УХВАЛА

м. Київ

17.07.2024Справа № 910/2049/24
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

про стягнення 424296017,08 грн

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гукун Н.В.

Представники сторін:

від позивача - Єгоров В.С.,

від відповідача - Воробцов Р.С.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - позивач) заборгованості за договором постачання природного газу №4139-ПСО (ТКЕ)-41 від 01.09.2022, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань оплатити поставлений йому природний газ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2024 відкрито провадження у справі №910/2049/24 за вказаними вище позовними вимогами, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

16.07.2024 від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі №910/4381/24.

Свою заяву відповідач обґрунтовує тим, що ним було подано позов до Господарського суду міста Києва про визнання недійсними п. 5.1 та п. 5.4 Договору постачання природного газу № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 від 01.09.2022, укладеного між позивачем та відповідачем, на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України. Крім того, відповідачем у зазначеному позові заявлена вимога щодо внесення змін до договору постачання природного газу № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 від 01.09.2022, якою передбачається, що розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. При цьому, до завершення процедури врегулювання заборгованості за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем (ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ») на користь постачальника (ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг») права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 відкрито провадження у справі № 910/4381/24.

Відповідач зазначає, що об`єктивна неможливість вирішення цієї господарської справи зумовлена тим, що матеріали цієї справи не дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду до вирішення питання про внесення змін до спірного Договору у справі №910/4381/24.

У судовому засіданні 17.07.2024 судом було розглянуто заяву відповідача про зупинення провадження у справі. Представник позивача заперечив проти даної заяви, представник відповідача заяву підтримав.

Згідно з приписами п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов`язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.

При цьому пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у цій справі, і такі обставини мають бути такими, що мають значення для цієї справи.

Стаття 215 ЦК України встановлює, що:

- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1);

- недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2);

- якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3).

За змістом ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, ЦК України передбачає поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. Так, за ступенем недійсності правочину вони поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов.

Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочини є безспірно нікчемними, якщо усувається оціночність їх сприйняття і абсолютно зрозуміло, що вони вчинені з таким порушенням закону, яке позначається як підстава їх нікчемності, тому ніякого спору виникнути не може. Нікчемний правочин як завідомо недійсний не підлягає виконанню. На нікчемність правочину мають право посилатися і вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності будь-які заінтересовані особи.

У свою чергу оспорюваними є правочини, які ЦК України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи.

Таким чином, оспорюваним є правочин, який недійсний в силу визнання його таким судом на вимогу сторони чи заінтересованої особи. Оспорювані правочини викликають передбачені ними правові наслідки до тих пір, доки вони не оскаржені, однак якщо вони заперечуються (оскаржуються) стороною чи заінтересованою особою, то суд за наявності відповідних підстав визнає їх недійсними з моменту їх вчинення.

На відміну від нікчемного оспорюваний правочин на момент вчинення породжує для його сторін цивільні права та обов`язки, тому припускається дійсним. Водночас порушення умов дійсності правочинів в момент вчинення, як вже зазначалося, надає можливість одній зі сторін чи заінтересованій особі звернутися до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним. Тобто якщо правочин не оспорюється, то є дійсним і створює відповідні юридичні наслідки.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19.

З пояснень відповідача слідує, що звертаючись до суду з позовними вимогами у справі №910/4381/24 відповідач посилається на те, що укладення ним зазначеного договору відбулося під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах в частині оплати за природній газ.

Законодавством не встановлено, що невідповідність господарського договору всім або будь-яким з наведених відповідачем підстав для визнання договору недійсним має наслідком нікчемність такого договору, тобто такий правочин є оспорюваним і до визнання його недійсним в судовому порядку, з огляду на приписи статті 204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину, вказаний правочин є дійсним і створює відповідні юридичні наслідки.

Водночас з огляду на положення ч. 1 ст. 216 ЦК України яка встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, визнання договору постачання природного газу № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 від 01.09.2022 в частині умом оплати за природній газ недійсним та/або зміна такого порядку є істотною обставиною для вирішення спору сторін у цій справі.

Частина 2 ст. 237 ГПК України встановлює, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 237 ГПК України увалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

Отже, виходячи зі змісту позовних вимог у цій справі, при розгляді спору сторін суд позбавлений можливості надати оцінку доводам відповідача щодо недійсності договору постачання природного газу № 4139-ПСО(ТКЕ)-41 від 01.09.2022 та, у випадку наявності підстав, визнати такий договір частково недійсним.

Також суд враховує і те, що у спірних правовідносинах відповідач одночасно, з огляду на положення законодавства, вимушений постачати теплову енергію за цінами нижчими за економічно обґрунтовані, в той час фактично не отримуючи гарантовані Державою кошти для відшкодування різниці вартості такої електричної енергії, позбавлений можливості виконати свої зобов`язання перед позивачем.

Аналогічний висновок зроблено Північним апеляційним господарським судом у постанові від 22.05.2024 у справі №920/481/23.

Приймаючи до уваги наведене вище, суд задовольняє заяву відповідача та зупиняє провадження у справі №910/2049/24 до набрання законної сили судовим рішенням прийнятим за наслідками вирішення спору у справі №910/4381/24.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 227, 229, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" про зупинення провадження у справі.

Зупинити провадження у справі №910/2049/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/4381/24.

Зобов`язати учасників судового процесу негайно повідомити суд про набрання законної сили остаточним судовим рішенням у справі № 910/4381/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в порядку визначеному законом.

Суддя Р.Б. Сташків