянського (фермерського) господарства Фінагеєв /67540, Одеська область, Лиманський район, село Кремидівка, вулиця 40 Років Перемоги, будинок 1; ідентифікаційний код 22507596/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю Євровектор плюс /21010, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Івана Богуна, будинок 2, офіс 303; ідентифікаційний код 39286927/ суму основного боргу у розмірі 42 688,82 грн. /сорок дві тисячі шістсот вісімдесят вісім грн. 82 коп./, пеню у розмірі 55 074,63 грн. /п`ятдесят п`ять тисяч сімдесят чотири грн. 63 коп./, 30% річних у розмірі 40 543,78 грн. /сорок тисяч п`ятсот сорок три грн. 78 коп./, збитки від інфляції у розмірі 8 608,71 грн. /вісім тисяч шістсот вісім грн. 71 коп./, штраф у розмірі 50 000,00 грн. /п`ятдесят тисяч грн. 00 коп./, судовий збір у розмірі 13 228,87 грн. /тринадцять тисяч двісті двадцять вісім грн. 87 коп./.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 11 липня 2024 р.

Суддя С.П. Желєзна