ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" липня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/330/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Полець Д.М.,

від третьої особи-1 на стороні позивача: Донченко Н.С.,

від третьої особи-2 на стороні позивача: Ігнатенко Т.Б.,

від відповідача-1: не з`явився,

від відповідача-2: не з`явився,

від відповідача-3: не з`явився,

від відповідача-4: Степко Л.В.,

від третьої особи на стороні відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/330/24

за позовом: Держави в особі Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, № 12/2, м. Київ, 01008)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1) Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (просп. Берестейський, № 14, м. Київ, 01135);

2) Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (просп. Берестейський, № 14, м. Київ, 01135)

до відповідачів: 1) Южненської міської ради Одеського району Одеської області (просп. Григорівського Десанту, № 18, м. Южне, Одеська обл., 65481);

2) Державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Шевчук Ангеліни Ігорівни (вул. Степна, № 4, с .Фонтанка, Одеський р-н, Одеська обл., 67571);

3) Одеської районної ради Одеської області (вул. Канатна, № 83, м. Одеса, 65012);

4) Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Космонавтів, № 34, м. Одеса, 65078)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанії «Техагро» (вул. Маршала Гречки, № 3, каб. 314, м. Київ, 04136)

про усунення перешкод у користуванні майном та розпорядженні майном, повернути у користування земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть спору

1.1. Держава в особі Кабінету Міністрів України (надалі КМУ) звернулась до Господарського суду Одеської області із позовними вимогами до Южненської міської ради Одеського району Одеської області (в подальшому - Южненська МР, ЮМР), державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманської району Одеської області Шевчук А. І. (в подальшому - Держреєстратор), Одеської районної ради Одеської області (в подальшому - Одеська райрада, ОРР), Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (в подальшому ГУ ДЗК в Одеській області, ГУ ДЗК) в якому просить суд про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а саме:

1) усунути існуючі перешкоди у користуванні та розпорядженні Державі в особі Кабінету Міністрів України, акваторією Аджалицького лиману та наступними земельними ділянками під нею площею 0,8600 га (кадастровий номер :01:002:0286) та площею 2,5119 га (кадастровий номер: :01:002:0289), шляхом скасування:

- рішення Новобілярської селищної ради від 22.12.2017 № 291-VII "Про затвердження генерального плану смт. Нові Біляри, поєднаного з планом зонування території смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області" (в частині встановлення меж смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області за рахунок земель водного фонду, що знаходяться в межах акваторії Аджалицького лиману площею 0,8600 га та площею 2,5119 га і яким в подальшому були зареєстровані Державному земельному кадастрі (кадастрові номери :01:002:0286 та :01:002:0289);

- рішення Лиманської районної ради Одеської області від 03.04.2018 № 372-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж селища міського типу Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області" (в частині встановлення меж смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області за рахунок земель водного фонду, що знаходяться в межах акваторії Аджалицького лиману площею 0,8600 га та площею 2,5119 га і яким в подальшому були зареєстровані Державному земельному кадастрі (кадастрові номери :01:002:0286 та :01:002:0289);

- рішення Новобілярської селищної ради від 21.12.2018 № 442-VI1 "Про надання ТОВ "Компанія "Техагро" дозволу па розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морською транспорту із земель комунальної власності, які перебувають у запасі на території смт Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області";

- скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі площею 2,5119 та з кадастровим номером № :01:002:0289, з припиненням речових прав територіальної громади смт Нові Біляри в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області;

- рішення Новобілярської селищної ради від 26.04.2019 № 492-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ТОВ "Компанія "Техагро" земельної ділянки в оренду строком па 49 років та падання в оренду земельної ділянки розташованої на території смт Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області";

- скасування рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманської району Одеської області Шевчук А. І, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03.06.2019 № 47173660 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер: :01:002:0289 площею 2,5119 та, за територіальною громадою в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області(код ЄДРГЮУ: 05406037);

- пунктів 2, 3 рішення Новобілярської селищної ради від 08.06.2018 № 357-VII «Про надання ТОВ "Компанія "Техагро" дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту із земель комунальної власності, які перебувають у запасі на території смт Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області";

- скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі площею 0,8600 га з кадастровим номером № :01:002:0286, з припиненням речових прав територіальної громади смт Нові Біляри в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області;

- рішення Новобілярської селищної ради Лиманської районної ради Одеської області від 25.01.2019 №451-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ "Компанії "Техагро" в оренду строком на 49 років для будівництва та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області» (в частині що стосується земельної ділянки площею 0.8600 га (кадастровий номер :01:002:0286);

- скасування рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманської району Одеської області Шевчук А. 1. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 05.06.2019 № 47216674 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер: :01:002:0286 площею 0,86 га. за територіальною громадою в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області (код СДРПОУ: 05406037);

2) повернути у користування та розпорядження Держави в особі Кабінету Міністрів України земельні ділянки під акваторію Аджалицького лиману: площею 0,8600 га та площею 2,5119 га, які зареєстровані у Державному земельному кадастрі за номерами: :01:002:0286 та :01:002:0289 відповідно.

1.2. Обґрунтовуючи свої вимоги у даній справі, Позивач зазначає, що згідно з постановою КМУ від 30.08.2007 №1073 "Про межі акваторії морського порту Південний", державному підприємству Морський торговельний порт "Южний" надано у користування акваторію в межах згідно з додатком, у тому числі, Аджалицького лиману, за умови недопущення в подальшому передачі зазначеної акваторії або її частини іншим суб`єктам господарювання та доручено забезпечити безпеку мореплавства в межах акваторії, визначених у додатку, розпорядженням КМУ від 07.10.2009 №1356-р "Про надання Державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" у постійне користування земельної ділянки" ДП МТП "Южний" надано у постійне користування земельну ділянку, розташовану у межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману та доручено Одеській облдержадміністрації та Держкомзему забезпечити виконання цього розпорядження, Схемою меж акваторії морського порту Южний (Південний) відповідно до постанови КМУ від 30.08.2007 №1073, за доводами Позивача, підтверджується розташування переданої ділянки саме в акваторії лиману.

Отже, спірні земельні ділянки належать до земель водного фонду, які розташовані під Аджалицький лиманом, є акваторією державного морського порту "Південний" і є, в силу законодавства України виключно, державною власністю, а тому в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок Відповідачі, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ці ділянки належать до державної власності, отже набуття комунальної власності на них є неможливим. Проте, всупереч приписам чинного законодавства України, Відповідачами вчинені дії, за наслідками яких спірні земельні ділянки вибули з державної власності та були передані до комунальної власності відповідних територіальних громад всупереч закону.

Позивач вважає, що протиправними діями Відповідачів порушені його права як власника спірних земельних ділянок, які є дном Аджалицького лиману, так і самого водного об`єкту - акваторії Аджалицького лиману, що є частиною акваторії морського порту "Південний", на яку поширюється режим права державної власності, як на водний об`єкт розташований над спірними земельними ділянками, а тому Позивач звернувся до суду для захисту та відновлення своїх порушених прав.

2. Аргументи учасників справи.

2.1. Аргументи Позивача.

В якості обґрунтування заявленого позову, Позивач зазначив наступне.

Щодо права позивача на звернення з вказаним негаторним позовом до суду.

Як зазначає Позивач відповідно до ч 2 ст 37 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" та пп 54 п 4 "Положення про Міністерство юстиції України", затвердженого постановою КМУ від 02.07.2014 № 228, Мін`юст здійснює самопредставництво інтересів Кабінету Міністрів України у судах України.

Відповідно до доручення Прем`єр-міністра України від 21.09.2023 № 22522/6/1-23 Мінінфраструктури у своєму листі від 08.09.2023 № 15204/б /1-23 щодо вжиття заходів, спрямованих на захист порушених прав та інтересів держави в особі КМУ шляхом подання позовів до Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області та ТОВ Компанія "Техагро" (надалі Компанія "Техагро") зазначило про необхідність подання державою в особі КМУ позовів з метою вжиття заходів щодо повернення у належне користування та розпорядження держави земельних ділянок водного фонду з одночасним оскарженням підстав набуття права комунальної власності на означені ділянки.

Тому, з вказаної метою, Мінюстом, яке діє від імені та в інтересах КМУ в судах підготовлено відповідний негаторний позов про усунення перешкод державі в особі КМУ у здійсненні права користування та розпоряджання майном з одночасним оспорюванням документів, на підставі яких Новобілярська сільрада протиправно зареєструвала право власності територіальної громади смт Нові Біляри на земельні ділянки водного фонду та повернення таких ділянок у користування та розпорядження державі в особі Уряду України.

Позивач із посиланням на приписи ст. 14 Водного кодексу України зазначає, що до його відання у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить: розпорядження внутрішніми морськими водами, територіальним морем, а також акваторією морських портів; відведення акваторій морських портів.

А тому, у межах своєї компетенції Позивач 30.08.2007 прийняв постанову № 1073 (із змінами внесеними постановами від 03.06.2013 № 406 та від 17.04.2019 № 341), якою були встановлені межі акваторії морського порту "Південний", які, зокрема, включають акваторію Аджалицького лиману.

Крім того, Позивач вказує, що відповідно до ст 13, 69 і 92 ЗК України, ст 14 ВК України, ст 73-75 КТМ України, розпорядженням КМУ від 07.10.2009 № 1356 ДП "Морський торговельний порт "Южний" була надана у постійне користування земельна ділянка, яка розташована в межах акваторії Аджалицького лиману.

Також, Позивач звертає увагу, що на підставі до розпорядження КМУ від 04.03.2013 № 133 та наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 № 163 була здійснена реорганізація державних підприємств морського транспорту та утворено Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" (надалі АМПУ), яке є правонаступником ДП "Морський торговельний порт "Южний" в частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів, у зв`язку із чим Постановою КМУ від 03.06.2013 № 406 "Про деякі питання акваторій морських портів" акваторію морського порту "Южний" було надано у користування АМПУ. Таким чином, акваторію морського порту "Южний" (наразі - морський порт "Південний"), яка включає акваторію Аджалицького лиману, з 2009 було визначено, а з 2013 надано в користування АМПУ, отже вбачається, що органом, компетентним для пред`явлення даного позову у спірних правовідносинах є саме Кабінет Міністрів України, як орган державної влади, який реалізовує свою компетенцію в спірних правовідносинах від імені та в інтересах держави.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Із посиланням на приписи ЦК України та ЗК України Позивач зазначає, що він як власник спірних земельних ділянок може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків і має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як вказує Позивач, ним поданий негаторний позов як власником, який є фактичним володільцем майна, до Відповідачів з вимогами про усунення перешкод, які вони створили йому у користуванні та розпорядженні спірними земельними ділянками, а тому Позивач вважає, що обраний ним спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном, а тому він вправі вимагати від Відповідачів усунути існуючі перешкоди у користуванні та розпорядженні державним майном спірними земельними ділянками.

Окрім наведеного, Позивач зауважує, що власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку.

Із посиланням на практику ВП ВС Позивач вказує на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим: розташування земель водного фонду вказує па неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу, а тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

Тому на переконання Позивача, ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою.

Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов.

Враховуючи актуальні правові висновки Верховного Суду, з метою ефективного захисту своїх прав власника і як земельних ділянок - які є дном Аджалицького лиману, так і самого водного об`єкту - акваторії Аджалицького лиману, що є частиною акваторії морського порту "Південний", на яку поширюється режим права власності, як на водний об`єкт розташований над земельною ділянкою.

Щодо наявності підстав для пред`явлення позовних вимог до Южненської міської ради та Одеської районної ради Одеської області.

Як зазначено Позивачем, в межах даного позову ним оскаржуються рішення прийняті Новобілярською селищною радою та Лиманською райрадою, однак з огляду на завершення процедури "децентралізації" та створення нових територіальних громад та нових районів повноваження Новобілярської селищної ради та Лиманської районної ради на даний час є припиненими, а їх правонаступниками в межах спірних правовідносин є Южненська міська рада та Одеська районна рада відповідно.

Щодо правового режиму земель водного фонду, які є дном Аджалицького лиману та частиною акваторії морського порчу «Південний» та неможливості зміни режиму власності на вказані землі.

Із посиланням на норми ВК України Позивач зазначає, що за жодних обставин акваторія морського порту не може перебувати у комунальній чи приватній власності. Межі акваторій морських портів визначаються і змінюються КМУ, а відведення акваторії морського порту (надання в користування АМПУ) здійснюється на підставі рішення КМУ відповідно до закону.

З посиланням на приписи ст. 23 Закону України "Про морські порти" Позивач звертає увагу на те, що державні стратегічні об`єкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за АМПУ, належать їй на праві господарського відання. АМПУ володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею державним майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правомочностей щодо розпорядження таким майном, визначених цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 № 1073 «Про межі акваторії морського порту Південний» (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваних рішень Відповідачем 1) ДП "Морський порт "Южний" надано у користування акваторію в межах, зазначених додатку до наведеної постанови КМУ, у тому числі Аджалицького лиману, за умови недопущення в подальшому передачі зазначеної акваторії або її частини іншим суб`єктам господарювання та доручено забезпечити безпеку мореплавства в межах переданої акваторії.

При цьому Позивач звертає увагу на те, що межі акваторії порту "Южний" (у системі координат WGS-84) включали, зокрема: акваторію Аджалицького лиману; водний простір, обмежений дугою кола радіусом 2 милі від будинку берегової радіолокаційної станції з означеними у додатку координатами, а також акваторію якірних стоянок, обмежених лініями, що з`єднують точки з координатами, означеними у додатку до вищеозначеної постанови КМУ.

Крім того, Позивач вказує, що розпорядженням Уряду від 07.10.2009 № 1356-р "Про надання Державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" у постійне користування земельної ділянки", ДП МТП "Южний" була надана у постійне користування земельна ділянка, розташована у межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману та доручено Одеській облдержадміністрації та Держкомзему забезпечити виконання цього розпорядження.

Як зазначає Позивач, зі Схеми меж акваторії морського порту "Південний" та роздруківки із сайту Публічної кадастрової карти України, з відміткою розташування земельних ділянок із кадастровими номерами 5122 755400:01.002:0289 і 5122 755400:01.002:0286 вбачається, що спірні земельні ділянки із кадастровими номерами :01:002:0289 і :01:002:0286 перебувають в межах акваторії Аджалицького лиману та є частиною акваторії морського порту "Південний», в межах встановлених Постановою КМУ № 1073.

Позивач звертає увагу на те, що оскільки акваторія морського порту, в силу приписів Закону України "Про морські порти" належить до стратегічних об`єктів портової інфраструктури, то режим власності вказаного об`єкту не може бути змінений, а спірні земельні ділянки не можуть належати на праві власності територіальним громадам.

Підсумовуючи вищевикладене Позивач зазначає, що заволодіння Відповідачем 1 землями водного фонду, які є дном Аджалицького лиману та частиною акваторії морського порту "Південний" (перехід до неї володіння цими землями) всупереч вимогам В К України, ЗК України, Закону України "Про морські порти" є неможливим; адже розташування таких земель водного фонду вказує на неможливість виникнення іншого власника, а отже, і нового володільця.

Щодо змісту позовних вимог до Южненської міської ради та до Одеської районної ради.

Позивач зазначає, що рішенням Новобілярської селищної ради від 22.12.2017 за № 291-VII був затверджений Генеральний план смт Нові Біляри, поєднаний з планом зонування смт Нові Біляри відповідно якому межі смт. Нові Біляри були збільшені з 107,9943 га до 1291,9300 га, а також наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області.

В подальшому, рішенням Лиманської райради від № 03.04.2018 за № 372-VI був затверджений проект землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри, яким були встановлені межі селища загальною площею 1291,9300 га.

Позивач також зазначає, що на підставі наведених оскаржуваних рішень до Державного земельного кадастру були внесені відомості про межі смт. Нові Біляри, і зазначена площа земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці - 1291,93 га, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць № НВ-018 від 25.05.2018.

При цьому Позивач із посиланням на норми ст. 173 ЗК України зазначає, що включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, крім земельних ділянок, визначених частиною четвертою цієї статті.

Землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади.

Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно- територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Позивач також наголошує, що наведені вище дії Новобілярської селищної ради були передумовою та основою для вчинення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном держави Україна.

В подальшому, рішенням Лиманської районної ради від 03.04.2018 № 372-VIІ "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради" був затверджений проект землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри, яким були встановлені межі селища загальною площею 1291,9300 га.

При цьому, Позивач звертає увагу на те, що без затвердження Лиманською райрадою наведеного проекту землеустрою та встановлення меж смт Нові Біляри, було б не можливе подальше здійснення протиправних дій, спрямованих на реєстрацію у Державному земельному кадастрі спірних земельних ділянок і оформлення права комунальної власності на них за територіальною громадою смт Нові Біляри.

Більше того, Позивач стверджує, що Лиманська райрада, враховуючи положення ст. 46 Закону України "Про землеустрій" мала достатні можливості пересвідчитись у тому, що межі території смт Нові Біляри збільшуються в тому числі за рахунок земель водного фонду, які перебувають у власності Держави, однак заходів спрямованих на відмову в затверджені такого проекту землеустрою Лиманською райрадою вчинено не було.

Позивач також зазначає, що Новобілярською селищною радою рішенням № 442 VIІ від 21.12.2018 Компанії "Техагро" був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,52 га, а також рішенням № 357( п.2,3) від 03.04.2018 Компанії "Техагро" був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,86 га в оренду строком на 49 років для будівництва обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту із земель комунальної власності, які перебувають у запасі на території смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області

На підставі наведених рішень та розроблених на замовлення Компанії "Техагро" проектів землеустрою 05.04.2019 земельна ділянка площею 2,5119 га та 22.01.2019 земельна ділянка площею 0,86 га були зареєстровані в Державному земельному кадастрі (кадастрові номера: :01:002:0289 та :01:002:0286 відповідно). При цьому, форма власності при реєстрації цих земельних ділянок вже була вказана як комунальна.

Окрім наведеного, Позивач звертає увагу на те, що проектами землеустрою була також передбачена зміна цільового призначення спірних земельних ділянок з земель водного фонду на землі промисловості, транспорту промисловості, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

У подальшому рішеннями Новобілярської селищної ради № 492-VIІ від 21.12.2018 та № 451-VIІ від 25.01.2019 були затверджені вищезгадані проекти землеустрою щодо відведення Компанії "Техагро" земельних ділянок площею 2,5119 га та площею 0,86 га в оренду строком на 49 років для будівництва обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту та земельні ділянки передані в оренду зі зміною цільового призначення для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту, для використання - для будівництва обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту.

При цьому, Позивач також звертає увагу на те, що землі, за рахунок яких, в тому числі, було збільшено та затверджено межі смт. Нові Біляри, і щодо яких в подальшому надавались дозволи на розроблення та затверджувались Новобілярською селищною радою проекти землеустрою, в силу законодавчого статусу не можуть передаватись у комунальну власність.

Виходячи з наведених вище обставин, Позивач також вважає, що є всі законні підстави для скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням речових прав територіальної громади смт Нові Біляри в особі Новобілярської селищної ради.

Щодо наявності підстав для пред`явлення позовних вимог до ГУ ДЗК в Одеській області.

Із посиланням на приписи ст 22. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" та, оскільки, розташування спірних земельних ділянок, які були зареєстровані в Держгеокадастрі, свідчить проте що вони знаходяться в межах акваторії Аджалицького лиману, який є частиною акваторії морського порту "Південний" та перебувають у власності держави, Позивач вважає, що вказані обставини унеможливлювали здійснення державної реєстрації вказаних земельних ділянок, що ГУ ДЗК в Одеській області здійснено не було.

Відтак, з огляду на невідповідність поданих для здійснення державної реєстрації земельних ділянок документів чинному законодавству та здійснення державної реєстрації спірних земельних ділянок, які фактично знаходяться в межах акваторії Аджалицького лиману, який є частиною акваторії морського порту «Південний» та перебувають у власності держави, Позивач вважає, що така державна реєстрації земельних ділянок мас бути скасована разом із припиненням речових прав територіальної громади смт Нові Біляри в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області.

Щодо наявності правових підстав для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власником своїм майном шляхом скасування.

На переконання Позивача, оспорювані рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03.06.2019 № 47173660 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер: :01.002:0289 площею 2,5119 га, та про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 05.06.2019 № 47216674 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер: :01:002:0286) площею 0,86 га, за територіальною громадою в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району, на підставі незаконних рішень Новобілярської селищної ради були прийняті на підставі незаконних рішень Відповідача 1, а тому наявні всі законні підстави для скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок разом із припиненням речових прав територіальної громади смт Нові Біляри.

Позивач зауважує, що з огляду на наявність, на його переконання, підстав для скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, рішення державного реєстратора від 03.06.2019 № 47173660 та від 05.06.2019 № 47216674 мають бути скасовані задля ефективного відновлення порушеного права Позивача, адже подальша наявність зареєстрованого права власності за територіальною громадою в особі Новобілярської селищної ради на спірні земельні ділянки може бути перешкодою для здійснення подальшого користування та розпорядження Позивачем акваторією Аджалицького лиману, який є частиною акваторії морського порту "Південний" та перебувають у власності держави.

Щодо повернення Южненською міськрадою у користування та розпорядження держави в особі КМУ державного майна.

Позивач вказує, що ця позовна вимога подана до Южненської міськради і стосується протиправності користування та розпорядження державним майном спірними земельними ділянками.

На переконання Позивача, зайняття спірних земельних ділянок водного фонду з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядали як не пов`язане з позбавленням Позивача володіння, порушення права власності держави, а тому цю позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку варто розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця спірних земельних ділянок водного фонду.

В якості підтвердження своєї правової позиції, Позивач посилається на висновок викладений ВП ВС у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц відповідно до якого виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому, ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою.

Виходячи з наведеного, Позивач, переконаний, що вказаний висновок ВП ВС підлягає застосуванню і в межах спірних правовідносин, адже орган місцевого самоврядування в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак земельних ділянок водного фонду, які знаходяться під морями чи лиманами, як його частиною або під акваторію морського порту, проявивши розумну обачність, може і повинен знати про те, що такі ділянки за жодних умов не можуть вибути із державної власності.

Окрім того, Позивач звертає увагу на те, що з рішень Новобілярської селищної ради №№ 451, 492 вбачається, що спірні земельні ділянки були відведені Компанії "Техагро" в оренду строком на 49 років для будівництва та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради і в подальшому тривалий час, на підставі договорів оренди, укладених 17.05.2019 між Новобілярською селищною радою та Компанією "Техагро", протиправно користувалась спірними земельним ділянками для забезпечення здійснення своєї господарської діяльності, а Новобілярська селищна рада, яка на переконання Позивача, позбавила належного користування та розпорядження Позивача державним майном, ще тривалий час отримувала орендну плату. Договори оренди спірних земельних ділянок, від 17.05.2019. які були предметом розгляду у справах №№ 916/875/20 та 916/876/20 на даний час є розірваними.

При цьому Позивач вказує, що спірні земельні ділянки зайняті водами Аджалицького лиману, належать до земель водного фонду та надані в користування приватній компанії з порушенням статей 13, 122, 123 ЗК України та статті 85 ВК України, якими передбачено, що надання земель водного фонду, зайнятих водним об`єктом загальнодержавного значення, належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Тому, задоволення вказаної вимоги, на думку Позивача, є необхідним для забезпечення повного відновлення порушеного його права з огляду на те, що Відповідачем 1 (правонаступником Новобілярської селищної ради) не визнаються права КМУ на спірні земельні ділянки та протягом тривалого часу вчинялись та продовжують вчинятись дії, які мають значний вплив на можливість безперешкодного користування та розпорядження Позивачем своїм майном.

2.2. Аргументи Третьої особи позивача 1 (АМПУ).

ДП АМПУ, уважно ознайомившись із змістом позовної заяви, вважає за доцільне надати свої письмові пояснення щодо предмету спору.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.10.2009 № 1356-р земельну ділянку, розташовану в межах акваторії Аджалицького лиману, надано у постійне користування державному підприємству "МТП "Южний".

В подальшому, відповідно до розпорядження КМУ від 04.03.2013 за №133-р та наказу Мінінфраструктури України від 19.03.2013 за №163 було здійснено реорганізацію державних підприємств морського транспорту та утворено ДП АМПУ і згідно яким вона є правонаступником реорганізованих державних підприємств морського транспорту у частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 406 акваторія морського порту "Южний" була надана у користування АМПУ.

Морський порт "Южний" перейменований на морський порт "Південний" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 341.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 №1073 (із змінами внесеними № 406 від 03.06.2013, № 341 від 17.04.2019), були встановлені межі акваторії морського порту "Південний", які, зокрема, включали акваторію Аджалицького лиману.

Окремо АМПУ звертає увагу на те, що 20.01.2021 КМУ прийняв постанову № 44 "Про внесення змін у додаток до постанови КМУ від 30.08.2007 № 1073» (яка набрала чинності 26.01.2021), якою, зокрема, було встановлено, що акваторія морського порту включає також водний об`єкт - Аджалицький лиман (до урізу води).

Таким чином АМПУ зазначає, що акваторію морського порту "Південний" (яка включає в себе акваторію Аджалицького лиману) КМУ у 2009 визначено та у 2013 надано у користування АМПУ.

Поряд з цим, АМПУ зауважує, що спірні земельні ділянки перебувають у межах водного об`єкта - акваторії Аджалицького лиману та є частиною акваторії морського порту "Південний" в межах, встановлених Постановою КМУ № 1073 від 30.08.2007. Тобто, приймаючи до уваги факт державної реєстрації 03.06.2019 та 05.09.2019 права власності за територіальною громадою в особі Новобілярської селищної ради на зазначені земельні ділянки водного фонду зі складу акваторії морського порту, АМПУ вбачаються порушення законодавства при формуванні спірних земельних ділянок.

В якості обґрунтування наведеного ствердження, АМПУ посилається на приписи ст. 5, 6, 14, Водного кодексу України ст. 13 Закону України "Про морські порти України", що в свою чергу, на переконання АМПУ, підтверджує, що спірні земельні ділянки є частинами акваторії морського порту "Південний", тобто водного об`єкту загальнодержавного значення та можуть бути відведені виключно за розпорядженням КМУ.

Щодо меж акваторії морського порту Південний, які визначені Постановою № 1073 "Про межі акваторії морського порту "Южний", АМПУ вважає за необхідно звернути на наступне.

Чинним законодавством чітко визначені поняття що таке водний об`єкт, уріз води, акваторія, акваторія морського порту.

Також, межі акваторії морського порту "Південний" визначені Постановою КМУ від 30.08.2017 № 1073 "Про межі акваторії морського порту "Южний"(в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої акваторія порту "Південний" включає: акваторію Аджалицького лиману; водний простір, обмежений дугою кола радіусом 2 милі від будинку берегової радіолокаційної станції з координатами 46 36' 03,3" північної широти, 31 01' 19,4" східної довготи; акваторії якірних стоянок N 356, 357, 358 обмежені лініями, визначеними у системі координат WGS-84.

При цьому, постановою КМУ від 20.01.2021 № 44 "Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 № 1073" (яка набрала чинності 26.01.2021), зокрема, встановлено, що акваторія морського порту включає: водний об`єкт Аджалицький лиман (до урізу води).

З урахуванням наведеного та враховуючи те, що акваторія морського порту "Південний" та спірні земельні ділянки, які знаходиться під нею, є невіддільними складовими одного об`єкту, розділення їх неможливе, а отже наявність декількох користувачів вказаного об`єкту виключена.

Поряд з цим, АМПУ зауважує, що Аджалицький лиман належить до водних об`єктів загальнодержавного значення, оскільки відноситься до внутрішніх морських вод України, водночас із тим, спірні земельні ділянки розташовані безпосередньо під акваторією Аджалицького лиману, що є складовою частиною акваторії морського порту "Південний", межі якої визначено відповідно до Постанови №1073, та яка надана у користування АМПУ відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 №406.

Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 №406 АМПУ у користування надані акваторії морських портів, межі яких визначені КМУ, за умови недопущення передачі їх або їх частин іншим суб`єктам господарювання.

Таким чином, Постановою №1073 (із змінами наступними змінами) акваторія Аджалицького лиману, до якої, в тому числі, входять спірні земельні ділянки надана у користування АМПУ і входить до меж морського порту "Південний", а тому не може бути передана іншим суб`єктам господарювання.

Також АМПУ вказує, що судовою практикою у сфері правовідносин з розпорядження землями водного фонду, в тому числі землями під акваторіями морських портів, закріплена правова позиція нероздільності водного об`єкта і земельної ділянки, на якій він розташований, та, виходячи з правових норм ст. ст. 4, 5, 6, 14 ВК України, ст. 79 ЗК України, неможливість окремого розпорядження водними об`єктами (до яких віднесені акваторії морських портів) та землями водного фонду під цими водними об`єктами (акваторіями морських портів), а також наявність компетенції КМУ у розпорядженні акваторіями морських портів; водночас, виходячи з аналізу правових норм водного та земельного законодавства (в першу чергу ст. ст. 4, 5, 6, 14, 17-2, 51 ВК України та ст. ст. 58, 69, 79, 122 ЗК України).

Враховуючи вищенаведені правові норми та судову практику, ДП АМПУ зазначає, що Новобілярська селищна рада (правонаступником якої є Відповідач 1) фактично розпорядилась саме водним об`єктом, а не земельними ділянками.

Таким чином, враховуючи положення ст 14, 172 ВК України, ст 79 ЗК України, надаючи дозволи Компанія "Техагро" на розроблення проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок, які належать до водного об`єкта загальнодержавного значення, та у подальшому затверджуючи такі проекти, Новобілярська селища рада діяла поза межами наданих їх повноважень, а отже прийняті оскаржувані рішення є незаконними, всупереч, зокрема. Й приписам ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в якій вказано, що не можуть бути об`єктами оренди, в тому числі, акваторії портів.

Щодо того, що АМПУ лише в липні 2023 звернулось відносно відведення земельної ділянки під акваторією морського порту "Південний", Адміністрація зазначає наступне.

АМПУ в процесі розробки та погодження проекту землеустрою щодо відведення йому земельних ділянок в постійне користування для забудови з метою забезпечення безпеки мореплавства в межах акваторії Аджалицького лиману на території Комінтернівського району Одеської області був підписаний Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання із власниками (користувачами) суміжних ділянок, зокрема Новобілярською селищною радою та Южненською міською радою.

З додатку до вказаного Акту вбачається, що Новобілярська селищна рада та Южненська міська рада погодили межі з метою наступного відведення акваторії морського порту Південний, ще в 2013, тобто, Відповідачу 1 достеменно було відомо, що над спірними земельними ділянками знаходиться акваторія морського порту, та її відведення на користь суб`єктів господарювання заборонено, що підтверджується підписом уповноважених осіб на вказаних документах.

Однак, як стверджує АМПУ, вказане не перешкодило Новобілярської селищній раді здійснити заходи щодо передачі в оренду частини акваторії морського порту "Південний" Компанія "Техагро", чим були порушені норми водного та земельного законодавства України та як наслідок, призвело до вимушеного проведення заходів з боку АМПУ, направлених на корегування проекту землеустрою стосовно відведення акваторії морського порту "Південний" у постійне користування державного підприємства, що, в свою чергу, призвело до витрачення значного часу, оскільки фактично виготовлюється новий проект землеустрою та його погодження починається з початку.

Окремо АМПУ зауважує на обставини, які стали підставою для унеможливлення завершення процедури відведення земельної ділянки у його користування, а саме, на те, що відповідно до розподільчого балансу на користь Адміністрації морських портів України було передано зокрема й договір № СД/Т/ВКБ-314 та землевпорядну документацію щодо відведення земельної ділянки під акваторією Аджалицького лиману.

Після процедури реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення АМПУ ситуація щодо розподілу земельних ділянок між ДП МТП "Южний" та АМПУ в морському порту "Південний" змінилась, що потребувало, в свою чергу, й корегування розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під акваторією та додаткового його погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами.

Станом на 2015 проект землеустрою був погоджений усіма наявними суміжними землевласниками та землекористувачами та був поданий до відділу містобудування та архітектури Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області на погодження.

Однак, згодом адміністрації морського порту "Південний" стало відомо, що Одеською облдержадміністрацією у 2015-2016 були прийняті розпорядження щодо надання дозволу суб`єкту господарювання на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років орієнтовною площею 4,46 га для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту)» та про надання земельної ділянки в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту).

На підставі зазначених розпоряджень 17.02.2016 між Одеською ОДА та суб`єктом господарювання був укладений відповідний договір оренди земельної ділянки.

Вищезазначене, за ствердженням АМПУ повністю нівелювали всі виконані роботи щодо погодження розробленого проекту землеустрою та звели їх нанівець.

Аналогічна ситуація склалась після вчинення Відповідачами дій щодо незаконного розпорядження частиною акваторії морського порту "Південний" та, як наслідок неможливістю відведення земельної ділянки АМПУ в межах акваторії Аджалицького лиману для забезпечення безпеки мореплавства, оскільки встановлення факту відведення частини акваторії морського порту "Південний" потребує корегування розробленого АМПУ проекту землеустрою.

З огляду на вищезазначене, АМПУ вважає, що при розгляді даної справи необхідно врахувати, що питання приналежності того чи іншого об`єкту до водного об`єкту загальнодержавного регулюється виключно ст ст 5, 15 ВК України, якими встановлено, що до водних об`єктів загальнодержавного значення належать: внутрішні морські води, територіальне море, а також акваторії морських портів, при чому у наведеній статті окремо зазначено, що акваторії морських портів належать до водних об`єктів загальнодержавного значення, а тому оскільки акваторія морського порту "Південний" знаходиться в межах Аджалицького лиману, який відноситься до внутрішніх вод України згідно з п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державний кордон України", це означає, що акваторія морського порту "Південний" є водним об`єктом загальнодержавного значення двічі, як акваторія порту та як внутрішні морські води України.

Ураховуючи те, що на підставі незаконних рішень Відповідачів сформовані спірні земельні ділянки, які виключили можливість відведення акваторії морського порту "Південний" у постійне користування АМПУ вважає, що зазначені рішення підлягають скасуванню, а позовні вимоги КМУ підлягають задоволенню.

2.4. Аргументи Третьої особи позивача 2 (Мінінфраструктури).

Як зазначило Міністерство, використовуючи передбачене статтями 168,179 ГПК України право, воно подає ці пояснення, якими повністю підтримує заявлені позовні вимоги Держави в особі Кабінету Міністрів України ураховуючи нижченаведене.

Відповідно до чинного законодавства України, Мінінфраструктури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв`язку, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного, морського та річкового транспорту, дорожнього господарства, навігаційно- гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, а також державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Мінінфраструктури у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Положенням про Міністерство інфраструктури України, затвердженим постановою КМУ від 30.06.2015 № 460 (у редакції чинній на дату прийняття оскаржуваних рішень Новобілярської селищної ради) визначено, що згідно покладених на Мінінфраструктури завдань воно здійснює відповідно до законодавства функції з управління об`єктами державної власності.

Відповідно Закону України "Про управління об`єктами державної власності" від 01.09.2006 № 185-V Мінінфраструктури, як уповноважений орган управління, відповідно до покладених на нього завдань веде облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснює контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів.

Частиною другою статті 3 Закону № 185 визначено, що дія цього Закону не поширюється на управління об`єктами власності Українського народу, визначеними частиною першою статті 13 Конституції України, до яких належать: земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України.

Враховуючи викладене вище, Мінінфраструктури відповідно до вимог законодавства та Положення № 460 не наділено повноваженнями стосовно розпорядження державними земельними та водними ресурсами.

Щодо предмета спору Мінінфраструктури вважає за необхідне зазначити про наступне.

КМУ є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом (частина перша статті 5 Закону № 185).

Розпорядженням КМУ від 21.03.2011 № 265 "Питання управління Міністерством інфраструктури об`єктами державної власності" ДП "МТП "Южний" включено до Переліку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінінфраструктури. У подальшому відповідно до постанови КМУ від 17.04.2019 № 341 порт "Южний" був перейменований на порт "Південний".

Як зазначає Мінінфраструктури, відповідно до постанови КМУ від 30.08.2007 № 1073 ДП МТП "Южний" було надано у користування акваторію в межах згідно з додатком, у тому числі Аджалицького лиману, за умови недопущення в подальшому передачі зазначеної акваторії або її частини іншим суб`єктам господарювання та доручено забезпечити безпеку мореплавства в межах акваторії, визначених у додатку.

В подальшому, розпорядженням КМУ від 07.10.2009 № 1356, відповідно до ст ст 13, 69 і 92 ЗК України, ст 14 ВК України, ст ст 73-75 КТМ України, ДП "МТП "Южний" у постійне користування була надана земельна ділянка, розташована у межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману та доручено Одеській облдержадміністрації та Держкомзему забезпечити виконання цього розпорядження.

Згідно розпорядженню КМУ України від 04.03.2013 № 133 "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорт" та наказу Мінінфраструктури від 19.03.2013 № 169 були реорганізовані державні підприємства морського транспорту та утворено АМПУ, яке є правонаступником реорганізованих державних підприємств морського транспорту у частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів.

Постановою КМУ від 03.06.2013 № 406 АМПУ були надані у користування акваторії морських портів, у тому числі акваторію ДП "МТП "Южний", межі яких визначені Кабінетом Міністрів України, за умови недопущення передачі їх або їх частин іншим суб`єктам господарювання.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності в морських портах України визначає Закон України "Про морські порти України" від 17.05.2012 № 4709-VI.

Наведеним Законом зокрема, встановлено, що об`єкти портової інфраструктури - рухомі та нерухомі об`єкти, що забезпечують функціонування морського порту, у тому числі акваторія, гідротехнічні споруди, доки, буксири, криголами та інші судна портового флоту, засоби навігаційного обладнання та інші об`єкти навігаційно-гідрографічного забезпечення морських шляхів, системи управління рухом суден, інформаційні системи, перевантажувальне обладнання, залізничні та автомобільні під`їзні шляхи, лінії зв`язку, засоби тепло-, газо-, водо- та електропостачання, інші засоби, обладнання, інженерні комунікації, розташовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, надання послуг, забезпечення державного нагляду (контролю) в морському порту; акваторія морського порту (портова акваторія) - визначена межами частина водного об`єкта (об`єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден .

Також Мінінфраструктури зауважує, що відповідно до ВК України до водних об`єктів загальнодержавного значення належать внутрішні морські води, територіальне море, а також акваторії морських портів (ст 5), а відповідно ЗУ "Про морські порти" об`єкти портової інфраструктури загального користування - акваторія, залізничні та автомобільні під`їзні шляхи (до першого розгалуження за межами території порту), лінії зв`язку, засоби тепло-, газо-, водо- та електропостачання, інженерні комунікації, інші об`єкти, що забезпечують діяльність двох і більше суб`єктів господарювання у морському порту, стратегічні об`єкти портової інфраструктури - об`єкти права державної власності - гідротехнічні споруди, об`єкти портової інфраструктури загального користування, засоби навігаційного обладнання та інші об`єкти навігаційно-гідрографічного забезпечення морських шляхів, системи управління рухом суден.

В силу приписів Закону України "Про морські порти" збереження у державній власності стратегічних об`єктів портової інфраструктури морського порту є одним із принципів функціонування та розвитку морських портів.

Мінінфраструктури зазначає, що відповідно до чинного законодавства України акваторія морського порту (портова акваторія) "Южний" є стратегічним об`єктом портової інфраструктури загального користування, межі якої визначені постановою КМУ від 30.08.2007 № 1073 "Про межі акваторії морського порту "Южний" (зі змінами).

Ураховуючи зазначене, Мінінфраструктури звертає увагу на те, що відповідними постановами КМУ акваторія Аджалицького лиману над спірними земельними ділянками, надана у користування АМПУ, входить до меж морського порту "Південний" та не може бути передана іншим суб`єктам господарювання, зокрема в оренду Компанії "Техагро".

Також Мінінфраструктури із посиланням на норми ст 23 Закону України "Про морські порти" та ст 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зауважує, що не можуть бути об`єктами оренди об`єкти, які забезпечують виконання державою своїх функцій, забезпечують обороноздатність держави, її економічну незалежність, та об`єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема, акваторії морських портів. Тобто, на акваторію порту, як стратегічний об`єкт портової інфраструктури, розповсюджується спеціальний правовий режим, запроваджений нормами Закону України "Про морські порти України", який не допускає передачі акваторії морського порту в оренду чи концесію, її приватизації та/або відчуження у будь-який інший спосіб. Закон передбачає відведення портової акваторії (надання в користування) виключно ДП АМПУ. Можливість відведення портової акваторії іншим суб`єктам законом не передбачена. При цьому, застереження щодо недопущення передачі портової акваторії (її частини) іншим суб`єктам господарювання прямо передбачено актом Уряду.

В свою чергу, факт державної реєстрації 03.06.2019 та 05.09.2019 права власності за територіальною громадою в особі Новобілярської селищної ради на спірні земельні ділянки водного фонду зі складу акваторії морського порту, при формуванні спірних земельних ділянок , на переконання Мінінфраструктури, порушує законодавство, що обґрунтовується вище викладеним.

Мінінфраструктури також звертає увагу на те, що АМПУ процесі розробки та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування для забудови з метою забезпечення безпеки мореплавства в межах акваторії Аджалицького лиману на території Комінтернівського району Одеської області було підписано Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання із власниками (користувачами) суміжних ділянок, зокрема Новобілярською селищною радою та Южненською міською радою, з якого вбачається що Новобілярська селищна рада та Южненська міська рада погодили Адміністраії межі з метою наступного відведення акваторії морського порту "Південний" ще в 2013, тобто, Відповідачу 1 було відомо достеменно, що спірні земельні ділянки знаходиться у межах акваторії морського порту, отже їх відведення на користь суб`єктів господарювання заборонено, що підтверджується підписом уповноважених осіб Новобілярської селищної ради та Южненської міської ради на Акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання із власниками (користувачами) суміжних ділянок.

При цьому, Міністерство зазначає, що акваторія морського порту "Південний" та землі водного фонду, які знаходяться під нею, є нероздільними об`єктами та їх використання окремо один від одного різними суб`єктами є неможливим, відповідно, неможливим є і надання окремо цих об`єктів у користування різним суб`єктам.

Отже, виходячи з вищезазначеного, Мінінфраструктури зауважує, що відповідна сільська, селищна, міська рада у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст може надавати земельні ділянки у користування лише із земель комунальної власності, у той час як управління та контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, в тому числі розпорядження водними об`єктами загальнодержавного значення, належить до відання Кабінету Міністрів України.

При цьому, приналежність спірних земельних ділянок до земель водного фонду під акваторією морського порту Південний, вказують на відсутність у Відповідача - 1 повноважень з розпорядження землями водного фонду загальнодержавного значення, у тому числі вказаними земельними ділянками, оскільки у відповідності до норм ВК України, ЗК України вказані повноваження надані виключно Кабінету Міністрів України.

Крім того, Міністерство вважає за необхідне також зазначити, що 03.04.2015 Мінінфраструктури був погоджено, затверджений АМПУ план розвитку морського порту "Южний", який, зокрема, передбачав комплекс робіт із днопоглиблення реконструкції підхідного каналу та будівництво глибоководних причалів і перевантажувальних комплексів. Однак, передача в оренду ТОВ "Компанії "Техагро" частини акваторії морського порту може призвести до неможливості виконання у повному об`ємі АМПУ функцій, передбачених Законом України "Про морські порти України" щодо забезпечення безпеки мореплавства в межах акваторії морського порту "Южний", розвитку його інфраструктури, забезпечення безпечного підходу та маневрування суден в районі акваторії.

Крім того, відведення спірних земельних ділянок в оренду Компанії "Техагро" суперечить розробленій АМПУ проектній документації з реконструкції водних підходів, маневрових зон та операційних акваторій біля причалів з урахуванням перспективного вантажообігу морського порту "Южний", яка була схвалена розпорядженням КМУ від 08.09.2016 № 657, що, у свою чергу, унеможливлює забезпечення створення рівних і конкурентних умов для розвитку та подальшого ведення господарської діяльності та отримання послуг у морському порту "Південний" всіх портових операторів та потенційних інвесторів, надання рівності справ всіх зацікавлених існуючих та майбутніх суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у морському порту, недопущення дискримінації у доступі до об`єктів портової інфраструктури загального користування.

Отже, підсумовуючи вищенаведені арґументи та ураховуючи те, що на підставі незаконних рішень Відповідачів сформовані спірні земельні ділянки, які виключили можливість відведення частини акваторії морського порту "Південний" у постійне користування АМПУ, Мінінфраструктури вважає, що позовні вимоги держави в особі Кабінету Міністрів України є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

2.5. Аргументи Відповідача 1 (Южненської міської ради).

Южненська міська рада не згодна з доводами викладеними в позовній заяві з огляду на наступне.

Южненська міська рада є органом місцевого самоврядування та відповідно до ст 19 Конституції України діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із посиланням на норми Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Відповідач 1 зазначив, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності, зокрема, щодо розпорядження об`єктами права комунальної власності шляхом надання їх в оренду юридичним та фізичним особам; що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Також Відповідач 1 із посиланням на приписи ст ст 173, 174 ЗК України (в редакції, чинній на момент встановлення меж смт Нові Біляри) зазначив, що саме у відповідності до наведених правових норм, рішенням Лиманської районної ради від 03.04.2018 №372-VII були затверджені межі смт Нові Біляри, згідно якого землі водного фонду, що знаходяться в межах акваторії Аджалицького лиману площею 0,8600 га та площею 2,5119 га та які в подальшому були зареєстровані у Державному земельному кадастрі з кадастровими номерами :01:002:0286 та :01:002:0289, ввійшли до складу земель смт Нові Біляри.

Окрім наведеного, Южненська міська рада із посиланням на ст 83, 173 ЗК України (в редакції, чинній на момент реєстрації права власності на земельні ділянки за Новобілярською селищною радою) зауважила, що земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об`єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади, а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність, а землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно- територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Також Відповідач 1 зазначив, що станом на момент реєстрації права комунальної власності на спірні земельні ділянки права постійного користування за ДП МТП "Южний" або за іншою юридичною особою державної власності, оформлено не було, а також звернув увагу на те, що ДП АМПУ в особі своєї Южненської філії звернулося до Южненської міської ради з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування лише в липні 2023 року, що підтверджує відсутність оформлення права постійного користування до цього часу.

Южненська міська рада звертає увагу на те, що відповідно до ст. 59 Земельного кодексу України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Посилаючись на норми ВК України, Закону України "Про морські порти України" Відповідач 1 звернув увагу на те, що акваторія морського порту (портова акваторія) - визначена межами частина водного об`єкта (об`єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден, межі акваторій морських портів визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України без порушення меж акваторій суміжних морських рибних портів та річкових портів. Відведення акваторії морського порту (надання в користування) адміністрації морських портів України здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України відповідно до закону.

Проте, у ч 1 ст 24 Закону України "Про морські порти України" визначено, що земельні ділянки в межах території морських портів можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Враховуючи колізію норм ВК України та ЗК України зі спірного питання, Южненська міська рада звернулася до Прем`єр-міністра України за роз`ясненнями щодо правомірності затвердження Южненською міською радою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування АМПУ під акваторію морського порту "Південний", враховуючи, що Южненська міська рада є формальним власником земельної ділянки та передається не вся акваторія у постійне користування (додається).

Відповідач 1 зазначає, що на свій запит отримав листи від Міністерства юстиції України від 28.09.2023 №127964/115-4-23/8.2.1, від Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23.08.2023 №15/1/1-1482ВИХ-23 та від Одеської обласної військової адміністрації від 11.10.2023 №8532/4/01/-13/10979/2-23, проте, як вказує Відповідач 1, ці листи не містять чіткої відповіді на питання відносно правомірності затвердження Южненською міською радою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування АМПУ під акваторію морського порту "Південний".

В подальшому, Відповідач 1 неодноразово звертався до КМУ щодо надання роз`яснень з даного питання та з пропозицією щодо врегулювання даного спору, однак відповіді на свої листи не отримав.

Враховуючи вищезазначене, Южненська міська рада погоджується, що земельна ділянка повинна бути у постійному користуванні ДП АМПУ.

Разом з тим, Відповідач 1 із посиланням на правову позицію, викладену у численних постановах ВС та ВП ВС вважає, що Позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав держави.

Южненська міська рада вважає, що Позивач подаючи негаторний позов обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном ніяким чином не відновить порушене, на думку Позивача, право держави, як власника земельної ділянки.

Отже, на думку Южненської міської ради, в межах даного провадження ефективним способом захисту порушеного права є витребування спірних земельних ділянок з незаконного володіння.

2.6. Аргументи Відповідача 4 (ГУ ДЗК).

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області керуючись статтями 165, 178 ГПК України надало відзив щодо суті позовних вимог, заявлених до Головного управління та зазначило наступне.

Головне управління діє на підставі Положення про Головне управління, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 № 603, в редакції наказу Держгеокадастру від 08.03.2023 № 85, є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Одеської області та відповідно до пп. 12 п. 4 Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку.

Порядок проведення державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі визначається Законом України "Про Державний земельний кадастр" та "Порядком ведення Державного земельного кадастру", затвердженим постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051.

Також, ГУ ДЗК зазначило що за інформацією Сектору № 2 відділу № 5 управління надання адміністративних послуг Головного управління від 21.02.2024 № 22-15-0.1152-426/486-24 згідно наявних у Секторі Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 31.12.2012 були відсутні відомості щодо реєстрації правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на спірні земельні ділянки (кадастрові номера :01:002:0286 та :01:002:0289).

Натомість, в Державному земельному кадастрі наявні відомості щодо реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:002:0286 та :01:002:0289. Вказані земельні ділянки відповідно до Порядку були зареєстровані 22.01.2019 відділом у Лиманському районі ГУ ДЗК на підставі Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 12.06.2018.

В порядку взаємообміну до Державного земельного кадастру надійшла інформація про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровими номерами :01:002:0286 та :01:002:0289 за територіальною громадою в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області.

Також ГУ ДЗК повідомило, що відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. А ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

А також ГУ ДЗК зауважило, що ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

2.7. Аргументи Третьої особи Відповідачів (Компанія "Техагро").

Компанія "Техагро" подає ці пояснення та зазначає про безпідставність позовних вимог Держави в особі Кабінету Міністрів України, які не підлягають задоволенню, ураховуючи нижченаведене.

Так, Компанія "Техагро" звертає увагу на те, що господарськими судами розглядалися справи № 916/875/20 та № 916/876/20 за позовними АМПУ до Новобілярської селищної ради, Компанії "Техагро" за участю Прокуратури Одеської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України та Міністерства інфраструктури України про визнання незаконним та скасування рішення щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0286 та :01:002:0289.

За результатами розгляду господарських справ № 916/875/20 та № 916/876/20 суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій дійшли висновків про відмову у задоволені позовних вимог, виходячи з того, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання рішення Новобілярської селищної ради, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, а тому не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування земельною ділянкою, а отже, потребуватиме додаткових засобів захисту.

Отже, з урахуванням наведених судових рішень Компанія "Техагро", вважає що і у цій справі обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, а тому задоволення вимог про визнання недійсними та скасування рішення Новобілярської селищної ради від 22.12.2017 № 291-VII, рішення Лиманської районної ради Одеської області від 03.04.2018 № 372¬VII, рішення Новобілярської селищної ради від 08.06.2018 № 357-VII, рішення Новобілярської селищної ради Лиманської районної ради Одеської області від 25.01.2019 № 451-VII, рішення Новобілярської селищної ради від 21.12.2018 № 442-VII, рішення Новобілярської селищної ради від 26.04.2019 № 492-VII, які вичерпали дію фактичним виконанням, не відновлює права позивача у справі.

Також, Компанія "Техагро" вважає, що права Держави в особі Кабінету Міністрів України не порушені, а звернення з такими позивними вимогами у справі № 916/330/24 є безпідставними, відповідно до Закону України № 562-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад" від 16.04.2020 до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України визначення адміністративних центрів територіальних громад та затвердження територій територіальних громад здійснює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" межа території територіальної громади - умовна лінія на поверхні землі (у тому числі на водному просторі), що відокремлює територію однієї територіальної громади від інших територій.

КМУ на виконання положень ч. 3 ст. 11 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад", розпорядженням від 27.05.2020 № 623-р "Про затвердження перспективного плану формування територій громад Одеської області" затвердив перспективний план формування територій громад Одеської області.

Верховна Рада України 17.07.2020 прийняла постанову "Про утворення та ліквідацію районів", відповідно до якої в Одеській області утворено Одеський район (з адміністративним центром у місті Одеса) у складі територій Авангардівської селищної, Біляївської міської, Великодальницької сільської, Великодолинської селищної, Вигодянської сільської, Визирської сільської, Дальницької сільської, Дачненської сільської, Доброславської селищної, Красносільської сільської, Маяківської сільської, Нерубайської сільської, Овідіопольської селищної, Одеської міської, Таїровської селищної, Теплодарської міської, Усатівської сільської, Фонтанської сільської, Чорноморської міської, Чорноморської селищної, Южненської міської, Яськівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Отже, у 2020 була сформована нова територіальна основа місцевого самоврядування України, в тому числі в Одеській області, зокрема, 17.07.2020 в результаті об`єднання Южненської міської ради із Новобілярською селищною та Сичавською сільською радами була утворена Южненська міська територіальна громада.

ТОВ "Компанія "Техагро" звертає увагу на те, що територія Южненської міської територіальної громади, згідно графічної частини розпорядження КМУ №720-р від 12.06.2020, включає Аджалицький лиман.

Із посиланням на постанову КМУ від 30.08.2007 №1073, якою були затверджені та визначені межі акваторії морського порту Південний, згідно з якою акваторія порту (у системі координат WGS-84), зокрема, включає водний об`єкт - Аджалицький лиман (до урізу води) та на розпорядження КМУ від 07.10.2009 № 1356-р, яким ДП МТП "Южний" була надана у постійне користування земельна ділянка, розташована в межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману, а у подальшому за розподільчим балансом передана на баланс АМПУ, Компанія "Техагро" зауважує на те, що, земельне законодавство не передбачає переходу права постійного користування земельною ділянкою до іншої юридичної особи за розподільчим балансом.

Також Компанія "Техагро" зазначає, що згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. № 406 «Деякі питання акваторій морських портів» АМПУ надані в користування акваторії морських портів, межі яких визначені Кабінетом Міністрів України, за умови недопущення передачі їх або їх частин іншим суб`єктам господарювання.

На підставі розпорядження Одеської ОДА від 28.08.2018 р. № 001/А-2018 та завдання АМПУ був розроблений проект землеустрою щодо відведення в постійне користування Адміністрації, земельну ділянку під акваторією порту "Южний" орієнтовною площею 535,0988 га, із земель водного фонду, яка розташована в межах акваторії Аджалицького лиману. За результатами складеної документації із землеустрою 14.12.2022 була проведена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0375, площею 535,0988 га, цільовим призначенням: 10.04 - для експлуатації та догляду за гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами і каналами, категорія земель - землі водного фонду, при цьому потрібно зазначити, що спірні земельні ділянки не були включені до земельної ділянки під акваторією порту "Южний".

Посилаючись на приписи ст. 83 Земельного кодексу України, п. 7 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 № 5245-VI, п 24 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, який набрав чинності з 27.05.2021 на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 №1423- ІХ, Компанія "Техагро" зазначає, що акваторію порту "Південний", під якою знаходиться земельна ділянка не можна зарахувати до категорії об`єктів нерухомості (у системі видів об`єктів цивільних прав, визначених ст. 177 Цивільного кодексу України), оскільки акваторія як частина водного об`єкту не є річчю (майном рухомим або нерухомим), і являє собою природний ресурс.

Отже, всі землі, розташовані за межами населених пунктів у межах Южненської міської територіальної громади в т.ч. спірні земельні ділянки, на переконання Компанія "Техагро", вважаються землями комунальної власності цієї громади (крім земель, які залишаються у державній власності згідно п.п. а-е п. 24 розд. X "Перехідні положення" ЗК України).

Дата набрання чинності п. 24 розд. X "Перехідні положення" ЗК України (27.05.2021) є датою фактичного переходу земель водного фонду (за межами населеного пункту, на території Новобілярської сільської ради), які перебували у власності держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, у комунальну власність Южненської міської територіальної громади в особі Южненської міської ради.

Отже, всі землі, розташовані за межами населених пунктів у межах Южненської міської територіальної громади, в т.ч. спірні земельні ділянки, вважаються землями комунальної власності цієї громади.

Враховуючи вищевикладене ТОВ "Компанія "Техагро" вважає, що позовні вимоги Держави в особі Кабінету Міністрів України є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

До канцелярії Господарського суду Одеської області 29.01.2024 надійшла позовна заява держави Україна в особі КМУ (вх. № 345/24).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2024 позовна заява (вх. № 345/24) була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду від 05.02.2024 позовна заява була прийнята судом до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/330/24, судом постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11:20 год 27.02. 2024.

До канцелярії Господарського суду 22.02.2024 від представника Позивача надійшла заява (вх № 7286/24) про участь особи яка діє від імені та в інтересах Позивача у судових засіданнях в режимі відеоконференції та доручити проведення відеоконференції судам до переліку, визначеного у заяві.

Ухвалою господарського суду від 23.02.2024 заява Держави в особі Кабінету Міністрів України (вх. №7286 від 22.02.2024) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції була задоволена, проведення відеоконференції доручено Господарському суду Київської області.

Через систему "Електронний суд" 23.02.2024 від Южненської міської ради надійшла заява (вх. № 7564/24 від 26.02.2024) разом із відзивом на позов з додатками.

На електронну адресу Господарського суду 26.02.2024 від ГУ ДЗК надійшов скріплений КЕП відзив на позов (вх. № 7874/24).

Через систему "Електронний суд" 27.02.2024 від Южненської міської ради надійшло клопотання (вх. № 7950/24) про проведення підготовчого засідання суду без участі її представника у зв`язку з його зайнятістю у іншій справі.

У підготовчому засіданні 27.02.2024 представник Позивача заявив усне клопотання про проведення підготовчих засідань у режимі відеоконференції у приміщені Господарського суду Київської області, суд протокольною ухвалою клопотання представника Позивача задовольнив, а також судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення перерви у підготовчому засідання до 12:00 год 12.03.2024.

Ухвалою Господарського суду від 28.02.2024, постановленою в порядку ст.120 ГПК України, відсутні учасники справи були повідомлені про час та дату наступного підготовчого засідання.

Через систему "Електронний суд" 11.03.2024 від ТОВ Компанії "Техагро" надійшла заява (вх. № 10346/24), в якій товариство просило суд залучити його до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

У підготовчому засіданні 12.03.2024 судом була розглянута заява Компанії "Техагро" (вх. № 1036/24), заслухана думка присутніх учасників справи та постановлена протокольна ухвала про залучення Компанії "Техагро" до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідачів. Окрім того, судом були постановлені протокольні ухвали про продовження строку підготовчого засідання за ініціативою суду на 30 днів та про перерву у підготовчому засідання до 14:00 год 16.04.2024.

Ухвалою Господарського суду від 13.03.2024, постановленою в порядку ст.120 ГПК України, відсутні учасники справи були повідомлені про час та дату наступного підготовчого засідання.

Від Позивача 14.03.2024 до канцелярії Господарського суду надійшли: заява про залучення до участі у справі третіх осіб (уточнена) (вх. № 10847/24), в якій він просить залучити до участі у справі ДП АМПУ та Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача; клопотання про поновлення строків для подання відповіді на відзив Южненської міської ради (вх. № 10845/24) та відповідь на відзив Южненської міської ради (вх. № 10848/24).

Від Позивача 25.03.2024 до канцелярії Господарського суду надійшла заява з процесуальних питань (вх. № 12464/24), а саме щодо долучення до матеріалів справи доказів направлення копії позовної заяви з додатками третім особам.

Через систему "Електронний суд" 09.04.2024 від АМПУ надійшла заява (вх. № 14540/24) про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних засобів відеоконференцзв`язку.

Через систему "Електронний суд" 10.04.2024 від Мінінфраструктури надійшла заява (вх. № 14764/24) про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних засобів відеоконференцзв`язку.

Від АМПУ через систему "Електронний суд" 12.040.2024 надійшли письмові пояснення (вх. № 15021/24) щодо позовних вимог разом із додатками.

Ухвалою Господарського суду від 15.04.2024 заяви Мінінфраструктури та АМПУ про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних засобів відеоконференцзв`язку були задоволені.

Через систему "Електронний суд" 16.04.2024 від Мінінфраструктури надійшли письмові пояснення щодо позову (вх. № 15495/24).

У підготовчому засіданні 16.04.2024 судом була проголошена протокольна ухвала про перерву у засіданні до 12:00 год 07.05.2024.

Ухвалою Господарського суду від 17.04.2024, постановленою в порядку ст.120 ГПК України, відсутні учасники справи були повідомлені про час та дату наступного підготовчого засідання.

До канцелярії Господарського суду 19.04.2024 від Позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 16067/24), в яких Позивач просив суд визнати поважними причини пропуску строку для подання доказів, поновити пропущений строк та долучити докази до матеріалів справи. Судом клопотання було задоволено.

Через систему "Електронний суд" 26.04.2024 від Компанії "Техагро" надійшли письмові пояснення щодо позову (вх. № 17217/24 від 29.04.2024).

Через систему "Електронний суд" 01.05.2024 від Мінінфраструктури надійшла заява (вх. № 17819/24) про участь в судовому засіданні 07.05.2024 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних засобів відеоконференцзв`язку.

Ухвалою Господарського суду від 02.05.2024 заяви Мінінфраструктури про участь в судовому засіданні 07.05.2024 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних засобів відеоконференцзв`язку була задоволена.

Через систему "Електронний суд" 07.05.2024 від Южненської міськради надійшла заява (вх. № 18404/24), якою Відповідач 1 просив суд провести засідання без участі його представника та повідомив про те, що він не заперечує проти закриття підготовчого засідання по справі та призначення її до розгляду по суті.

У підготовчому засіданні 07.05.2024 судом були обговорені питання, щодо договорів оренди спірних земельних ділянок, передачі їх Компанії "Техагро", реєстрації цих договорів у кадастрі та розірвання цих договорів й повернення землі за актом приймання-передачі, запропоновано АМПУ надати суду належним чином посвідчені копії документів щодо договорів оренди спірних земельних ділянок та враховуючи те, що всі питання, передбачені ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні були вирішені, суд протокольною ухвалою постановив закрити підготовче засідання та про призначення справи до розгляду по суті об 14:20 год 16.05.2024. Також судом були визначені резервні дати розгляду справи по суті об 11:40 год 28.05.2024 та об 11:40 год 04.06.2024.

Ухвалою Господарського суду від 08.05.2024, постановленою в порядку ст.120 ГПК України, відсутні учасники справи були повідомлені про час та дату розгляду справи по суті.

Через систему "Електронний суд" 13.05.2024 від АМПУ надійшло клопотання (вх. № 19240/24), до якої на виконання вимоги суду були додані копії документів, щодо розірвання договорів оренди спірних земельних ділянок.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 10.05.2024 суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання Позивача про поновлення строків для надання доказів, залучив докази до матеріалів справи, були вислухані вступні промови Позивача та третіх осіб на стороні позивача та, у зв`язку із не можливістю завершити розгляд справи, судом проголошена протокольна ухвала про перерву до 11:40 год 28.05.2024.

На електронну адресу Господарського суду 17.05.2024 від Позивача підписана КЕП надійшла заява (вх. № 19904/24) про участь в судових засіданнях у режимі відеоконференції по за межами суду та доручити проведення відеоконференції судам, зазначеним у переліку, а також заява з процесуальних питань (вх. № 19907/24), в якій Позивач просив суд визнати поважними причини неподання до суду заяви та долучених до неї письмових доказів, поновити строк для їх подання та врахувати доводи, викладені у заяві. Заява з процесуальних питань Позивача судом була розглянута та задоволена.

Ухвалою Господарського суду від 20.05.2024 клопотання Позивача про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами суду була задоволена, доручено проведення відеоконференції Шостому апеляційному адміністративному суду.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 28.05.2024 у зв`язку із технічними проблемами з організації відеоконференцзв`язку (відсутність відеозв`язку із Шостим апеляційним адміністративним судом), судом була проголошена протокольна ухвала про перерву до 11:40 год 04.06.2024.

Ухвалою Господарського суду від 29.05.2024, постановленою в порядку ст.120 ГПК України, відсутні учасники справи були повідомлені про час та дату наступного розгляду справи по суті.

На електронну адресу Господарського суду 30.05.2024 від Позивача підписана КЕП надійшла заява (вх. № 21594/24) про участь в судових засіданнях у режимі відеоконференції по за межами суду та доручити проведення відеоконференції судам, зазначеним у переліку.

Ухвалою Господарського суду від 30.05.2024 клопотання Позивача про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами суду була задоволена, доручено проведення відеоконференції Вищому антикорупційному суду України.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 04.06.2024 були вислухані вступні промови Відповідача 1, Відповідача 4 та у зв`язку із не можливістю завершити розгляд справи, судом проголошена протокольна ухвала про перерву у розгляді справи по суті до 14:00 год 13.06.2024.

Через систему "Електронний суд" 13.06.2024 надійшли клопотання АМПУ (вх. № 23373/24) та Южненської міської ради (вх. № 23375/24), в якому вони просили суд провести засідання за відсутності їх представників.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 13.06.2024 суд перейшов до дослідження доказів, наявних у матеріалах справи та у зв`язку із їх великим обсягом і не можливістю завершити розгляд справи у цьому засіданні, судом у межах розумних строків, була проголошена протокольна ухвала про перерву до 14:00 год 27.06.2024.

Ухвалою Господарського суду від 13.06.2024, постановленою в порядку ст.120 ГПК України, відсутні учасники справи були повідомлені про час та дату наступного розгляду справи по суті.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 27.06.2024 суд, у зв`язку із повідомленням секретаря судового засідання про нестабільне з`єднанням з Вищим антикорупційним судом України та сповіщенням системи відеоконференцзв`язку про нестабільне з`єднання з медіа-сервісом для перевірки запису судового засідання, і об`єктивною не можливістю завершить розгляд справи по суті, судом за погодженням з учасниками справи у межах розумних строків, була проголошена протокольна ухвала про перерву в судовому засіданні до 14:00 год 04.07.2024.

В процесі розгляду справи всі подані учасниками справи клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.

Під час розгляду справи по суті учасники справи виступили із вступними промовами.

Позивач (держава в особі КМУ) у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи свою позицію наданими суду доводами та аргументами, викладеними у заявах по суті спору та наданими суду доказами.

Третя особа позивача 1 (АМПУ) у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримала повністю, обґрунтовуючи свою позицію наданими суду доводами та аргументами, викладеними у письмових поясненнях щодо позову та наданими суду доказами. Просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Третя особа позивача 2 (Мінінфраструктури) у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги також підтримала повністю, обґрунтовуючи свою позицію наданими суду доводами та аргументами, викладеними у письмових поясненнях щодо позову. Просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 4 (ГУ ДЗК в Одеській області) у своїй вступній промові та судових дебатах виклав свою правову позицію, яку просив суд врахувати при винесені рішення.

Відповідач 1 (Южненська МР) про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, проте участь в судовому засіданні не прийняв, надавши суду заяву про проведення судового засідання 04.07.2024 без його участі, проти позовних вимог заперечував у наданих суду заявах по суті спору. Просив у задоволені позову відмовити повністю.

Відповідачі 2 та 3 (Одеська райрада та держреєстратор Шевчук А.І.) про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення та докази направлення ухвал до особистого кабінету у системі "Електронний суд", проте своїм правом на захист не скористались, в судові засідання їх представники не з`явились, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Третя особа відповідачів (Компанія "Техагро") про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи докази направлення ухвал до її особистого кабінету у системі "Електронний суд", проте в судові засідання представник не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив. Як вбачається з письмових пояснень на позов проти позовних вимог заперечує повністю, вважає що у задоволені позову слід відмовити.

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку або день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуту підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції або повернуті органами зв`язку з позначками "адресат відсутній", "закінчення терміну зберігання" тощо з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Відсутність сторони за адресою чи незабезпечення одержання за такою адресою кореспонденції створює саме для учасника справи негативні наслідки, які він зобов`язаний передбачити та самостійно вжити заходи щодо їх ненастання.

Сам лише факт не отримання учасником провадження кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

При цьому, суд окремо звертає увагу, що з 01.01.2020 набрали чинності зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку, внесені Постановою Кабінету Міністрів України № 1149 від 27.12.2019, відповідно до яких: рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (пункт 992 Правил).

Таким чином, зберігання відділенням Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" поштових відправлень суду, які є "Судовими повістками" в розумінні чинного законодавства України в період більше, ніж три робочі дні, а також їх повернення із непередбачених для "Судових повісток" причин є неправомірним. Більше того, такі дії зумовлюють порушення права позивача на своєчасне вирішення справи судом.

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку та її повернення до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвали суду вважаються врученими відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

При цьому, враховуючи неотримання Відповідачами 2, 3 поштової кореспонденції за своїм офіційним місцезнаходженням та нез`явлення їх та третіх осіб в судові засідання, судом протягом всього строку розгляду справи вживалися додаткові заходи щодо належного та фактичного повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом за всіма відомими суду засобами зв`язку, а саме на сайті Судової влади України розміщувались відповідні оголошення які наявні у матеріалах справи.

Таким чином, судом протягом всього періоду розгляду справи здійснювалися спроби повідомлення відповідачів та третіх осіб за всіма відомими суду засобами зв`язку; матеріали справи не містять відомостей про будь-які інші засоби зв`язку.

При цьому у всіх ухвалах суду по справі судом було роз`яснено про те, що інформація у цій справі доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://od.arbitr.gov.ua.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Для цих цілей існує Єдиний державний реєстр судових рішень.

Відповідно до частин 1, 3 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Отже у відповідачів 2, 3 та третьої особи відповідачів були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи та реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела (Єдиного державного реєстру судових рішень).

За наведених обставин суд доходить висновку, що ним були вчинені всі необхідні дії щодо повідомлення відповідачів 2, 3 та третьої особи відповідачів про відкриття провадження у справі, а також про всі призначені по справі судові засідання, вчинення відповідних процесуальних дій та надано можливість взяти участь у судових засіданнях і викласти свої, зокрема, заперечення проти задоволення позовних вимог та пояснення, натомість останні не вживали заходів щодо реалізації наданого їм права навести свої доводи та міркування, заперечення проти заяв, доводів і міркувань інших осіб, передбачене статтею 42 ГПК України, зокрема, шляхом участі в судових засіданнях, подання відзиву на позовну заяву та надання доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

З огляду на те, що розгляд даної справи відкладався у зв`язку із об`єктивними обставинами, зокрема, великою кількістю доказів, нестабільною роботою мережі Інтернет, враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПУ України, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень, учасникам справи були створені належні умови для реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилалися під час судового розгляду як на підставу своїх вимог і заперечень, а також судом були безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи наведене, в судовому засіданні 04.07.2024 Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, після виходу з нарадчої кімнати, проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

Постановою КМУ від 30.08.2007 №1073 "Про надання акваторії у користування державному підприємству "Морський торговий порт "Южний" (із змінами внесеними № 406 від 03.06.2013), згідно з додатку (в редакції чинній на час прийняття оспорюваних рішень), акваторія Аджалицького лиману (до урізу води) включена до меж акваторії морського порту Южний.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.10.2009 № 1356-р "Про надання державному підприємству "Морський торговельний порт "ІОжний" у постійне користування земельної ділянки" було надано ДП МТП "Южний" земельну ділянку земельну ділянку, розташовану в межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту" (із змінами, внесеними розпорядженням КМУ № 990-р від 12.12.2018) була погоджена пропозиція Міністерства інфраструктури щодо реорганізації підприємств морського транспорту за переліком шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них відповідно до розподільних балансів та зобов`язано Міністерство інфраструктури: здійснити заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту; після державної реєстрації ДП АМПУ підготувати пропозиції про внесення змін, зокрема, у додаток до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"; до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ № 1734 від 23.12.2004, тощо.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" була здійснена реорганізація державних підприємств морського транспорту шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них, відповідно до розподільчих балансів та утворено державне підприємство "Адміністрація морських портів України" установлено, що Адміністрація морських портів є правонаступником реорганізованих державних підприємств морського транспорту у частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів та утворена комісія з реорганізації державних підприємств морського транспорту, зазначених у додатку до цього наказу, тощо.

Постановою КМУ від 03.06.2013 за № 406 "Деякі питання акваторій морських портів" були внесені зміни, зокрема, у п. 2 постанови КМУ 1073 від 30.08.2007, Державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний" було змінено на Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" і назву додатка, яким визначались межі порту змінено на "Про межі акваторії морського порту Южний".

Рішенням Новобілярської селищної ради від 22.12.2017 № 291-VII був затверджений генеральний план смт. Нові Біляри, поєднаний з планом зонування смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області, а також був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо встановлення меж смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області відповідно до генерального плану смт Нові Біляри, поєднаного з планом зонування території смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області; доручено виконавчому комітету Новобілярської селищної ради замовити в землевпорядній організації розроблення проекту землеустрою щодо встановлення меж смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області.

Рішенням Лиманської районної ради Одеської області від 03.04.2018 за № 372-VІI був затверджений проект землеустрою щодо встановлення меж смт Нові Біляри, а також встановлені межі селища загальною площею 1291,9300 га.

На підставі рішення Лиманської райради від 03.04.2018 за №372- VII 25.05.2018 до Державного земельного кадастру були внесені відомості про межі адміністративно-територіальної одиниці - смт Нові Біляри, площа земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці - 1291,9300 га.

Новобілярська селищна рада рішенням "Про надання дозволу Компанії "Техагро" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту із земель комунальної власності, які перебувають в запасі на території смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області" від 08.06.2018 за № 357-VII (п. 2 рішення) та рішенням від 21.12.2018 за № 442-VII надала ТОВ Компанії "Техагро" дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтованою площею 0,86 га та 2,52 га (відповідно) в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту із земель комунальної власності, які перебувають у запасі на території смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області.

На підставі вище зазначених рішень Компанією "Техагро" були замовлені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок площами 0,86 га та 2,52 га в оренду.

Проектами землеустрою, розробленими на замовлення Компанії "Техагро", було передбачено зміну цільового призначення спірних земельних ділянок з земель водного фонду на землі промисловості, транспорту промисловості, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (код згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель 12.02 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту). Проекти землеустрою були погоджені у встановленому законом порядку з відповідними державними органами та службами та по ним були отримані позитивні висновки державної експертизи землевпорядної документації.

На підставі постанови КМУ "Про перейменування морського порту Южний та внесення змін до деяких актів КМУ" від 17.04.2019 № 341 морський порт Южний був перейменований на морський порт Південний.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-022 від 22.11.2022 державна реєстрація земельної ділянки площею 0,86 га (кадастровий номер: :01:002:0286), форма власності комунальна, у Державному земельному кадастрі була проведена 22.01.2019.

Рішенням Новобілярської селищної ради від 25.01.2019 № 451-VII був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок Компанії "Техагро" в оренду терміном на 49 років, загальною площею 1,0913 га, з них: 0,2313 га (кадастровий номер :01:002:0287) та 0,8600 га (кадастровий номер :01:002:0286) для будівництва обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради, а також земельні ділянки загальною площею 1,0913 га, з них: 0,2313 га (кадастровий номер :01:002:0287) та 0,8600 га (кадастровий номер :01:002:0286) були передані в оренду терміном на 49 років, тощо.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-022 від 22.11.2022 державна реєстрація земельної ділянки площею 2,5119 га (кадастровий номер: :01:002:0289), форма власності комунальна, у Державному земельному кадастрі, була проведена 05.04.2019.

Рішенням Новобілярської селищної ради від 26.04.2019 за № 492-VII був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Компанії "Техагро" в оренду строком на 49 років для будівництва обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту із земель комунальної власності, які перебувають в запасі на території Новобілярської селищної ради, а також ця земельна ділянка загальною площею 2,5119 га (кадастровий номер :01:002:0289) була надана Компанії "Техагро" в оренду терміном на 49 років, тощо.

17.05.2019 між Новобілярською селищною радою та Компанією "Техагро" були укладені договори оренди землі, відповідно до умов яких Рада передала, а Компанія прийняла в строкове, платне користування земельні ділянки із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення комунальної власності, загальною площею 2,5119 га (кадастровий номер :01:002:0289) та загальною площею 0,8600 га (кадастровий номер :01:002:0286) для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області. Згідно із розділом 3 договору, він укладений строком на 49 років.

Відповідно до Актів приймання-передачі земельних ділянок, земельні ділянки загальною площею 2,5119 га (кадастровий номер :01:002:0289) та загальною площею 0,8600 га (кадастровий номер :01:002:0286) були передані Новобілярською селищною радою та прийняті Компанією "Техагро".

Державним реєстратором Фонтанської сільради Шевчук А.І. 28.05.2019 право користування земельними ділянками загальною площею 2,5119 га (кадастровий номер :01:002:0289) та загальною площею 0,8600 га (кадастровий номер :01:002:0286) на підставі договорів оренди від 17.05.2019 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.с. 1, а.с.130-135).

У квітні 2020 ДП АМПУ в особі Південної філії (Адміністрація морського порту Південний) зверталось до господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області та Компанії "Техагро" про:

- визнання недійсним та скасування рішення Новобілярської селищної ради від 25.01.2019 за № 451-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок Компанії "Техагро" в оренду строком на 49 років для будівництва та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області та

- визнання недійсним на майбутнє договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0286 від 17.05.2017, укладеного між Новобілярською селищною радою Лиманського району Одеської області та Компанії "Техагро" (справа № 916/875/20);

та про визнання недійсним та скасування рішення Новобілярської селищної ради від 26.04.2019 року № 492-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення Компанії "Техагро" земельної ділянки в оренду строком на 49 років та надання в оренду земельної ділянки, розташованої на території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області";

- визнання недійсним на майбутнє договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0289 від 17.05.2017, укладеним Новобілярською селищною радою з Компанії "Техагро" (справа № 916/876/20).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що за результатами розгляду справи № 916/875/20 постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 28.02.2023, залишеною без змін постановою КГС ВС від 24.05.2023 у задоволені позовних вимог ДП АМПУ було відмовлено повністю, а за результатами розгляду справи № 916/876/20 рішенням Господарського суду Одеської області від 28.10.2021, залишеного в силі постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 28.02.2023 та постановою КГС ВС від 17.05.2023 у задоволені позовних вимог ДП АМПУ було відмовлено повністю.

Як вбачається з тексту судових рішень, в їх обґрунтування судами було покладено те, що ДП АМПУ вибрало не ефективний спосіб захисту свого порушеного права.

В процесі розгляду справи, з тексту постанови Південно-Західного апеляційного господарського суду від 28.02.2023 по справі №916/876/20 та пояснень учасників справи, судом встановлено, що станом на момент розгляду справи договори оренди землі від 17.05.2019 на підставі рішення Южненської міської ради Одеського району Одеської області № 700-VIII від 30.09.2021 та угоди від 08.10.2021 були розірвані, а спірні земельні ділянки повернуті Южненській міській раді (в силу приписів ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню).

Так, 14.05.2020 набув чинності Закон України від 16.04.2020 № 562-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад", яким було встановлено, що до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України визначення адміністративних центрів територіальних громад та затвердження територій територіальних громад здійснює КМУ.

КМУ на виконання положень ч. 3 ст. 11 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад", розпорядженням від 27.05.2020 № 623-р "Про затвердження перспективного плану формування територій громад Одеської області" затвердив перспективний план формування територій громад Одеської області.

Розпорядженням КМУ №720-р від 12.06.2020 "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області" визначив адміністративні центри та затвердив території територіальних громад Одеської області.

Верховна Рада 17.07.2020 прийняла постанову "Про утворення та ліквідацію районів" відповідно до якої, , зокрема, в Одеській області утворено Одеський район (з адміністративним центром у місті Одеса) у складі територій Авангардівської селищної, Біляївської міської, Великодальницької сільської, Великодолинської селищної, Вигодянської сільської, Визирської сільської, Дальницької сільської, Дачненської сільської, Доброславської селищної, Красносільської сільської, Маяківської сільської, Нерубайської сільської, Овідіопольської селищної, Одеської міської, Таїровської селищної, Теплодарської міської, Усатівської сільської, Фонтанської сільської, Чорноморської міської, Чорноморської селищної, Южненської міської, Яськівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеної постанови Одеська районна рада стала правонаступником, зокрема, Лиманської районної ради.

В результаті об`єднання Южненської міської ради із Новобілярською селищною та Сичавською сільською радами 17.07.2020 була утворена Южненська міська територіальна громада, на підставі чого Южненська міська рада стала правонаступником Новобілярської селищної та Сичавської сільської рад.

Як свідчать встановлені обставини, причиною виникнення спору у даній справі стало незаконне, на думку Позивача, розпорядження Відповідачами спірними земельними ділянками, які належить до державної власності та які знаходяться під об`єктом водного фонду, а саме, під акваторією Аджалицького лиману, що в свою чергу є частиною акваторії порту, яка була надана в користування ДП АМПУ на підставі рішення КМУ, у зв`язку із чим не може знаходитись у комунальній власності згідно з приписами чинного законодавства.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Частинами 2 та 3 ст 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Звернення особи до Господарського суду з позовною заявою є засобом захисту порушеного оспорюваного або невизнаного права та охоронюваних законом інтересів.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист особа, звертаючись до суду, вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право чи охоронюваний інтерес та його спосіб захисту.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права заявника, про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими обґрунтовані заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи №912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи №910/11511/18.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.018 у справі №925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

У статтях 2, 5 ГПК України закріплений принцип ефективності захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, відповідно до якого застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто, цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

В процесі розгляду справи суд дійшов до наступних висновків.

Щодо позовних вимог до державного реєстратора

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ГПК України).

Об`єктом судового захисту відповідно до статті 15 ЦК України є саме порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Саме така особа, яка спричинила ці наслідки для позивача щодо його права є стороною у спірному правовідношенні.

У цій справі Позивач заявив вимогу до державного реєстратора, який діяв як суб`єкт реєстраційної діяльності відносно органу місцевого самоврядування Новобілярської селищної ради.

Наразі, Позивач в якості обґрунтування позовних вимог до державного реєстратора посилається лише на те, що з огляду на наявність підстав для скасування документів, на підставі яких була проведена державна реєстрація прав, рішення державного реєстратора Шевчук А.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03.06.2019 № 47173660 та від 05.06.2019 № 47216674 мають бути скасовані задля ефективного відновлення порушеного права Позивача, адже подальша наявність зареєстрованого права власності за територіальною громадою в особі Новобілярської селищної ради на спірні земельні ділянки (кадастрові номери :01:002:0289, :01:002:0286) може бути перешкодою для здійснення подальшого користування та розпорядження Позивачем акваторією Аджалицького лиману, який є частиною акваторії морського порту «Південний» та перебувають у власності держави, в межах якою і знаходяться вказані земельні ділянки, які є дном зазначеного лиману.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина перша статті 45 ГПК України).

Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція ВП ВС, викладена в постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).

Схожі правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункт 70), від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц (пункт 66), від 07.07.2020 у справі №712/8916/17 (пункт 27), від 09.02.2021 у справі №635/4741/17 (пункт 33.2).

Відтак належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10 постанови ВП ВС від 05.07.2023 року у справі № 910/15792/20).

Як вбачається зі змісту позовної заяви Позивач звернувся у справі з позовом про скасування реєстраційних дій - рішень державного реєстратора щодо державної реєстрації права комунальної власності на спірні земельні ділянки за Новобілярською селищною радою.

У визначенні належного/неналежного відповідача у справі, що розлядається, суд враховує правові висновки ВП ВС, викладені у постановах від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (пункт 36), від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц (пункт 53) та від 04.02.2020 у справі №910/7781/19 (пункт 37), в яких ВП відзначила, що державний реєстратор у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій не є належним відповідачем, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи).

У спірних правовідносинах, що є предметом розгляду цієї справи, відповідачем за вимогами про скасування вчинення реєстраційних дій щодо юридичної особи Позивачем, окрім державного реєстратора, відповідачем також визначено Южненську міську раду, яка у спірних правовідносинах є правонаступником Новобілярської селищної ради .

Суд звертає увагу , що ВП ВС у постанові від 05.07.2023 у справі №910/15792/20 (пункт 8.23), вирішуючи питання щодо узгодження правових позицій ВП ВС у питанні належності відповідача у спорах з оскарження реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, підтримала наведені вище висновки та не вбачала підстав для відступу від них.

Крім того, ВП ВС у справі №910/15792/20 відзначила і те, що у випадку звернення особи з позовом до державного реєстратора про притягнення до відповідальності чи відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок неналежного виконання покладених на нього обов`язків з внесення записів до ЄДРПОУ, що не пов`язана з діями інших суб`єктів цивільних правовідносин, така особа може бути відповідачем в суді. Зокрема у випадку невиконання державним реєстратором вимог суду (бездіяльності) про накладення заборони (арешту) внесеної до ЄДРСР при здійсненні ним реєстраційних дій.

Однак таких позовних вимог у цій справі Позивачем не заявлено та не встановлено обставин порушення прав Позивача виключно діями державного реєстратора, за відсутності прийняття рішення суб`єкта господарювання у сфері управлінських відносин.

Отже, з урахуванням висновків ВП ВС, викладених, зокрема у постанові від 05.07.2023 у справі №910/15792/20, суд дійшов висновку, що суб`єкт реєстраційної діяльності державний реєстратор Шевчук А.І. не є належним відповідачем у цій справі.

Натомість, належним відповідачем у спірних правовідносинах є юридична особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи), тобто Новобілярська селищна рада, правонаступником якої є Южненська міська рада, яка у цій справі визначена Позивачем як Відповідач 1.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц).

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Отже, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/15792/20.

Ураховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що у даному спорі в частині позовних вимог про скасування оспорюваних рішень державного реєстратора належним відповідачем є Южненська міська рада (правонаступник Новобілярської селищної ради), щодо якої були вчинені реєстраційні дії щодо державної реєстрації права комунальної власності на спірні земельні ділянки, а відтак, заявлені Позивачем позовні вимоги до державного реєстратора, в силу наведених висновків ВП ВС (зокрема у справі №910/15792/20) є позовом, пред`явленим до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові в частині позовних вимог до державного реєстратора Шевчук А.І.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Зазначений захист мас бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України.

Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реал нації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник мас право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України,

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) с неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь- якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном, позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод, Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 317/1168/20,

На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення.

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Зазначені висновки щодо належного способу захисту порушеного права викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17-ц та постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 317/1168/20 від 07.11.2023 у справі № 915/1008/21.

Суд відходячи від принципу реєстраційного підтвердження володіння і як наслідок встановлення ефективного способу захисту прав та інтересів держави, як власника водних об`єктів та земель водного фонду, враховує правові висновки викладені ВП ВС у своїй постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, відповідно до яких заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим: розташування земель водною фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

Такі висновки ВП ВС зроблені виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водною фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим.

Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не призводять до заволодіння порушником такою ділянкою.

Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за територіальною громадою Новобілярської селищної ради з порушенням приписів ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави, а належним способом захисту прав власника у цьому випадку є негаторний позов.

Аналогічні правові висновки також викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452 цс 18, пункт 71), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473 цс 18, пункт 81), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 97), від 15.09.2020 у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс 19, пункт 46)».

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи актуальні правові висновки Верховного Суду, з метою ефективного захисту своїх прав власника як спірних земельних ділянок, які є дном Аджалицького лиману, так і самого водного об`єкту - акваторії Аджалицького лиману, що є частиною акваторії морського порту "Південний" на яку поширюється режим права державної власності, як на водний об`єкт розташований над земельною ділянкою на переконання суду, Позивачем вірно обраний спосіб захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод власнику у користуванні та розпорядженні державі в особі КМУ державною власністю - акваторією Аджалицького лиману та землями під нею.

Щодо позовних вимог про скасування рішень Новобілярської селищної ради та Лиманської районної ради.

Відповідно до пунктів 2, 3, ч 1 ст 141, 15 Водного кодексу України до відання Кабінету Міністрів України у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить, зокрема, розпорядження внутрішніми морськими водами, територіальним морем, а також акваторією морських портів; здійснення державного контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів; відведення акваторій морських портів; вирішення інших питань у галузі використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем заявлені позовні вимоги, в яких він просить скасувати рішення Новобілярської селищної ради, якими Компанії "Техагро" були надані дозволи на розробку проекту відведення для передачі в оренду строком на 49 років із земель комунальної власності земельної ділянки орієнтовною площею 0,8600 га (п.2, 3 рішення від 08.06.2018 № 357- VII) та земельної ділянки орієнтовною площею 2,52 га ( рішення від 21.12.2018 за № 442-VII), а також рішення, якими були затверджені проекти відведення спірних земельних ділянок та Компанії "Техагро" ці земельні ділянки передані в оренду строком на 49 років (рішення від 25.01.2019 за № 451-VII та від 26.04.2019 за № 492-VII).

В процесі розгляду справи, судом встановлено, що на підставі рішень Новобілярської селищної ради від 08.06.2018 № 357- VII) та рішення від 21.12.2018 за № 442-VII землевпорядною організацією ТОВ "ІНАГРО ГРУПП" 12.06.2018 був розроблений проект землеустрою для надання в оренду земельної ділянки площею 0,8600 га (кадастровий номер :01:002:0286), а 21.01.2019 був розроблений проект землеустрою для надання в оренду земельної ділянки площею 2,5119 га (кадастровий номер :01:002:0289), проекти були погоджений зо всіма відповідними державними органами та службами.

В подальшому Новобілярська селищна рада своїми рішеннями від 25.01.2019 за № 451-VII та від 26.04.2019 за № 492-VII затвердила проекти відведення земельних ділянок в оренду та надала Компанії "Техагро" ці земельні ділянки в оренду строком на 49 років.

На підставі зазначених рішень між Новобілярською селищною радою та Компанією "Техагро" 17.05.2019 були укладені договори оренди землі, відповідно до Актів приймання-передачі земельних ділянок, спірні земельні ділянки загальною площею 2,5119 га (кадастровий номер :01:002:0289) та загальною площею 0,8600 га (кадастровий номер :01:002:0286) були передані Новобілярською селищною радою та прийняті Компанією "Техагро" та 28.05.2019 державним реєстратором Фонтанської сільради Шевчук А.І. право користування земельними ділянками на підставі договорів оренди від 17.05.2019 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В подальшому договори оренди землі від 17.05.2019 на підставі рішення Южненської міської ради № 700-VIII від 30.09.2021 та угоди між Южненською міською радою та Компанією "Техагро" від 08.10.2021 були розірвані, а спірні земельні ділянки повернуті Южненській міській раді.

Отже, виходячи з того, що на час розгляду цієї справи, оспорювані рішення вичерпали свою дію фактичним виконанням внаслідок укладання відповідних договорів оренди, суд дійшов висновку, що задоволення вимог про визнання такого рішення недійсним та його скасування не відновить порушені права Позивача у цій справі.

Суд вважає за важливе звернути увагу на те, що під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом, та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та інших.

Додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та (або) є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови ВП ВС від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту, саме такі правові висновки зробив ВС у своїх постановах від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)).

ВП ВС у своєї постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц сформувала правову позицію відповідно до якої ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права треба оцінювати, виходячи з обставин справи, залежно від того, чи зумовить задоволення такої вимоги дійсний захист інтересу позивача (пункт 71).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах ВП ВС від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 98).

Отже завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб.

Якщо суд дійде висновку, що обраний Позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 по справі № 925/642/19 (щодо ефективності способу захисту) сформовано наступний правовий висновок відповідно до якого обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання рішення міської ради незаконним та його скасування не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки, відшкодування шкоди.

У справі, що розглядається, задоволення позовних вимог держави в особі КМУ про скасування спірних рішення Новобілярської селищної ради, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, не призведе до усунення перешкод у користуванні та розпорядженні спірними земельними ділянками, та не поверне ці ділянки у користування та розпорядження держави в особі КМУ, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права Позивача.

У світлі наведеного суд дійшов до висновку, що задоволення вимог про скасування рішення Новобілярської селищної ради від 21.12.2018 № 442-VIІ, рішення Новобілярської селищної ради від 26.04.2019 № 492-VII, пунктів 2, 3 рішення Новобілярської селищної ради від 08.06.2018 № 357-VII та рішення Новобілярської селищної ради від 25.01.2019 №451-VII задоволенню не підлягають.

В свою чергу щодо скасування рішення Новобілярської селищної ради від 22.12.2017 за № 291-VII та рішення Лиманської райради від 03.04.2018 за № 372-VII, за якими до меж смт Нові Біляри та до комунальної власності були включені землі державної власності, зокрема, спірні земельні ділянки, суд зазначає наступне.

Статтею 12 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України, преамбули Водного кодексу України, ст. 324 Цивільного кодексу України водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу та його національним надбанням, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

За змістом ч. 1 ст. 58 ЗК України, ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами.

Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море (ст. 3 ВК України).

Згідно зі ст. 5 ВК України до водних об`єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води, територіальне море та акваторії морських портів; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних. До водних об`єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 8 Закону України "Про морські порти України" межами морського порту є межі його території та акваторії. Межі території морського порту визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України, виходячи з положень Земельного кодексу України. Межі акваторій морських портів визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України без порушення меж акваторій суміжних морських рибних портів та річкових портів. Відведення акваторії морського порту (надання в користування) адміністрації морських портів України здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України відповідно до закону.

Відповідно до ст. 14 ВК України розпорядження внутрішніми морськими водами, територіальним морем, а також акваторією морських портів належить до відання Кабінету Міністрів України у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів.

В свою чергу, згідно зі ст. 10 ВК України до відання сільських, селищних, міських та районних у містах рад у галузі регулювання водних відносин на їх території належить: 1) здійснення заходів щодо раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів; 2) контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів; 3) встановлення правил загального користування водними об`єктами в порядку, визначеному статтею 47 цього Кодексу; 4) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) діяльності підприємств та інших об`єктів в разі порушення ними вимог водного законодавства в межах своєї компетенції; 5) організація роботи, пов`язаної з ліквідацією наслідків аварій та стихійного лиха, погіршенням якості вод або їх шкідливою дією, залучення у встановленому порядку до цієї роботи підприємств, установ і організацій; 6) організація інформування населення про стан водних об`єктів, а також про надзвичайні екологічні ситуації, які можуть негативно вплинути на здоров`я людей, та про заходи, що вживаються для поліпшення стану вод; 7) вирішення інших питань у галузі регулювання водних відносин у межах своєї компетенції.

Відповідно до п.п. 2, 6 ч.1 ст. 1 Закону України "Про морські порти України" акваторія морського порту (портова акваторія) - визначена межами частина водного об`єкта (об`єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден; морський порт - визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності.

Отже, саме до виключної компетенції Кабінету Міністрів України належить розпорядження акваторіями морських портів.

Як вбачається з матеріалів справи, право користування акваторією морського порту відповідно до постанови КМУ №1073 від 30.08.2007 належить ДП АМПУ, а виключне право розпорядження таким об`єктом - Державі в особі КМУ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 ВК України акваторія морського порту (портова акваторія) - визначена межами частина водного об`єкта (об`єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден.

Таким чином відсутність доказів визначення меж земельної ділянки, переданої в тимчасове користування ДП АМПУ, не є тотожнім відсутності доказів визначення меж частини водного об`єкта, який входить до акваторії порту, що також свідчить про наявність порушеного права Позивача.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з приписами ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України (в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення) встановлено що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 8 наведеної статті КМУ передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, тощо.

Частинами 1, 2 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.

Згідно ст. 2 Закону України "Про охорону земель" землі в межах території України є об`єктом особливої охорони держави.

Статтями 4-6 ВК України визначено, що до водних об`єктів загальнодержавного значення належать, зокрема, внутрішні морські води, територіальне море, а також акваторії морських портів. До водних об`єктів місцевого значення належать, зокрема, поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення.

До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно ст. 14 ВК України встановлено, що розпорядження внутрішніми морськими водами (до яких належить Аджалицький лиман), територіальним морем та акваторією морських портів належить виключно до відання Кабінету Міністрів України.

Постановою КМУ №1073 від 30.08.2007 "Про межі акваторії морського порту "Южний"" (з урахуванням змін) визначені межі акваторії морського порту "Южний" (нині - порт "Південний"), зазначено, що акваторія порту (у системі координат WGS-84) включає акваторію Аджалицького лиману; водний простір, обмежений дугою кола радіусом 2 милі від будинку берегової радіолокаційної станції з координатами 46 36' 03,3" північної широти, 31 01' 19,4" східної довготи; акваторію якірної стоянки №356, обмежену лініями, що з`єднують точки з такими координатами: 46 31' 47,3" північної широти, 30 57' 12,4" східної довготи; 46 32' 47,3" північної широти, 31 59' 55,4" східної довготи; 46 31' 59,3" північної широти, 31 00' 24,4" східної довготи; 46 30' 53,3" північної широти, 31 59' 55,4" східної довготи; 46 30' 13,3" північної широти, 30 58' 06,4" східної довготи; 46 28' 55,3" північної широти, 30 58' 42,4" східної довготи; 46 28' 35,3" північної широти, 30 57' 48,4" східної довготи; 46 29' 52,3" північної широти, 30 57' 12,4" східної довготи; акваторію якірної стоянки №357, обмежену лініями, що з`єднують точки з такими координатами: 46 34' 29,3" північної широти, 31 00' 42,4" східної довготи; 46 35' 41,3" північної широти, 31 05' 42,4" східної довготи; 46 35' 04,3" північної широти, 31 05' 54,4" східної довготи; 46 33' 53,3" північної широти, 31 01 00,4" східної довготи; акваторію якірної стоянки №358, обмежену лініями, що з`єднують точки з такими координатами: 46 33' 47,3" північної широти, 31 03' 54,4" східної довготи; 46 34' 52,3" північної широти, 31 07' 28,4" східної довготи; 46 34' 33,3" північної широти, 31 09' 06,4" східної довготи; 46 34' 14,3" північної широти, 31 09' 06,4" східної довготи; 46 32' 53,3" північної широти, 31 06' 18,4" східної довготи.

Розпорядженням КМУ №1356-р від 07.10.2009 "Про надання Державному підприємству Морський торговельний порт "Южний"" у постійне користування земельної ділянки відповідно до ст ст 13, 69, 92 ЗК України, ст 14 ВК України, ст ст 73-75 Кодексу торговельного мореплавства України ДП МТП "Южний" надано у постійне користування земельну ділянку, розташовану в межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів припинення державної власності на спірні земельні ділянки, що віднесені до земель водного фонду на яких розташований водний об`єкт загальнодержавного значення - Аджалицький лиман, у межах якого знаходиться акваторія порту Південний.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

При цьому судом враховується правова позиція ВП ВС, викладена у постанові від 12.06.2019 по справі № 487/10128/14-ц, відповідно до якої власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, тощо, вимагаючи повернути таку ділянку.

З урахуванням наведеного та наявних у матеріалах справи доказів, суд встановив, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду, знаходяться в акваторії Аджалицького лиману, який належить до водних об`єктів загальнодержавного значення, в межах акваторії морського порту "Південний", а тому незаконне набуття Новобілярською селищною радою на підставі оскарженого рішення з перевищенням своїх повноважень у комунальну власність земель водного фонду акваторії Аджалицького лиману в межах акваторії морського порту "Південний" без відповідного волевиявлення КМУ, а також наступне затвердження цього рішення відповідним рішенням Лиманської районної ради, є таким що порушує права держави в особі КМУ як власника спірних земельних ділянок, є не законним, а тому суд дійшов висновку що вимога Позивача про скасування рішення Новобілярської селищної ради № 291-VII від 22.12.2017 та рішення Лиманської районної ради Одеської області № 372-VII від 03.04.2018 є обґрунтованою та законною, а тому підлягає задоволенню.

Щодо скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про Державний земельний кадастр визначено, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 24 наведеного Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

За змістом ч. 1 ст. 25 Закону України "Про Державний земельний кадастр" поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить відомості про земельну ділянку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 25 Закону України "Про Державний земельний кадастр" поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга ведеться в паперовій та електронній (цифровій) формі.

Частиною 13 ст. 79-1 ЗК України визначено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Відповідно до інформації, що міститься у Витязі з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0286) від 22.11.2022 за № НВ-022, ГУ ДЗК в Одеській області 22.01.2019 була здійснена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0286 площею 0,8600 га, що знаходиться за адресою: Одеська обл, Одеський район Новобілярська селищна рада, смт Нові Біляри, з цільовим призначенням 12.02 для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, в категорії земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; форма власності комунальна; вид права право власності; інформація про власника - територіальна громада в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області; документ, який є підставою для виникнення права власності рішення Новобілярської селищної ради від 25.01.2019 № 452-VII. Відомості з ДЗК Державний земельний кадастр 03.06.2019, 10883979.

Відповідно до інформації, що міститься у Витязі з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0289) від 22.11.2022 за № НВ-022, ГУ ДЗК в Одеській області 05.04.2019 була здійснена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0289 площею 2,5119 га, що знаходиться за адресою: Одеська обл, Одеський район Новобілярська селищна рада, см Нові Біляри, з цільовим призначенням 12.02 для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, в категорії земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; форма власності комунальна; вид права право власності; інформація про власника - територіальна громада в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області; документ, який є підставою для виникнення права власності рішення Новобілярської селищної ради від 25.01.2019 № 452-VII. Відомості з ДЗК Державний земельний кадастр 28.05.2019, 10739682.

Як вбачається з інформації, що міститься у вищенаведених Витягах з Державного земельного кадастру щодо спірних земельних ділянок, кадастрові плани вказаних земельних ділянок містять інформацію про її розташування.

Окрім того, інформація щодо розміщення спірних земельних ділянок міститься у графічних матеріалах, що є невід`ємною частиною проектів відведення спірних земельних ділянок.

Із наведеного вище беззаперечно вбачається, що розташування спірних земельних ділянок, свідчить про те, що вони знаходяться в межах водного об`єкту загальнодержавного значення, в акваторії Аджалицького лиману, яка є частиною акваторії морського порту "Південний", отже в силу чинного законодавства України перебувають у власності держави.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що спірні земельні ділянки, які знаходиться в межах акваторії Аджалицького лиману, який є частиною акваторії морського порту "Південний", у встановленому законодавством порядку не вибували з державної власності, віднесені до категорії земель водного фонду і в силу чинного законодавства України є державною власністю, враховуючи висновки суду щодо незаконності рішень Новобілярської селищної ради та Лиманської районної ради, які стали підставою набуття територіальною громадою смт Нові Біляри в особі відповідної ради права комунальної власності на спірні земельні ділянки, суд дійшов висновку, що державна реєстрація спірних земельних ділянок, проведена 22.01.2019 та 05.04.2019 є незаконною.

Вищезазначені обставини унеможливлювали здійснення державної реєстрації спірних земельних ділянок в силу приписів ч.6 ст. 24 Закону "Про державний земельний кадастр", що ГУ ДЗК в Одеській області здійснено не було.

В свою чергу, ч.6 ст. 24 Закону "Про державний земельний кадастр" визначено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: зокрема невідповідність поданих документів вимогам законодавства, зокрема, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

При цьому, п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, передбачено, що у разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених у підпунктах 2, 3 цього пункту, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це за формою згідно з додатком 23 особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельних ділянок, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав.

Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації: набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.

Крім того, ч.10 ст. 24 Закону "Про державний земельний кадастр" передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, поділу чи об`єднання земельних ділянок; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Отже, положеннями Закону України "Про Державний земельний кадастр" та "Порядку ведення Державного земельного кадастру", затвердженого постановою КМУ №1051 від 17.10.2012, передбачений чіткий алгоритм дій Державного кадастрового реєстратора у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки та набрання ним законної сили в установленому законодавством порядку.

Відтак, з огляду на невідповідність поданих для здійснення державної реєстрації земельних ділянок документів чинному законодавству, зокрема, Водному кодексу України, Земельному кодексу України, Закону України "Про морські порти", постановам та розпорядженням КМУ та здійснення державної реєстрації спірних земельних ділянок, які фактично знаходяться в межах акваторії Аджалицького лиману, який є частиною акваторії морського порту "Південний" та перебувають у власності держави, з урахуванням висновків суду щодо скасування рішення Новобілярської селищної ради від 22.12.2017 № 291-VII та рішення Лиманської районної ради Одеської області від 03.04.2018 № 372-VII, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог Держави в особі КМУ щодо скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі з припиненням речових прав територіальної громади смт. Нові Біляри в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області.

Щодо скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію речових прав на спірні земельні ділянки.

Як встановлено судом, Новобілярська селищна рада із перевищенням своїх повноважень набула у комунальну власність землі водного фонду державної власності, які, з огляду на вимоги законодавства України не мала права набувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.12.2023 (№ інформаційної довідки 358271353), у державному реєстрі речових прав міститься інформація про земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0289, площею 2,5119 га, що належить на праві власності територіальній громаді смт Нові Біляри на підставі рішення Новобілярської селищної ради № 492-VII від 26.04.2019 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227).

Державна реєстрація прав здійснена 28.05.2019 державним реєстратором Фонтанської сільради Лиманського району Одеської області Шевчук А.І. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 47173660 від 03.06.2019.

Також з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.12.2023 (№ інформаційної довідки 358267875), у державному реєстрі речових прав міститься інформація про земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0286, площею 0,8600 га, що належить на праві власності територіальній громаді смт Нові Біляри на підставі рішення Новобілярської селищної ради № 492-VII від 26.04.2019 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227).

Державна реєстрація прав здійснена 03.06.2019 державним реєстратором Фонтанської сільради Лиманського району Одеської області Шевчук А.І. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 47216674 від 05.06.2019.

Відповідно до ч. 3 ст 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і а їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 4 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державною реєстратора про державну реєстрацію прав па підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судовою рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Крім того, п 5 ч.1 ст 14 наведеного Закону розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі я кого, відкрито відповідний розділ.

Оскільки, на переконання суду, протиправне набуття органом місцевого самоврядування прав на державне майно не позбавляє права володіння ними дійсного власника таких земель, тобто державу в особі КМУ, але створює йому перешкоди у здійсненні охоронюваного законом права користування своїм майном.

У випадку оформлення права комунальної власності на виведені з цивільного обороту земельні ділянки, такий власник не набуває статусу одноособового володільця спірним майном, оскільки відповідно до приписів ст. 14 ВК України розпорядження внутрішніми морськими водами (до яких належить Аджалицький лиман), територіальним морем та акваторією морських портів належить до виключної компетенції Кабінету Міністрів України.

У разі набуття особою земель водного фонду та оформлення речових прав на них відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.

А отже, з урахуванням викладеного та висновків суду щодо скасування рішень Новобілярської селищної ради та Лиманської районної ради, суд доходить висновку, що рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Шевчук А. І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03.06.2019 № 47173660 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер: :01:002:0289 площею 2,5119 га, за територіальною громадою в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області () та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 05.06.2019 № 47216674 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер: :01:002:0286) площею 0,8600 га, за територіальною громадою в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області () є протиправними, а тому такими що підлягають скасуванню.

Щодо зобов`язання повернути державі спірні земельні ділянки.

Як встановлено судом, Южненська міська рада є правонаступником Новобілярської селищної ради, зокрема, у земельних питаннях.

З матеріалів справи вбачається, що Южненська міська рада заперечує проти наявності у держави в особі КМУ права державної власності на спірні земельні ділянки і вважає їх комунальною власністю.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним вказаною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом (пункт 5.6 постанови ВП ВС від 22.08. 2018 у справі № 925/1265/16)

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту в негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).

Також судом враховані висновки, викладені у постановах ВП ВС від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, відповідно до яких зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити продовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

За умови встановлення судом неправомірності реєстрації права комунальної власності за Новобілярською селищною радою на спірні земельні ділянки, невизнання Южненською міською радою права державної власності на ці земельні ділянки, суд вважає правомірним вжитий Позивачем спосіб захисту в інтересах держави щодо усунення перешкоди у користуванні майном, шляхом повернення у користування та розпорядження держави в особі КМУ земельних ділянок площею 0,8600 га та 2,5119 га з кадастровими номерами :01:002:0286 та :01:002:0289 (відповідно), а тому зазначена позовна вимога держави в особі КМУ до Южненської міської ради підлягає задоволенню.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд також звертає увагу, що із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З урахуванням неведеного, суд не приймає в якості обґрунтування Южненською міською радою підстав для відмови у позові посилання на те, що земельні ділянки водного фонду в силу приписів ЗК України та ВК України можуть перебувати у комунальній власності, оскільки, як встановлено судом, Аджалицький лиман відноситься до водних об`єктів загальнодержавного значення, якій не може перебувати у комунальній або приватній власності, окрім того морський порт "Південний" в силу приписів чинного законодавства України відноситься до стратегічних підприємств держави, а акваторія морського порту надана йому у користування власником водного об`єкту.

Також суд відхиляє твердження Южненської міської ради та Компанії "Техагро" про те, що землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності п. 24 розділу Х ЗКУ та державна реєстрація земельної ділянки здійснюється шляхом відкриття на неї поземельної книги є хибними, адже спірні земельні ділянки не могли перейти із державної у комунальну власність, оскільки, як встановлено судом вище, вони знаходились у державній власності, перебували у постійному користуванні ДП АМПУ, є частиною донної поверхні водного об`єкту загальнодержавного значення - Аджалицького лиману та є акваторією морського порту "Південний", а отже розпорядження таким землями належить виключно до компетенції Кабінету Міністрів України.

Суд також відхиляє заперечення ГУ ДЗК в Одеській області щодо того, що реєстрацію земельних ділянок здійснює державний кадастровий реєстратор, який у своїй діяльності є незалежним та самостійним, а ГУ ДЗК в Одеській області не несе відповідальності за його дії, оскільки в силу приписів ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про державний земельний кадастр» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а саме Державний комітет земельних ресурсів, до структури якого входить ГУ ДЗК в Одеській області і до повноважень якого, відповідно до абз. 1, 4 п. 2 ст. 7 вказаного Закону відноситься ведення та адміністрування державного земельного кадастру, внесення до Державного земельного кадастру а надання відомостей про землі, розташовані у межах, зокрема, областей, районів, селищ, міст.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до абз. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин та державний кадастровий реєстратор є державним службовцем.

Інші доводи та арґументи позивача не спростовують висновків до яких дійшов суд під час розгляду цієї справи.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доказам, доводам та арґументам учасників справи, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів").

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Суд також бере до уваги позицію ЄСПЛ, зазначену у п.58. рішення ЄСПЛ у справі "Серявін та інші проти України" в якому зазначено, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З огляду на вище викладене, у зв`язку перебоями у роботі засобів відеоконференцзв`язку у Вищому антикорупційному суді, нестабільною роботою мережі Інтернет та тривалими відключеннями електроживлення у Господарському суді Одеської області, суд з огляду на вищезазначені обставини розглянув справу № 916/330/24 у розумний строк.

З урахуванням наведеного, оцінивши надані сторонами докази в сукупності із встановленими у справі обставинами, суд приходить до висновку що позовні вимоги держави в особі Кабінету Міністрів України до Южненської міської ради Одеського району Одеської області, Одеської районної ради Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи те, що позовні вимоги задоволенні судом частково, судовий збір покладається на відповідачів 1, 3, 4 пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 202, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Держави в особі Кабінету Міністрів України до Державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Шевчук Ангеліни Ігорівни відмовити.

2. Позов Держави в особі Кабінету Міністрів України до Южненської міської ради Одеського району Одеської області, Одеської районної ради Одеської області та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - задовольнити частково.

3. Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні держави в особі Кабінету Міністрів України, акваторією Аджалицького лиману та наступними земельними ділянками під нею: площею 0,8600 га (кадастровий номер :01:002:0286) та площею 2,5119 га (кадастровий помер: :01:002:0289).

4. Скасувати рішення Новобілярської селищної ради від 22.12.2017 № 291-VII «Про затвердження генерального плану смт. Нові Біляри. поєднаного з планом зонування території смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області (в часині встановлення меж смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області за рахунок земель водного фонду, що знаходяться в межах акваторії Аджалицького лиману площею 0,8600 га та площею 2,5119 га і яким в подальшому були зареєстровані в Державному земельному кадастрі (кадастрові номери :01:002:0286 та :01:002:0289);

5. Скасувати рішення Лиманської районної ради Одеської області від 03.04.2018 № 372-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж селища міського типу Нові Біляри Новібілярської селищної ради Лиманського району Одеської області» (в частині встановлення меж смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області за рахунок земель водного фонду, що знаходяться в межах акваторії Аджалицького лиману площею 0,8600 га та площею 2,5119 га і яким в подальшому були зареєстровані в Державному земельному кадастрі (кадастрові номери :01:002:0286 та :01:002:0289);

6. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі площею 2,5119 га з кадастровим номером № :01:002:0289, з припиненням речових прав територіальної громади смт. Нові Біляри в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області;

7. Скасувати рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Шевчук Ангеліни Ігорівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03.06.2019 № 47173660 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер: :01:002:0289 площею 2.5119 га, за територіальною громадою в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області, ;

8. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі площею 0,8600 га з кадастровим номером № :01:002:0286, з припиненням речових прав територіальної громади смт. Нові Біляри в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області;

9. Скасувати рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області Шевчук Ангеліни Ігорівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 05.06.2019 № 47216674 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер: :01:002:0286 площею 0,86 га, за територіальною громадою в особі Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області, ;

10. Повернути у користування та розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, № 12/2, м. Київ, 01008) земельну ділянку під акваторією Аджалицького лиману площею 0,8600 га, яка зареєстрована у Державному земельному кадастрі за номером :01:002:0286.

11. Повернути у користування та розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, № 12/2, м. Київ, 01008) земельну ділянку під акваторією Аджалицького лиману площею 2,5119 га, яка зареєстрована у Державному земельному кадастрі за номером :01:0 02:0289.

12. Стягнути з Южненської міської ради Одеського району Одеської області (просп. Григорівського Десанту, № 18, м. Южне, Одеська обл., 65481, ) на користь Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, № 12/2, м. Київ, 01008; рахунок UA0000177, код отримувача 00015622, Міністерство юстиції України) судовий збір в розмірі 9 084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн 00 коп.

13. Стягнути з Одеської районної ради Одеської області (вул. Канатна, № 83, м. Одеса, 65012, ) на користь Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, № 12/2, м. Київ, 01008; рахунок UA0000177, код отримувача 00015622, Міністерство юстиції України) судовий збір в розмірі 9 084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн 00 коп.

14. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Космонавтів, № 34, м. Одеса, 65078, ) на користь Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, № 12/2, м. Київ, 01008вул. Грушевського, № 12/2, м. Київ, 01008; рахунок UA0000177, код отримувача 00015622, Міністерство юстиції України) судовий збір в розмірі 9 084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн 00 коп.

15. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Накази видати відповідно до ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 16 липня 2024 р. у зв`язку із тривалими відключеннями електропостання в приміщенні Господарського суду Одеської області.

Суддя О.В. Цісельський