ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2024 р. Справа№ 910/8969/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

без повідомлення учасників апеляційного провадження

розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Національної служби здоров`я України

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024

у справі №910/8969/23 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Маслюк Олени Миколаївни

до Національної служби здоров`я України

про стягнення 82 523,78 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року Фізична особа-підприємець Маслюк Олена Миколаївна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Національної служби здоров`я України (далі-відповідач) про стягнення 82 523,78 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій №0000-7М06-М000 в частині повної та своєчасної сплати вартості наданих позивачем у грудні 2022 послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/8969/23 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Маслюк Олени Миколаївни задоволено повністю.

Стягнуто з Національної служби здоров`я України на користь фізичної особи-підприємця Маслюк Олени Миколаївни 82 523,78 грн боргу та 2684,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів надання відповідачем позивачу звіту за грудень 2022 року раніше, ніж 23.12.2022, як зазначено у витязі з електронної пошти позивача.

Суд вважав доведеною позивачем більш вірогідними засобами доказування ту обставину, що відповідачем направлено позивачу звіт за грудень 2022 року для підписання лише 23.12.2022. А наведені відповідачем підстави для відмови в оплаті наданих позивачем послуг у грудні 2022 році не є обґрунтованими, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про доведеність позивачем наявності боргу в сумі 82 523,78 грн, який підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно заперечень відповідача у частині неможливості здійснити виплату через закінчення бюджетного року, суд зазначив, що не здійснення відповідачем оплати наданих послуг у грудні 2022 року не спростовує права позивача на отримання плати за виконані роботи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Національна служба здоров`я України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що відповідно до умов договору позивач мав подати звіт за грудень до 05.12.2022, що передбачено пунктом 4 додатку 1 до договору «Спеціальні умови», які сторони погодили, а отже, позивачу було достеменно відомо про необхідність подання звіту за грудень 2022 року, а саме до 05.12.2022.

Також апелянт вказує, що, відповідно до п.п.22, 24 договору обов`язок скласти та подати звіт про медичні послуги, у строки, визначені договором, покладено саме на позивача, оскільки звіт про медичні послуги формується на підставі інформації, що міститься в системі, медичної документації та інших документів, що підтверджують факт надання пацієнтам медичної допомоги відповідно до законодавства. Інших умов, які б визначали покладення такого обов`язку на відповідача, договір не містить.

Скаржник вказує, що крім того, що звіт позивачем було подано з пропущенням строків, передбачених договором 28.12.2022, а не до 05.12.2022, жодних доказів отримання відповідачем звіту позивач не надав. Апелянт зазначає, що, оскільки ним не було отримано засобами електронного зв`язку (електронною поштою) звіту про обсяг медичних послуг за грудень 2022 рок, достовірнсть доказів його нправлення позивачем залишається сумнівною.

Отже, апелянт зауважує, що на підставі відсутності поданого звіту ФОП Маслюк О.М. було відмолено в оплаті відповідно до п.26 договору, де зазначено, що у разі неподання звіту або уточнення звіту за грудень поточного року у встановлений строк дані такого звіту не враховуються у наступних звітних періодах та не підлягають оплаті. У даному випадку, апелянт звертає увагу, що станом на 31.12.2022 звіт фактично не поданий відповідно до п.22 договору. Тому апелянт вважає, що він діяв на підставі умов договору і ним не порушено прав позивача.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що, оскільки договір №0000-7М06-М000 (зі змінами) про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладений в межах бюджетних асигнувань на 2022 рік, визначених у плані асигнувань на відповідний період за відповідним напрямком, то всі зобов`язання за ним припинені.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 08.05.2024, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, позивач вказує, що він не прострочив подання звіту, оскільки до вчинення відповідачем дій з формування та надсилання форми звіту на підпис (п.22 договору) позивач не мав можливості виконати свій обов`язок, що і було встановлено судом першої інстанції та не спростовано доводами апеляційної скарги.

Позивач, посилаючись на п. 24 договору, ч.ч.1,2 ст. 10 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», вказує, що він виконав свій обов`язок з відправлення відповідачу звіту за грудень 2022 року про медичні послуги на електронну адресу відповідача 28.12.2022 року об 11-04 год. Проте, з боку позивача здійснити контроль отримання електронної кореспонденції відповідачем є не можливим. Позивач про це вказував у суді першої інстанції, але відповідач не спростував цих доводів. Вважає бездіяльність відповідача, яка виявилась у систематичному не підтвердженні факту отримання від позивача звітів та подальша спроба використання цього з метою звинувачення позивача у неналежному виконанні договору є недобросовісними діями та такими, що вчинені з метою порушення прав позивача та завдання йому шкоди.

Також позивач зазначає, що звіт за грудень скеровувався відповідачу декілька разів, у тому числі і разом з претензіями. Факт відповіді на претензію повністю спростовує твердження апелянта про відстунсть доказів отримання ним звіту. Крім того, позивач вказує, що під час розгляду претензії, з боку відповідача посилань на неотримання звіту не було заявлено, на що звернув увагу суд першої інстанції.

Позивач також звертає увагу щодо заперечень відповідача в частині неможливості здійснити виплату через закінчення бюджетного року, то відповідач не спростував висновків суду, що не здійснення відповідачем оплати наданих послуг у грудні 2022 року не спростовує права позивача на отримання плати за виконані роботи.

Узагальнені доводи відповіді на відзив на апеляційну скаргу

Відповідач у свою чергу 22.05.2024 надав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив ті ж самі доводи і підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024, що і в апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2024 справу № 910/8969/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г. (суддя-доповідач), суддів: Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національної служби здоров`я України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/8969/23 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2024, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/8969/23 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.01.2022 між позивачем (надавач) та відповідачем (замовник) укладено договір №0000-7М06-М000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій (далі - договір), відповідно до пункту 8 якого надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів.

Пунктом 9 договору передбачено, що медичні послуги та спеціальні умови їх надання визначаються у додатках до цього договору. Умови закупівлі та специфікації, визначені в оголошенні про укладення договору, є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 13 цей договір є договором на користь третіх осіб-паціентів у частині надання їм медичних послуг надавачем.

Замовник має право вимагати від надавача належного, своєчасного та у повному обсязі виконання своїх зобов`язань згідно з цим договором (п. 16 договору), та зобов`язується належним чином, своєчасно та у повному обсязі виконувати свої зобов`язання згідно з цим договором (п. 17 договору).

Згідно з п. 19 договору надавач зобов`язується належним чином, своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобов`язання згідно з цим договором.

Договір діє з дати його підписання обома сторонами, але не раніше дати початку строку дії договору, визначеної в оголошенні про його укладення, до 31.12.2022. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін не більше ніж на три місяці (п. 55 договору).

У додатку 1 до договору сторони погодили спеціальні умови надання медичних послуг, пов`язаних з первинною медичною допомогою. Зокрема, адресу місця надання послуг: м. Одеса, вул. Паустовського, 11а; звітній період - один календарний місяць; обов`язок надавача подати звіт про медичні послуги до 5 числа звітнього періоду; загальну орієнтовну ціну договору в частині медичних послуг, пов`язаних з первинною медичною допомогою, що становить 954 925,00 грн.

Позивач вказує, що 23.12.2022 з електронної адреси відповідача на електронну адресу ОСОБА_1, яка є співробітником ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» та за договором про співпрацю здійснює щомісячний моніторинг діяльності позивача з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов звіт № F22L1A від 09.12.2022 про обсяг медичних послуг, пов`язаних з первинною медичною допомогою, за звітний період - грудень 2022 року на загальну суму 82 523,78 грн.

Цього ж дня, ОСОБА_1 переслала вказаний звіт на електронну адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1

За доводами позивача, ФОП Маслюк О.М., підписала 28.12.2022 електронно-цифровим підписом звіт № F22L1A від 09.12.2022 про обсяг медичних послуг, пов`язаних з первинною медичною допомогою, за звітний період - грудень 2022 року.

Надалі, вказаний звіт направлений позивачем на електронну пошту відповідача 28.12.2022 та 04.01.2023.

16.01.2023 та 23.02.2023 позивачем направлено на електронну пошту відповідача , претензію щодо погашення заборгованості № 1/1, в якій наголошено, що звіт відповідачем надіслано позивачу на електронну пошту лише 23.12.2022, у зв`язку з чим, позивач підписав та направив вказаний звіт 28.12.2022. Оскільки оплата за грудень 2022 року позивачу не надійшла, останній просив сплатити борг за надані послуги. До вказаних претензій позивачем також долучено звіт за грудень 2022 року.

У відповідь на претензію листом від 09.02.2022 № 4568/4-15-23 відповідач повідомив позивача про не дотримання вимог статті 222 ГК України, у зв`язку з чим, відповідна претензія не може бути розглянута.

Несплата відповідачем наведеної суми стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Судом першої інстанції задоволено повністю позовні вимоги, у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять доказів надання відповідачем позивачу звіту за грудень 2022 року раніше, ніж 23.12.2022, як зазначено у витязі з електронної пошти позивача.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Національна служба здоров`я України (надалі-НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

Відповідно до пункту 3 Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 №1101 (далі - Положення), одним з основних завдань НСЗУ є виконання функцій замовника медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій.

На виконання цього завдання, відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" та підпункту 4 пункту 4 Положення НСЗУ укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення.

Порядок укладення, зміни та припинення договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 410 "Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій" (далі - Порядок № 410 від 25.04.2018).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 410 від 25.04.2018 документообіг, пов`язаний з укладенням, зміною та припиненням договору, здійснюється через електронну систему охорони здоров`я (далі - система) з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно з пунктом 3 Порядку функціонування електронної системи охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 411 (далі - Порядок № 411 від 25.04.2018), до складу електронної системи охорони здоров`я входять центральна база даних та електронні медичні інформаційні системи, між якими забезпечено автоматизований обмін інформацією, даними та документами через відкритий програмний інтерфейс (АРІ).

Пунктом 7 Порядку передбачено реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у 2022 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1440, НСЗУ оплачує надані медичні послуги згідно з тарифами та коригувальними коефіцієнтами (які застосовуються шляхом множення), визначеними в цьому Порядку, на підставі звітів про медичні послуги, що складаються в порядку, передбаченому Типовою формою договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 410 "Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій".

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 22 договору надавач зобов`язаний скласти звіт про медичні послуги за формою, наданою замовником, в якому зазначаються назва звіту, дата його складання, найменування надавача, посади відповідальних осіб надавача та замовника із зазначенням їх прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), а також перелік та обсяг надання медичних послуг, які підлягають оплаті за звітній період. Звіт про медичні послуги є первинним документом. Звіт про медичні послуги формується на підставі інформації, що міститься в системі медичної документації та інших документів, що підтверджують факт надання пацієнтам медичної допомоги відповідно до законодавства.

Згідно з п. 24 надавач зобов`язаний подати замовнику звіт про медичні послуги у строки, встановлені у додатках до цього договору. Якщо останній день строку подання звіту про медичні послуги припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку подання вважається робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

У разі виявлення невідповідностей між даними звіту про медичні послуги та інформацією, що міститься в системі, даними фінансової чи статистичної звітності, медичної документації, замовник має право подати надавачу заперечення до звіту про медичні послуги протягом десяти календарних днів з дати його надходження. Надавач зобов`язаний розглянути заперечення та подати уточнений звіт про медичні послуги з усунутими невідповідностями протягом 3 календарних днів з дати їх надсилання замовником (п. 25 договору).

Також у п. 29 договору сторони погодили, що замовник зобов`язується оплачувати медичні послуги, включені до звіту про медичні послуги, щодо якого замовник не подав заперечення відповідно до п. 25 цього договору, згідно з тарифом із застосуванням відповідних коригувальних коефіцієнтів, інформацію про надання яких надавач належним чином вніс до системи, в межах загальної орієнтовної ціни договору з урахуванням граничної суми оплати у відповідному звітному періоді, якщо така гранична сума зазначена у додатках до цього договору.

Відповідно до п. 30 договору оплата медичних послуг згідно з цим договором здійснюється на підставі звіту про медичні послуги надавача протягом 10 робочих днів з дати підписання обома сторонами звіту про медичні послуги з урахуванням вимог п. 25 цього договору.

У разі коли надавач в установлений строк не подав звіт за звітній період або уточнений звіт з урахуванням заперечень замовника відповідно до п. 25 цього договору, надавач має право подати такий звіт разом зі звітом за наступний звітній період. У разі неподання звіту або уточненого звіту за грудень поточного року в установлений строк дані такого звіту не враховуються в наступних звітних періодах та не підлягають оплаті (п. 26 договору).

У додатку 11 до договору сторони погодили обов`язок надавача подати замовнику звіт про медичні послуги до 5 числа звітнього періоду, тобто, за грудень 2022 до 05.12.2022.

У матеріалах справи міститься звіт № F22L1A від 09.12.2022 про обсяг медичних послуг, пов`язаних з первинною медичною допомогою, за звітний період - грудень 2022 року, який, як було встановлено судом, позивачем був підписаний електронним цифровим підписом 28.12.2022 та цього ж дня направлений на електронну адресу відповідача . При цьому, зі змісту вказаного звіту вбачається, що він був складений саме надавачем послуг, тобто, ФОП Маслюк О.М.

Отже, звіт про обсяг медичних послуг за грудень 2022 був поданий позивачем з порушенням строку, визначеного договором.

Доводи позивача, що звіт про обсяг медичних послуг за грудень 2022 має формуватись відповідачем, а, оскільки, останнім звіт (через представника позивача) був направлений позивачу лише 23.12.2022, то немає вини позивача у несвоєчасному поданні звіту за спірний період - грудень 2022, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Так, за умовами п. 22, 24 договору обов`язок скласти та подати звіт про медичні послуги, у строки, визначені договором, покладено саме на позивача. Інших умов, які б визначали покладення такого обов`язку на відповідача, договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій не містить.

Колегія суддів критично оцінює посилання позивача на господарські відносини, що склались між сторонами з січня по листопад 2022, щодо яких позивач надав електронне листування про направлення з електронної пошти відповідача на електронну пошту позивача звіти про медичне обслуговування за період з січня по листопад 2022, оскільки вони не впливають на належність виконання позивачем обов`язку, визначеного договором, скласти та подати звіт про обсяг медичних послуг за грудень 2022 - до 05.12.2022 року, тобто, строку, погодженого сторонами у договорі.

Крім того, позивач не довів суду належними доказами, що саме відповідач (замовник), (всупереч умовам договору замість надавача) перший складав звіти про медичні послуги з січня по листопад 2022 та направляв ці звіти на погодження та підписання позивачу, а відповідач цих обставин суду не підтвердив.

Також колегія суддів не бере до уваги надану позивачем нотаріально посвідчену заяву свідка ОСОБА_1 , у якій вказана особа надала пояснення з приводу відомих їй обставин, що стосувались звіту про медичні послуги за грудень 2022, оскільки, по-перше, як вказує ОСОБА_1 , вона є співробітником ТОВ "Амбулаторія сімейного лікаря" і відповідно до договору про співпрацю з позивачем здійснює контроль діяльності останнього з відповідачем, проте, оскільки відповідного договору про співпрацю позивач не надав, то підстав вважати, що ОСОБА_1 має будь-яке відношення до позивача у спірних правовідносинах у суду немає. Також, як зазначено у заяві свідка, факти, викладені у цій заяві, приватним нотаріусом не перевірялись.

Більше того, пояснення свідка ОСОБА_1 , викладені у заяві, не спростовують висновків суду, що обов`язок надати звіт про обсяг медичних послуг за грудень 2022, за умовами договору, покладено саме на позивача та неналежність його виконання.

Відповідно до статті 79 ГГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначений стандарт доказування підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та від 04.02.2021 у справі № 910/11534/18.

Отже, враховуючи наявні в матеріалах докази, невиконання позивачем обов`язку подати НСЗУ звіт № F22L1A від 09.12.2022 про обсяг медичних послуг, пов`язаних з первинною медичною допомогою, за звітний період - грудень 2022 року, колегія суддів вважає, що відповідач правомірно, на підставі п. 26 договору, відмовив позивачу в оплаті послуг у сумі 89 293,30 грн на підставі цього звіту.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем, як доказ направлення звіту за грудень 2022 року відповідачу, надано разом з позовом, роздруківку з електронної пошти, в якій значаться електронні адреси відправника, одержувача, дата та найменування файлу.

З наведеної роздруківки неможливо достеменно встановити дійсність обставин відправлення електронного листа.

Так, відповідних відомостей ця роздруківка не містить.

Відповідач, в свою чергу, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, заперечує отримання звіту за 2022 рік від позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону № 851-IV електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 851-IV оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням (постанова Великої Палати Верховного Суду 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).

З наданої позивачем паперової копії електронного доказу не можливо встановити обставин направлення позивачем відповідачу звіту.

Оригінал вказаного електронного доказу позивачем суду першої інстанції подано не було.

Як вже вказувалося, відповідач заперечує отримання від позивача звіту за 2022 рік.

Так, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати послуг пов`язано з підписанням обома сторонами звіту про медичні послуги, в свою чергу, позивачем не доведено належними засобами доказування направлення такого звіту відповідачу.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з урахуванням встановлених обставин, викладених у цій постанові.

Таким чином, на переконання колегії суддів, рішення Господарського суду міста Києва від 23 у справі № 910/14470/21 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Національної служби здоров`я України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/8969/23 підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/8969/23 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Національної служби здоров`я України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/8969/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/8969/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Маслюк Олени Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Національної служби здоров`я України (04073, м. Київ, вул. С. Бандери, 19; ідентифікаційний код 42032422) 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн 00 коп витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

4. Матеріали справи №910/8969/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім