ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 липня 2024 року Справа № 903/1171/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., за участю секретаря судового засідання Лівандовського Т.Г.,

представника позивача: адвоката Нестерової І.Г.,

представника відповідача: адвоката Боричевського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут

про стягнення 215525381грн. 18коп.

встановив: позивач - ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ Волиньелектрозбут (відповідача) 215525381грн. 18коп. з яких: 199126819грн. 34коп. заборгованості за надані послуги з передачі електричної енергії, 8808345грн. 68коп. пені, 723793грн. 61коп. 3% річних та 6866422грн. 55коп. - 7% штрафу. Також, просить стягнути з відповідача 939400грн. витрат по сплаті судового збору.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0136-02024 від 01.01.2019р. в частині своєчасного виконання вказаного договору.

Ухвалою суду від 22.11.2023 відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

08.12.2023р. представник відповідача надіслав суду відзив на позовну заяву (вх.№01-74/1837/23), в якому заперечив проти позову. Представник зазначив, що нарахування та стягнення штрафних санкцій зупинене на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, тому нарахування позивачем пені та штрафу є безпідставними. Щодо нарахування 3 % річних вважає, що оскільки укладений між сторонами Договір про надання послуг з передачі електричної енергії, яким передбачено порядок здійснення розрахунків між сторонами шляхом попередньої оплати, за своєю правовою природою є товарним кредитом, відповідно до якого відповідачу було надано позивачем кредит (позику), на спірні правовідносини розповсюджуються положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яким скасовано цивільну відповідальність щодо сплати неустойки (пені, штрафу), інфляційних втрат, 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), на період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Представник відповідача просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, що можуть бути стягнені у даній справі з відповідача на користь позивача на 95%.

14.12.2023р. представник позивача надіслав на адресу суду відповідь на відзив відповідача (вх.№01-75/7654/23), в якій не погодився з доводами відповідача та просить задовольнити позов у повному обсязі. Зазначив, що договір про надання послуг з передачі електроенергії не є договором кредиту, а тому положення п.18 Цивільного кодексу України (перехідні положення) цього договору не стосуються. Відповідач не надав жодних доказів, які можуть бути причиною для зменшення штрафних санкцій.

19.12.2023р. представник відповідача надіслав на адресу суду заперечення на відповідь позивача (вх.№01-75/7794/23).

Ухвалою суду від 16.01.2024р. продовжено строк підготовчого провадження до 20.02.2024р.

Ухвалою суду від 06.02.2024р. зупинено провадження у справі №903/1171/23 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №911/1359/22.

Ухвалою суду від 04.06.2024р. поновлено провадження у справі №903/1171/23.

10.06.2024р. представник відповідача надіслав на адресу суду клопотання (вх.№01-74/854/24), в якому зазначив, що відповідачем повністю сплачено основну суму заборгованості по договору про надання послуг з передачі електроенергії по 31.12.2023 року (включно), що підтверджується доданим до клопотання актом звірки розрахунків від 14.05.2024 за період з 01.01.2023 по 31.12.2023. Оскільки відповідачем ТОВ Волиньелектрозбут сплачено повністю основну суму заборгованості по договору у розмірі 199126819грн. 34коп, стягнення якої є предметом спору у цій господарській справі, відповідач просить суд закрити провадження у справі 903/1171/23 в частині стягнення з ТОВ Волиньелектрозбут 199126819грн. 34коп. суми основної заборгованості по договору.

Ухвалою суду від 11.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 18 червня 2024 року.

18.06.2024 представник відповідача надіслав суду клопотання про долучення до справи доказів сплати заборгованості.

18.06.2024 представник позивача також подав заяву про закриття провадження у справі в частині погашеної суми основного боргу та повернення судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні 18.06.2024 за участю представників сторін було оголошено пререрву до 02.07.2024.

27.06.2024 представник відповідача подав до суду додаткові пояснення по справі, у яких вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу такими, що не підлягають до задоволення.

02.07.2024 від представника позивача надійшла заява (вх..№01-75/4514/24) про залишення позову без розгляду (в частині позовних вимог пеня, штраф).

Згідно п.5 ч.1 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Розглянувши заяву позивача про залишення без розгляду позову в частині стягнення пені та штрафу, суд постановив ухвалу про залишення зазначеної заяви без розгляду в порядку ч.2 ст.207 ГПК України, оскільки така заява подана позивачем під час розгляду справи по суті.

Також, 02.07.2024 представник позивача подав письмові пояснення про уточнення суми закриття провадження в частині оплати суми основного боргу, в яких, з огляду на відсутність предмету спору, просить закрити провадження у справі в частині погашеної суми основного боргу у розмірі 199126819,34грн та повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір пропорційно розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 02.07.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги в частині стягнення 3% річних. Просить задовольнити позов частково з урахуванням заяви про закриття провадення у справі.

Представник відповідача просив закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу та заперечив щодо стягнення пені, штрафу та 3% річних.

Дослідивши наявні у справі письмові докази та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (надалі Позивач, НЕК «Укренерго», ОСП, Виконавець) є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 року як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 року №73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 року №829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство».

НЕК «Укренерго» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 року №802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго».

01.01.2019 між ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» (Оператор системи передачі, ОСП) та ТОВ «Волиньелектрозбут» (Користувач) укладений Договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0136-02024 (Договір).

Згідно п. 1.1. Договору ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі Послуга), а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов Договору.

Для розрахунків використовується плановий і фактичний обсяги послуги: 1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць; 2) визначення фактичного обсягу послуги в розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо передачі електричної енергії по точках комерційного обліку, які зареєстровані за відповідним Користувачем (пункт 4.1 Договору.);

Згідно п. 6.1, 6.2 Договору розрахунковим періодом є один календарний місяць. Користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості послуги: 1 платіж до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги; подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг у кожний з наступних періодів: 2 платіж з 6 по 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж з 11 по 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж з 16 по 20 числа розрахункового місяця; 5 платіж з 21 по 25 числа розрахункового місяця.

Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківський днів з моменту та на підставі отримання акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає Користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих Виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» з використанням електронно-цифрового підпису (пункт 6.5.).

У випадку порушення Користувачем термінів розрахунку Оператор системи має право нараховувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. За прострочення наведеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу (пункт 6.7.).

Відповідно до п. 9.4. договору, рахунки, акти приймання-передачі, акти коригування до актів приймання-передачі послуги, акти звірки розрахунків наданої послуги, повідомлення вважаються отриманими стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачеві, що підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом уповноваженого представника одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції.

Електронний документ, який направляється стороною на виконання договору через Сервіс, вважається одержаним іншою стороною з часу набуття документом статусу "Доставлено" у Сервісі.

Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою Сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, створює права та обов`язки для сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичним документу, який міг би бути створений однією зі сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб.

Відповідно до п. 9.5. договору, будь-які документи, що створюються/укладаються сторонами під час виконання договору (у тому числі акт приймання-передачі послуги або акт коригування до акта приймання-передачі послуги), можуть бути підписані сторонами як у паперовій формі шляхом проставляння власноручного підпису уповноваженої особи на час тимчасового нефункціонування сервісу, про що виконавець зобов`язаний повідомити на своєму вебсайті так і в електронній формі з використанням електронного підпису (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом) за допомогою сервісу, який забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами та знаходиться в мережі Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/. Один документ повинен бути підписаний з обох Сторін в один і той самий спосіб (залежно від форми документа).

Податкові накладні отримуються користувачем виключно в електронному вигляді у порядку, визначеному законодавством.

Для забезпечення електронного документообігу сторони зобов`язуються здійснити реєстрацію в Сервісі та дотримуватись правил та інструкції користування Сервісом, які ним передбачені (п. 9.6.).

Згідно з п. 9.8. договору, сторона підтверджує, що документи, підписані електронним підписом за допомогою Сервісу з використанням реєстраційних даних сторони, є такими, що підписані цією стороною (уповноваженою нею особою).

У подальшому в межах договору між сторонами укладені додаткові угоди до нього, якими вносилися певні зміни і доповнення.

На виконання вимог розділу 5 Договору позивачем було надано відповідачу наступні документи для оплати послуги у липні 2023 року: рахунок-фактура №0136-02024 29/06/2023 від 29.06.2023 року на суму 9 896 040,00 грн.; рахунок-фактура №0136-02024 05/07/2023 від 05.07.2023 року на суму 9 896 040,00грн.; рахунок-фактура №0136-02024 10/07/2023 від 10.07.2023 року на суму 9 896 040,00грн.; рахунок-фактура №0136-02024 14/07/2023 від 14.07.2023 року на суму 9 896 040,00грн.; рахунок-фактура №0136-02024 20/07/2023 від 20.07.2023 року на суму 9 896 040,00грн.; рахунок-фактура №0136-02024/07/08/2023 від 07.08.2023 року на суму 48 220145,38 грн.; акт приймання-передачі Послуги згідно з Договором від 31.07.2023 року 48 220 145,38 грн.

Загальна заборгованість відповідача за надану послугу у липні 2023 року складає 48 220 145,38 грн.

Також, позивачем було надано відповідачу документи для оплати послуги у серпні 2023 року: рахунок-фактура №0136-02024 28/07/2023 від 28.07.2023 року на суму 10478160,00грн.; рахунок-фактура №0136-02024 04/08/2023 від 04.08.2023 року на суму 10 478160,00 грн.; рахунок-фактура №0136-02024 10/08/2023 від 10.08.2023 року на суму 10 478160,00 грн.; рахунок-фактура №0136-02024 15/08/2023 від 15.08.2023 року на суму 10 478160,00 грн.; рахунок-фактура №0136-02024 18/08/2023 від 18.08.2023 року на суму 10 478160,00 грн.; рахунок-фактура №0136-02024 /07/09/2023 від 07.09.2023 року на суму 49 871605,26 грн. акт приймання-передачі Послуги згідно з Договором від 31.08.2023 року 49 871605,26 грн.

Загальна заборгованість відповідача за серпень 2023 становила 49 871 605,26 грн.

На виконання вимог розділу 5 Договору позивачем було надано відповідачу документи для оплати Послуги у вересні 2023 року: рахунок-фактура №0136-02024 29/08/2023 від 29.08.2023 року на суму 10 478160,00 грн.; рахунок-фактура №0136-02024 05/09/2023 від 05.09.2023 року на суму 10 478160,00 грн.; рахунок-фактура №0136-02024 11/09/2023 від 11.09.2023 року на суму 10 478160,00 грн.; рахунок-фактура №0136-02024 15/09/2023 від 15.09.2023 року на суму 10 478160,00 грн.;рахунок-фактура №0136-02024 20/09/2023 від 20.09.2023 року на суму 10 478160,00 грн.; рахунок-фактура №0136-02024/09/10/2023 від 09.10.2023 року на суму 45 733668,70 грн.; акт приймання-передачі Послуги згідно з Договором від 30.09.2023 року 45 733668,70 грн.

Заборгованість відповідача за надану послугу у вересні 2023 року складає 45733668,70грн.

Для оплати неаданої послуги у жовтні 2023 року відповідачу надано документи: рахунок-фактура №0136-02024 27/09/2023 від 27.09.2023 року на суму 11 060280,00 грн.; рахунок-фактура № 0136-02024 05/10/2023 від 05.10.2023 року на суму 11 060280,00 грн.; рахунок-фактура № 0136-02024 10/10/2023 від 10.10.2023 року на суму 11 060280,00 грн.; рахунок-фактура № 0136-02024 16/10/2023 від 16.10.2023 року на суму 11 060280,00 грн.; рахунок-фактура № 0136-02024 20/10/2023 від 20.10.2023 року на суму 11 060280,00 грн.

Загальна заборгованість відповідача у жовтні 2023 року складала 55 301 400,00 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що станом на 03.11.2023 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем за надану послугу за періоди: липень 2023 року; серпень 2023 року; вересень 2023 року; жовтень 2023 року становила 199 126 819,34 грн, яка не була оплачена.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (cт. 714 ЦК України).

Приписами ст. 275 ГК України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до п. 96 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії", сторони у цій справі належать до учасників ринку електричної енергії (пункт 96 частини першої статті 1 цього Закону).

Згідно із ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

У відповідності до ч. 30 ст. 1 Закону Закону України "Про ринок електричної енергії", електропостачальник - суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу.

Згідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Водночас, судом встановлено, що під час розгляду справи відповідачем у добровільному порядку погашено суму основного боргу у розмірі 199126819,34грн., що підтверджується платіжними інструкціями та платіжними інструкціями кредитового переказу коштів, а також підписаним сторонами актом звірки розрахунків станом на 14.05.2024. Зазначене також підтверджено представником позивача у заяві про закриття провадження в частині позову та у судовому засіданні 02.07.2024.

Отже спірні правовідносини в цій частині позову, які потребували судового врегулювання, фактично були врегульовані, в свою чергу предмет та підстави позову в цій частині зникли.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 Кодексу, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки, існування предмета спору в цій частині припинилось після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, провадження у справі в частині стягнення 199126819,34грн основного блргу необхідно закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, за прострочення виконання зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача 8808345грн. 68коп. пені та 6866422грн. 55коп. - 7% штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Щодо стягнення з відповідача пені та штрафу, суд враховує правовий висновок, викладений об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.04.2024 у справі №911/1359/22, та зазначає наступне.

Правовий статус НКРЕКП, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".

Відповідно до статті 1 вказаного Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 6 Закону України "Про ринок електричної енергії" до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать, зокрема, затвердження правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, порядку розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів, який включає в тому числі положення щодо особливостей розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів з третіми державами, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 6 Закону України "Про ринок електричної енергії" Регулятор має право приймати рішення, що є обов`язковими до виконання учасниками ринку.

Унормування відповідальності за невиконання договорів на ринку електроенергії відбувається, зокрема, шляхом визначення відповідних положень щодо відповідальності у типових договорах, які затверджуються Регулятором, і мають силу нормативно-правового акта.

Законом України від 24.02.2022 N 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 N 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому Законами України від 15.03.2022 N 2119-IX, від 21.04.2022 N 02212-IX, від 22.05.2022 N 2263-IX, від 15.08.2022 N 2500-IX, від 16.11.2022 N 2738-IX, від 7.02.2023 N 2915-IX, від 2.05.2023 N 3057-IX, від 27.07.2023 N 3275-IX, від 8.11.2023 N 3429-IX, від 06.02.2024 N 3564-IX "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затверджено укази Президента України від 14.03.2022 N 133/2022, від 18.04.2022 N 259/2022, від 17.05.2022 N 341/2022, від 12.08.2022 N 573/2022, від 07.11.2022 N 757/2022, від 6.02. 2023 N 58/2023, від 1.05.2023 N 254/2023, від 26.07.2023 року N 451/2023,від 6.11.2023 N 734/2023, від 5.02.2024 N 49/2024 строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Статтею 1 Закону України від 12.05.2015 "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Статтею 17 вказаного Закону встановлено, що органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.

Відповідно до положень частини 1 статті 20 наведеного Закону правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Національна комісія, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в преамбулі Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 N 332 зазначила мету та підстави її прийняття.

Зокрема, Регулятор заначив, що такою метою є забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України від 25 лютого 2022 року, ураховуючи Протокол наради щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду та діє відповідно до законів України "Про ринок електричної енергії", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".

Згідно з пунктом 5 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 N 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 27.02.2022 N 333) рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії".

Згідно з підпунктом 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 N 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 N 413) на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надати такі настанови - зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

Отже, з урахування дії на території України воєнного стану, для учасників ринку електричної енергії, якими укладено типові договори відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та постанов НКРЕКП, пункт 5 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 N 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 27.02.2022 N 333) - це бажана з точки зору держави модель поведінки, яка має обов`язковий характер для учасників ринку електричної енергії.

Підпункт 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 N 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 N 413) - це імперативна норма, якою держава вказала учасниками ринку електричної енергії, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії".

Отже, рішення Регулятора щодо порядку застосування норм про відповідальність учасників на ринку електроенергії не суперечать нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України про відповідальність у договірних відносинах з огляду на те, що Регулятор в силу Закону наділений повноваженнями унормовувати договірні відносини суб`єктів господарювання, що проводять свою діяльність у сфері енергетики, у тому числі в частині відповідальності за невиконання (неналежне виконання) договірних зобов`язань на ринку електричної енергії.

При цьому такі рішення Регулятора не скасовують встановлену нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України відповідальність за порушення договірних зобов`язань для учасників ринку електроенергії, та не встановлюють мораторію для застосування цієї відповідальності, позаяк Регулятор, який наділений повноваженнями нормативного регулювання договірних відносин на ринку електроенергії, з метою забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду, в межах наданих йому Законом повноважень тимчасово зупинив нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

Норми постанови N 332 від 25.02.2022 (у редакції від 27.02.2022 N 333, у редакції від 26.04.2022) прийняті Регулятором в межах своїх повноважень.

Таким чином, хоча постанова НКРЕКП N 332 від 25.02.2022 має нижчу юридичну силу порівняно з Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, втім її норми є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватись останніми у своїй господарській діяльності на ринку електроенергії, зокрема, які уклали між собою двосторонні договори відповідно до статті 66 Закону України "Про ринок електричної енергії", що також обумовлено положеннями статті 179 Господарського кодексу України, яка встановлює нормативне обмеження вільного розсуду сторін господарського договору при визначенні його умов у разі укладання типового договору.

Об`єднана палата погодилася з таким висновком судів попередніх інстанцій, виходячи з вищенаведених висновків про обов`язковість застосування учасниками ринку електроенергії у цьому аспекті саме норм постанов НКРЕКП, відповідно до яких на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" між учасниками ринку електричної енергії.

Об`єднана палата також виходила з того, що Регулятор визначив модель поведінки як зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" між учасниками ринку електричної енергії, та вказав чітко визначений період, а саме на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, а не скасував нарахування та стягнення штрафних санкцій або увільнив від їх нарахування або стягнення.

З огляду на викладене, оскільки на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" між учасниками ринку електричної енергії, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення 8 808 345грн. 68коп. пені та 6866422грн. 55коп. - 7% штрафу.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 723793грн. 61коп. 3% річних.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи прострочення виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо вчасної оплати наданої позивачем послуги позов в частині стягнення 723793грн. 61коп. 3% річних є підставним та підлягає до задоволення.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У заяві про закриття провадження у справі в частині погашеної суми основного боргу представник позивача просив повернути з Державного бюджету України судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір).

Враховуючи вищевикладене, закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 199126819,34грн основного боргу, суд дійшов висновку про повернення ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго 867 924грн. 39коп. судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №АУ-7794 від 07.11.2023.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 231, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут (43026, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Яремчука Назарія, буд.11-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м.Київ, вул..Симона Петлюри, буд.25, ) 723793грн 61коп 3% річних, а також 3154грн 76коп витрат по сплаті судового збору.

3. Відмовити у позові в частині стягнення 8808345грн 68коп пені та 6866422грн 55коп - 7% штрафу, всього 15674768грн 23коп

4. Закрити провадження у справі в частині стягнення 199126819грн 34коп основного боргу.

5. Повернути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області (43021, Волинська обл, м.Луцьк, вул.Стрілецька, 4А, ) Приватному акціонерному товариству Національна енергетична компанія Укренерго (01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.25, ) 867924грн 39коп судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №АУ-7794 від 07.11.2023.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 10.07.2024.

Суддя О. Г. Слободян