ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2024м. ХарківСправа № 922/1146/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Тонкій Є.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АР Бориспіль" (вул. Соборна, буд. 59, с. Велика Олександрівка, Бориспільський р-н, Київська обл., 08320)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІООПТ" (вул. Плеханівська, буд. 4А, кім. 28, м. Харків, 61001)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - Оріщенко Н.С. (ордер серії АХ №1184086 від 22.04.2024 року)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АР Бориспіль" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІООПТ", в якій просить суд:

Стягнути з Відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "БІООПТ" (, місцезнаходження: буд. 4А, кімната 28 вул. Плеханівська, м. Харків, 61001) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АР Бориспіль" (, місцезнаходження: буд. 59, вул. Соборна, с. Велика Олександрівка, Бориспільський р-н, Київська обл., 08320): 759 079,20 грн. (сімсот п`ятдесят дев`ять тисяч сімдесят дев`ять грн. 20 коп.), з яких: 380 079,20 грн. (триста вісімдесят тисяч сімдесят дев`ять грн. 20 коп.) пені та 379 000,00 грн. (триста сімдесят дев`ять тисяч грн. 00 коп.) штрафу.

Судові витрати, покласти на Відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "БІООПТ" (, місцезнаходження: буд. 4А, кімната 28 вул. Плеханівська, м. Харків, 61001).

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов Договору про постачання №01/2022 від 01.12.2022 року.

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.04.2024 позовну заяву позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АР Бориспіль" залишено без руху.

Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АР Бориспіль" строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АР Бориспіль" спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

- заяви із зазначенням вірного коду ЄДРПОУ відповідача, шляхом викладення прохальної частини позовної заяви з врахування вірного коду ЄДРПОУ відповідача

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.04.2024 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АР Бориспіль" (вх.№ 1146/24 від 08.04.2024) про забезпечення позову.

Від представника позивача 16.04.2024 через канцелярію суду надійшов супровідний лист (вх.№10105), в якому представник позивача виклав прохальну частину позову таким чином:

Стягнути з Відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "БІООПТ" (, місцезнаходження: буд. 4А, кімната 28 вул. Плеханівська, м. Харків, 61001) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АР Бориспіль" (, місцезнаходження: буд. 59, вул. Соборна, с. Велика Олександрівка, Бориспільський р-н, Київська обл., 08320): 759 079,20 грн. (сімсот п`ятдесят дев`ять тисяч сімдесят дев`ять грн. 20 коп.), з яких: 380 079,20 грн. (триста вісімдесят тисяч сімдесят дев`ять грн. 20 коп.) пені та 379 000,00 грн. (триста сімдесят дев`ять тисяч грн. 00 коп.) штрафу.

Судові витрати, покласти на Відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "БІООПТ" (, місцезнаходження: буд. 4А, кімната 28 вул. Плеханівська, м. Харків, 61001).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1146/24. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 07 травня 2024 р. о 12:30.

У підготовчому засіданні 07.05.2024 постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 29.05.2024 на 12:30 год.

В порядку ст. 120-121 ГПК України сторони повідомлені про наступне підготовче засідання ухвалами від 07.05.2024.

Від позивача 29.05.2024 надійшло сформоване в системі "Електронний суд" клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів, зокрема: аркуша з листуванням представників позивача та відповідача за 13.06.2023 та аркуша переписки представників позивача та відповідача через месенджер Viber з 17.08.2023 по 15.09.2023 щодо поставки твердого палива.

Суд, ознайомившись із клопотанням позивача про долучення до матеріалів справи документів, визнав за необхідне його задовольнити.

Від відповідача 29.05.2024 надійшов сформований в системі "Електронний суд" відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує та просить у задоволенні позову відмовити, а у випадку встановлення судом факту протиправного порушення ТОВ «БІООПТ» зобов`язань з постачання товару за специфікацією від 27.04.2023 до договору № 01/2022 від 01.12.2022, а саме прострочення такого постачання, та відповідно визнання судом наявності підстав для притягнення відповідача до відповідальності та стягнення з ТОВ «БІООПТ» пені та штрафу просить зменшити суми нарахування таких пені та штрафу на 99%. Також відповідач просить визнати поважними причини пропуску строку на подання відповідачем відзиву на позовну заяву, поновити строк на його подання та долучити до матеріалів справи.

Відповідач наполягає на тому, що він свої зобов`язання з постачання товару за виконав своєчасно та у повному обсязі, а саме: за специфікацією від 01.05.2023; за специфікацією від 12.05.2023; за специфікацією від 19.05.2023, що повністю виключає можливість нарахування відповідачу пені за нібито порушення строків поставки.

28.07.2023 за видатковою накладною № 102 ТОВ «БІООПТ» здійснило постачання 22,36 тн лушпиння соняшника пресованого гранульованого на суму 84 744,40 грн.

На переконання відповідача, з урахуванням вище описаних постачань товару за специфікаціями від 01.05.2023, 12.05.2023, 19.05.2023 та постачання за видатковою накладною № 102 від 28.07.2023, ТОВ «БІООПТ» було повністю закрито постачанням товару суму отриманої від позивача передплати у розмірі 758 000,00 грн.

Доданий до позову представником позивача акт звірки стану взаємних розрахунків між ТОВ «АР Бориспіль» та ТОВ «БІООПТ», на думку відповідача, свідчить, що між сторонами відсутня заборгованість.

Крім того, з жовтня 2023 року від ТОВ «АР БОРИСПІЛЬ» не надходило жодних вимог про постачання товару за специфікацією від 27.04.2023, а відтак ТОВ «БІООПТ» вважало очевидною втрату зацікавленості (інтересу) покупця у придбанні товару та відсутність підстав для здійснення постачання.

За вказаних обставин ТОВ «БІООПТ» вважає абсолютно необгрунтованим нарахування ТОВ «АР БОРИСПІЛЬ» пені та 379 000,00 грн. штрафу, за нібито прострочення поставки товару за специфікацією від 27.04.2023 до договору № 01/2022 від 01.12.2022.

Відповідач зазначає, що позивачем жодним чином не обгрунтовано понесення ним збитків та їх розміру від часткового нездійснення відповідачем поставки товару. Більш того, на переконання відповідача, ТОВ «АР Бориспіль» свідомо відмовилось від подальших взаємовідносин з ТОВ «БІООПТ» і не вимагало здійснити поставку товару, оскільки мало інші більш сприятливі умови щодо постачання твердого палива в частині меншої ціни такого товару, а відтак взагалі жодних збитків не зазнало.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.05.2024 продовжено відповідачу строк для подання, прийнято відзив на позовну заяву до розгляду, долучено відзив та додані до нього документи до матеріалів. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання по справі відкладено на 26 червня 2024 року об 11:30. Крім того, в судовому засіданні 29.05.2024 року задоволено усне клопотання представника позивача щодо участі останнього в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції .

Від представника позивача 13 червня 2024 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив (вх.№ 15375/24), в якій представник позивача зазначає, що зміст Специфікацій від 01.05.2023, 12.05.2023, 19.05.2023 суперечить доводам Відповідача. Вказані специфікації не містять жодного положення яке б свідчило, що вони конкретизують вид та обсяг поставок за Специфікацією від 27.04.2023 року. Визначаючи зміст Специфікацій від 01.05.2023, 12.05.2023, 19.05.2023 року, Відповідач діяв на підставі вільного волевиявлення, погоджував на власний розсуд умови Специфікацій, при цьому, зміни або розірвання Специфікації від 27.04.2023 року не відбулось. Отже, відсутні підстави вважати вказані Специфікації такими, що конкретизують вид та обсяг поставок за Специфікацією від 27.04.2023 року, як стверджує Відповідач. Товар поставлений за вказаними видатковими накладними постачався в межах передоплати саме за Специфікацією від 27.04.2023 року, а не в межах Специфікацій від 01.05.2023, 12.05.2023, 19.05.2023 року, як стверджує Відповідач орієнтовний розмір збитків, яких зазнав Позивач у зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язань за договором становить: 1 440 753,60 грн., та дорівнює різниці між вартістю не поставленого Відповідачем твердого палива у кількості 923,56 тон за ціною 3790,00 грн./тона та вартістю не поставленого твердого палива у кількості 923,56 тон за ціною фактичної закупівлі у інших постачальників 5 350,00 грн./тона.

Оскільки Позивач є аграрним товаровиробником своєчасне постачання твердого палива є надважливим для виробничих процесів Позивача. На твердому паливі працюють сушарки, які забезпечують необхідну вологість зібраного з поля зерна, кукурудзи, сої та елеватори, в яких зберігається готова продукція. Проте, Відповідач не тільки повністю припинив поставки твердого палива, а й перестав відповідати на телефонні дзвінки Позивача. Таким чином, доводи Відповідача викладені у Відзиві на позовну заяву не спростовують відсутність порушення строків поставки твердого палива. Відповідач є порушником виконання зобов`язання, що є підставою для застосування до нього відповідних правових наслідків.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.06.2024 закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 16 липня 2024 року о 10:30.

У судове засідання 16.07.2024 представник позивача не з`явився.

Присутній у судовому засіданні 16.07.2024 представник відповідача проти позову заперечував, а у випадку задоволення позову просив суд зменшити розмір штрафу та пені на 99%.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Ухвала Господарського суду Харківської області від 26.06.2024 про призначення справи до судового розгляду по суті була направлена до електронного кабінету позивача та доставлена 27.06.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Зокрема, у справі Осіпов проти України, суд нагадав, що стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Суд повинен лише встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента (там само). З точки зору Конвенції заявник не має доводити, що його відсутність у судовому засіданні справді підірвала справедливість провадження або вплинула на його результат, оскільки така вимога позбавила б змісту гарантії статті 6 Конвенції.

В ході розгляду справи господарським судом Харківської області, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строків, встановлених ГПК України.

Судом в повному обсязі досліджено письмові докази у справі відповідно до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами відповідно до ст. 74 ГПК України.

За ст. 219 ГПК України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 16.07.2024 відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, між Товариством з обмеженою відповідальністю «АР Бориспіль» (надалі Позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІООПТ» (надалі Відповідач, Продавець) 01 грудня 2022 року було укладено Договір постачання №01/2022 (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1 Договору на умовах та в порядку, визначеному цим договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця тверде паливо («Лушпиння соняшника пресоване гранульоване фас.б/б»), в подальшому - Товар, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його. Товар поставляється окремими партіями. Об`єми та вартість кожної партії Товару визначаються у Видаткових накладних та Специфікаціях (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього Договору. Продавець підтверджує, що Товар належить йому на праві власності, не перебуває в закладі, під арештом, не обтяжений іншими правами третіх осіб. Якість Товару, що поставляється за цим Договором, має відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам).

Відповідно до Специфікації від 01.12.2022 року (Додаток №1 до Договору), Відповідач зобов`язався поставити 23,20 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б.

Відповідно до Видаткової накладної №145 відповідач виконав поставку 03.12.2022.

Як вказує позивач у позовній заяві, подальші поставки в грудні 2022 року Відповідач виконував відповідно до видаткових накладних:

- Видаткової накладної №156 Відповідач виконав поставку 24.12.2022 року 22,08 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б;

- Видаткової накладної №157 Відповідач виконав поставку 25.12.2022 року 22,54 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б.;

- Видаткової накладної №158 Відповідач виконав поставку 28.12.2022 року 20,86 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б.;

- Видаткової накладної №159 Відповідач виконав поставку 28.12.2022 року 21,40 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б.;

- Видаткової накладної №160 Відповідач виконав поставку 29.12.2022 року 22,40 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б.

27.04.2023 було укладено Специфікацію (Додаток №2 до Договору), згідно якої в редакції Додаткової угоди №3 від 14 серпня 2023 Відповідач зобов`язався в строк до 01 жовтня 2023 року поставити 1 000,00 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б або іншого твердого палива.

01.05.2023 між сторонами було підписано Додаткову угоду №1, якою погоджено внести правки до п. 1.1. Договору та викласти його в наступній редакції:

«п. 1.1. На умовах та в порядку, визначеному цим договором, «Продавець» зобов`язується передати у власність Покупця тверде паливо («Лушпиння соняшника пресоване гранульоване фас.б/б»), в подальшому - «Товар», а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його. Сторони можуть погодити поставку іншого Товару, про що зазначають у відповідному Додатку (Специфікації).».

Так, на виконання Специфікації від 27.04.2023 Відповідач поставив відповідно до:

- Видаткової накладної №78 від 04.05.2023 року 22,30 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б.;

- Видаткової накладної №80 від 16.05.2023 року 22,86 тон паливної пелети фасованої;

- Видаткової накладної №81 від 16.05.2023 року 23,12 тон паливної пелети фасованої;

- Видаткової накладної №82 від 23.05.2023 року 22,08 тон паливної пелети фасованої;

- Видаткової накладної №83 від 24.05.2023 року 21,62 тон паливної пелети фасованої;

- Видаткової накладної №84 від 25.05.2023 року 22,34 тон паливної пелети (висівкової) фасованої;

- Видаткової накладної №85 від 25.05.2023 року 21,96 тон паливної пелети (висівкової) фасованої;

- Видаткової накладної №86 від 27.05.2023 року 21,36 тон паливної пелети (висівкової) фасованої;

- Видаткової накладної №102 від 28.07.2023 року 22,36 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б.;

- Видаткової накладної №149 від 15.09.2023 року 23,58 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б.;

- Видаткової накладної №166 від 21.09.2023 року 21,50 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б.

Разом з тим, як повідомляє позивач, за Специфікацією від 27.04.2023 року Відповідач відповідно до перелічених видаткових накладних здійснив поставку лише 245,08 тон твердого палива.

Крім того, 01.05.2023 укладено Специфікацію (Додаток №3 до Договору), згідно якої Відповідач зобов`язався в строк до 15 червня 2023 року (включно) поставити 22,30 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б або іншого твердого палива, проте поставку не виконав.

Також 12.05.2023 укладено Специфікацію (Додаток №4 до Договору), згідно якої Відповідач зобов`язався в строк до 15 червня 2023 року (включно) поставити 45,98 тон паливної пелети фасованої, зобов`язання щодо поставки не виконав.

19.05.2023 укладено Специфікацію (Додаток №5 до Договору), згідно якої Відповідач зобов`язався в строк до 15 червня 2023 року (включно) поставити 109,36 тон паливної пелети фасованої. Зобов`язання щодо поставки виконано не було.

За підтрахунками позивача:

- за Специфікацію (Додаток №2 до Договору) від 27.04.2023 року відповідач прострочив поставку 754,92 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас. б/б або іншого твердого палива на 177 днів;

- за Специфікацію (Додаток №3 до Договору) від 01.05.2023 року відповідач прострочив поставку 22,30 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б або іншого твердого палива на 284 дня;

- за Специфікацію (Додаток №4 до Договору) від 12.05.2023 року відповідач прострочив поставку 45,98 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б або іншого твердого палива на 284 дня;

- за Специфікацію (Додаток №5 до Договору) від 19.05.2023 року відповідач прострочив поставку 109,36 тон лушпиння соняшникового пресованого гранульованого фас.б/б або іншого твердого палива на 284 дня.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що за порушення строків поставки "Продацець" сплачує "Покупцеві" за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період порушення строків виконання зобов`язань, від суми Договору.

При цьому, сума Договору дорівнює фактичній сумарній вартості поставок за специфікаціями (п. 2.1. Договору).

Відтак, відповідно до п. 4.2 Договору, за порушення строків поставки за Специфікації (Додаток №2 до Договору) від 27.04.2023 року за кожен день прострочення пеня в розмір подвійної облікової ставки НБУ від суми Договору за розрахунками позивача становить 162 637,17 грн.

За порушення строків поставки за Специфікацією від 01.05.2023 року (Додаток №3 до Договору), за Специфікацією від 12.05.2023 року (Додаток №4 до Договору), за Специфікацією від 19.05.2023 року (Додаток №5 до Договору) за кожен день прострочення пеня в розмір подвійної облікової ставки НБУ від суми Договору за розрахунками позивача становить 217 442,03 грн.

Відповідно до п. 7.1. Специфікації (Додатку №2) від 27.04.2023 року, в редакції від 14 серпня 2023 року, у випадку, якщо Продавець прострочив поставку більше, ніж на 10 (десять) календарних днів, Продавець сплачує Покупцю крім пені, яка визначена у п.4.2. Договору, додатково штраф у розмірі 10% від вказаної вартості.

Відтак, штраф у розмірі 10% від вартості поставки за розрахунками позивача становить 379 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору 20.02.2024 на електронну адресу відповідача за вих. №1/20/2024 була направлена Вимога про сплату штрафних санкцій за неналежне виконання господарських зобов`язань протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання вимоги, але не пізніше 10.03.2024 року.

01.03.2024 відповідачем надано Відповідь на вимогу вих.№113, де відповідач пояснив, що в рахунок всіх перерахованих на умовах попередньої оплати платежів були здійснені відповідні поставки. Зважаючи на те, що від Позивача не надходило вимог про поставку товару, Відповідач вважав очевидною втрату зацікавленості у придбанні товару та відсутність підстав для здійснення постачання та заявив про готовність здійснювати постачання товару на тих самих умовах та за тією ж ціною, що передбачена у специфікації.

Таким чином, на переконання позивача, відповідач неналежиим чином виконав умови Договору в частині термінів поставки лушпиння та іншого твердого палива, що і стало підставою звернення позивача до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частинах 1,2 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 265 Господарського кодексу України договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Частиною 1 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами (ч.1 ст.671 ЦК України).

За приписами статті 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Застосування штрафних санкцій спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 Цивільного кодексу України).

Згідно зі частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Верховний Суд у постанові по справі №917/194/18 від 02.04.2019 вказав, що одночасне стягнення зі сторони, яка порушила господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції, оскільки вони є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки штрафу та пені судом встановлено, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично вірно та у відповідності до умов Договору і вимог чинного законодавства.

В свою чергу відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 99%.

Однак суд вважає за можливе частково задовольнити заявлене відповідачем клопотання з наступних підстав.

Згідно з ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який наразі продовжено.

Листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Cуд звертає увагу на те, що спірний Договір сторонами укладено 01.12.2022, в той час, як воєнний стан в Україні введено з 24.02.2022.

Крім того, пунктом 6.5. Договору визначено, що сторони домовились про те, що для цілей даного Договору, воєнний стан введений в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, не вважається обставиною непереборної сили (форс-мажором), окрім випадку, якщо Сторона доведе наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють виконання нею своїх договірних зобов`язань.

Відтак, підписуючи Договір постачання № 01/2022 сторони усвідомлювали, що такий Договір укладається у період дії воєнного стану в країні.

При цьому суд зазначає, що в силу положень ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За таких обставин, введення воєнного стану в Україні та наявність листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, який засвідчує військову агресію Російської Федерації проти України, не звільняють відповідача від виконання ним зобов`язань перед позивачем, взятих на себе на підставі Договору постачання № 01/2022 від 01.12.2022.

Разом з цим, згідно ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Згідно з пунктом 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17 зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 12.02.2020 у справі №924/414/19.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України).

При цьому, обов`язково варто розмежовувати вимоги про стягнення основної суми боргу і збитків. Аналіз судової практики дає підстави для висновку про недопустимість ототожнення збитків з несплаченими за товар грошовими сумами, які іменуються заборгованістю.

Цивільні та господарські відносини у країні ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (Постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2019 р. по справі №910/1005/19).

Суд констатує, що матеріали справи не містять доказів неможливості сплати відповідачем штрафних санкцій, а також доказів того, що сплата цих санкцій може істотно вплинути на можливість функціонування підприємства відповідача.

Однак, в даному випадку, суд враховує поведінку відповідача, ступінь виконання ним зобов`язання, вид діяльності відповідача, а також виконання ним своїх зобов`язань за Договором в умовах воєнного стану в країні, що в свою чергу дійсно могло впливати на спроможність своєчасної поставки товару відповідачем.

Крім того, позивачем не доведено того, що порушенням виконання зобов`язань з поставки товару у встановлений строк, відповідач заподіяв йому збитків, розмір яких перевищує або дорівнює заявленому розміру штрафу та пені.

У постанові від 23.03.2021 у справі №921/580/19 Верховний Суд вказує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності в законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі 902/538/18).

Нормами чинного законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014 р. № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

В постанові від 16.03.2021 у справі №922/266/20 Верховний Суд зазначає, що для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

У постанові від 24.02.2021 у справі №924/633/20 Верховний Суд зазначає, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18).

Водночас, суд бере до уваги, що застосування штрафних санкцій у вигляду пені та штрафу спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Поміж тим, слід зазначити, що штраф та пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому збільшувати на цих платежах свої доходи позивач не може.

За висновком суду, у випадку зменшення розміру штрафу та пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, протилежного останнім і не доводиться належними доказами.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум штрафних санкцій у вигляді штрафу та пені у загальному розмірі 759 079,20 грн., враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, зменшити розмір штрафу та пені.

Зваживши на фактичні обставини спору, взявши до уваги інтереси обох сторін, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов Договору, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, з огляду на приписи статей 253, 509, 525, 526, 549, 551, 610, 611, 627, 629 Цивільного кодексу України та статей 231-233 Господарського кодексу України, спираючись на принципи справедливості та розумності, суд дійшов висновку про доцільність зменшення розміру штрафу та пені на 90%.

За висновками суду, присудження до стягнення пені та штрафу у вказаному розмірі, з урахуванням обставин справи, відповідає вимогам чинного законодавства України, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, способом стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань, а також засобом недопущення використання штрафних санкцій як інструменту отримання безпідставних доходів.

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене, суд задовольняє позов частково, а саме вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 38 007, 92 грн. пені та 37 900,00 грн. штрафу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково у зв`язку із зменшенням розміру штрафних санкцій, зважаючи на те, що відповідні вимоги обґрунтовані, однак суд скористався правом зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), з урахуванням вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір», у відповідності до статті 129 ГПК України витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зменшити розмір пені та штрафу на 90%.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІООПТ" (, місцезнаходження: буд. 4А, кімната 28, вул. Георгія Тарасенка (Плеханівська), м. Харків, 61001) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АР Бориспіль" (, місцезнаходження: буд. 59, вул. Соборна, с. Велика Олександрівка, Бориспільський р-н, Київська обл., 08320): 75 907, 92 грн. (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот сім грн. 92 коп.), з яких: 38 007, 92 грн. (тридцять вісім тисяч сім грн. 92 коп.) пені та 37 900,00 грн. (тридцять сім тисяч дев`ятсот грн. 00 коп.) штрафу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІООПТ" (, місцезнаходження: буд. 4А, кімната 28, вул. Георгія Тарасенка (Плеханівська), м. Харків, 61001) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АР Бориспіль" (, місцезнаходження: буд. 59, вул. Соборна, с. Велика Олександрівка, Бориспільський р-н, Київська обл., 08320) 11 386, 19 грн. (одинадцять тисяч триста вісімдесят шість грн. 19 коп.) судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "АР Бориспіль" (місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 59, с. Велика Олександрівка, Бориспільський р-н, Київська обл., 08320, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "БІООПТ" (місцезнаходження: вул. Георгія Тарасенка (Плеханівська), буд. 4А, кім. 28, м. Харків, 61001, ).

Повне рішення складено "17" липня 2024 р.

Суддя О.О. Присяжнюк