ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

11 липня 2024 року Справа № 915/791/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М., розглянувши заяву (вх. № 7834/24 від 01.07.2024) ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) про видачу судового наказу за вимогою до боржника Фізичної особи-підприємця Ібрагімова Руслана Азеровича, АДРЕСА_2 (код РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 01.01.2022, за договором оренди земельної ділянки під кіоск від 01.01.2022 та за договором оренди земельної ділянки під кіоск від 01.01.2023 в загальному розмірі 38 000, 00 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулась фізична особа ОСОБА_1 із заявою про видачу судового наказу, в якій заявник просить суд видати судовий наказ про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ібрагімова Руслана Азеровича на користь Фізичної особи-підприємця Жмурко Володимира Івановича заборгованості основного боргу за 2022 та 2023 роки за договорами: оренди нежитлового приміщення від 01.01.2022 між ФОП Ібрагімов Р.А. та ФОП Жмурко В.І. з січня по грудень 2022 р., оренди земельної ділянки під кіоск від 01.01.2022 між ФОП Ібрагімов Р.А. та ФОП Жмурко В.І. з січня по грудень 2022 р., оренди земельної ділянки під кіоск від 01.01.2023 між ФОП Ібрагімов Р.А. та ФОП Жмурко В.І. з січня по грудень 2023 в розмірі 38 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування поданої заяви заявником зазначено обставини щодо невиконання боржником Фізичною особою-підприємцем Ібрагімовим Русланом Азеровичем умов договору оренди нежитлового приміщення та двох договорів оренди земельної ділянки під кіоск в частині своєчасної сплати орендної плати.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу (вх. № 7834/24 від 01.07.2024) та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Відповідно до ч. 8 ст. 60 ГПК України у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі, він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 42 ГПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до п. 3 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17.08.2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення) Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (ЄСІТС) - це сукупність інформаційних та телекомунікаційних підсистем (модулів), які забезпечують автоматизацію визначених законодавством та цим Положенням процесів діяльності судів, органів та установ в системі правосуддя, включаючи документообіг, автоматизований розподіл справ, обмін документами між судом та учасниками судового процесу, фіксування судового процесу та участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції, складання оперативної та аналітичної звітності, надання інформаційної допомоги суддям, а також автоматизацію процесів, які забезпечують фінансові, майнові, організаційні, кадрові, інформаційно-телекомунікаційні та інші потреби користувачів ЄСІТС.

Відповідно до п. 2 Положення це Положення визначає порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, зокрема підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування ЄСІТС у складі всіх підсистем (модулів).

Відповідно до абз. 1 п. 24 Положення підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Інструкція користувача Електронного суду розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за вебадресою https://wiki.court.gov.ua (абз. 2 п. 24 Положення).

Відповідно до п.п. 11.1.8 Інструкції користувача підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС, затвердженої наказом Державного підприємства «Центр судових сервісів» від 22.092021 року № 74-ОД (далі - Інструкція), користувачі, які підтвердили свої повноваження адвоката (розділ 8 цієї Інструкції), мають можливість видати ордер на конкретну справу для отримання доступу до документів у справі та загальний ордер (без вказання номера справи), який спрощує та прискорює процес подачі заяв до суду.

Відповідно до п.п. 11.1.9 Інструкції для створення ордера потрібно виконати такі дії: перейти до пункту меню «довіреності»; натиснути кнопку «створити ордер»; для надання ордера на конкретну справу на прикладі створення ордера для фізичної особи - заповнити обов`язкові поля; якщо номера договору немає, зазначити у відповідному полі «без номера»; встановити відмітку «справа»; у разі відсутності РНОКПП/ЄДРПОУ зазначеної фізичної/юридичної особи у базі даних суду або у випадку його некоректного внесення, користувач не може створити ордер. Цей функціонал перевіряє наявність учасника в зазначеній справі та коректність внесеного РНОКПП/ЄДРПОУ.

Відповідно до п.п. 11.1.10 Інструкції у випадку наявності у користувача зареєстрованого кабінету Електронного суду ордер створити неможливо. В такому випадку користувач повинен надати адвокату доступ до справи за допомогою функціоналу довіреностей. Створений ордер можна переглянути, натиснувши на відповідну кнопку. Вікно перегляду відкриється у новій вкладці. Для надання загального ордера кроки будуть ідентичні, без встановленої відмітки «Справа».

Відповідно до п.п. 11.1.12 Інструкції при подачі заяви на першому кроці з`явиться новий пункт «Електронний ордер». Потрібно встановити позначку та обрати у переліку необхідний ордер. На кроці «Заявник» всі дані стосовно заявника автоматично заповнюються інформацією, яка була попередньо зазначена в ордері.

Відповідно до п.п. 11.1.13 Інструкції обраний на початку формування заяви ордер буде автоматично завантажено до додатків сформованої заяви.

Відповідно до п.п. 11.1.14 Інструкції електронні довіреності та ордери надаються та оформлюються засобами підсистеми «Електронний суд» відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та їх юридична сила не може бути заперечена виключно через те, що вони мають електронну форму.

Відповідно до п. 26 Положення електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

Системний аналіз наведених правових норм та технічних правил дає підстави для висновку, що адвокат на підставі електронного ордера, сформованого у підсистемі «Електронний суд», має право звертатися від імені та в інтересах довіреної особи (учасника справи) із відповідними заявами та клопотаннями.

Водночас, вирішуючи питання обсягу наданих повноважень адвокатові як представнику учасника справи, потрібно враховувати, що електронний ордер у підсистемі «Електронний суд» формується на підставі паперового ордера, а отже, має відповідати йому щодо обсягу повноважень адвоката на представництво інтересів довіреної особи (учасника справи) у межах відповідної судової справи.

Так, обов`язковим полем, яке заповнюється адвокатом під час створення електронного ордера через підсистему «Електронний суд», є зазначення ордера, на підставі якого видається електронний ордер.

Тож об`єм повноважень представника, у тому числі орган, у якому надається правова допомога, визначаються безпосередньо у паперовому ордері, та електронний ордер, сформований у підсистемі «Електронний суд», має відповідати такому складеному паперовому ордеру.

Зазначення у електронному ордері, сформованому через підсистему «Електронний суд», що він виданий на підставі іншого ордера, переконливо доводить, що такий електронний ордер не є самодостатньою підставою для виникнення у адвоката повноважень на представництво інтересів особи, якій надається правова допомога. Первісно повноваження у певних обсязі та межах виникають у представника на підставі паперового ордера, якому безумовно має відповідати й електронний ордер, сформований у підсистемі «Електронний суд», на підставі якого адвокат може представляти інтереси учасника справи у підсистемі «Електронний суд».

Та обставина, що у електронному ордері, сформованому у підсистемі «Електронний суд», зазначається про представництво інтересів довіреної особи у судах, не спростовує наведених висновків Верховного Суду, адже електронний ордер, сформований у підсистемі «Електронний суд», формується із застосуванням вбудованого текстового генератора без можливості довільного формування тексту ордера, а шляхом заповнення форм, передбачених Інструкцією (ухвала КЦС ВС від 22.05.2023 по справі № 713/2857/21).

Судом встановлено, що заяву про видачу судового наказу подано та підписано за допомогою системи «Електронний суд» представником заявника адвокатом Жмурко О. М., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 001402 від 15.03.2024, яке видане Радою адвокатів Миколаївської області на підставі рішення № 264 від 13.07.2018.

До матеріалів заяви на підтвердження повноважень адвоката на представництво в суді подано:

1) сформований за допомогою системи «Електронний суд» ордер на надання правничої (правової) допомоги від 10.05.2024, в якому зазначено: « ОСОБА_1 на підставі ордеру № 1116229 від 2024-05-03 р., виданого на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № б/н від 2024-05-03 р. у судах. Адвокатом Жмурко Олена Миронівна виданий: адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально. Ордер дійсний до моменту його скасування»;

2) оформлений у паперовій формі та поданий за допомогою системи «Електронний суд» у форматі «.pdf» ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1123892 без дати, в якому не зазначено: 1) дати; 2) підпису адвоката; 3) прізвища, ім`я, по-батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; 4) підстава надання правової допомоги (договір, доручення тощо); 5) назва органу, в якому надається правова допомога.

При цьому, ордер № 1116229 від 2024-05-03 р. та договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № б/н від 2024-05-03 р. до матеріалів заяви не подано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заяву про видачу судового наказу, подану в інтересах ОСОБА_1 , підписано особою, яка не мала права її підписувати, оскільки повноваження адвоката Жмурко О. М. на надання правової допомоги заявнику не підтверджено належними доказами.

За своєю суттю підписання та/або подання заяви про видачу судового наказу є процесуальною формою реалізації повноважень з представництва, а тому має здійснюватися за умови наділення учасником справи свого представника такими повноваженнями.

Оскільки у поданому суду ордері серії ВЕ № 1123892 без дати не зазначено ані дати та підпису адвоката, ані прізвища, ім`я, по-батькові особи, якій надається правова допомога, ані підстави надання правової допомоги (договір, доручення тощо) та назви органу, в якому надається правова допомога, суд дійшов висновку, що заяву підписано та подано неповноважним представником.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Враховуючи, що заяву подано особою, яка не має права її підписувати, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Судом також враховано наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі,за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Системний аналіз норм ГПК України дозволяє дійти висновку, що лише в порядку позовного провадження позивачу надано право в одній позовній заяві об`єднати декілька пов`язаних між стобою вимог (ч. 1 ст. 173 ГПК України), натомість приписами ч. 1 ст. 148 ГПК України прямо передбачено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором. При цьому, розділом ІІ «Наказне провадження» ГПК України не передбачено можливість об`єднання декількох вимог в одній заяві про видачу судового наказу.

Заявник в порушення ч. 1 ст. 148 ГПК України об`єднав вимоги про стягнення заборгованості за трьома договорами, які, до того ж, не пов`язані між собою.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 148 цього Кодексу.

З огляду на наведене вбачається, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ч. 1 ст. 148 ГПК України, оскільки заявником об`єднано три різних вимоги, що в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

В заяві про видачу судового наказу заявником зазначено фізичну особу ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 147 ГПК України заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Вказаний перелік є вичерпним, тобто розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, зазначений в заяві суб`єктний склад не відповідає вимогам ч. 3 ст. 147 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 147-148, 150-154, 233-235, 254-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі ОСОБА_1 (заява вх. № 7834/24 від 01.07.2024) у видачі судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255-259 ГПК України.

Ухвалу підписано 11.07.2024

Суддя Е. М. Олейняш