ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" липня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/4444/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковський С.В.

при секретарі судового засідання Черновою В.О.

та за участю: пр-ка боржника - адвоката Танхельсона Н.Л. (ордер серії АХ №1122141 від 16.03.2023),

пр-ка ФО ОСОБА_1 - адвоката Тоцької К.М. (ордер серії АХ №1169229 від 26.01.2024 р.);

розглянувши заяву з грошовими вимогами ФО ОСОБА_1 до боржника по справі

за заявою ОСОБА_2
про неплатоспроможність ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

26.01.2024р. до господарського суду з заявою з грошовими вимогами до боржника ОСОБА_2 звернувся фізична особа ОСОБА_3 на загальну суму 1 500 000,00 грн. Вказана сума боргу утворилася на підставі договору позики , який був укладений між кредитором та боржником 28.05.2019р. В підтвердження отримання грошових коштів за договором позики кредитор надав суду розписку від 28.05.2019р. відповідно до якої боржник ОСОБА_4 зобов`язався повернути кошти (позику) до 01.09.2022р. Проте на час подання заяви кредитором з грошовими вимогами позику боржник у повному обсязі не повернув.

Кредитор- заявник АТ " Кредобанк" надав суду письмові заперечення щодо вимог кредитора ОСОБА_3 до боржника у порядку ч.5.ст.45 КУзПБ, в яких просить суд відмовити у задоволенні заяви кредитору у повному обсязі, посилаючить на недобросовісність боржника та відсутність у кредитора реальної можливості надати у позику ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 1 5000 000,00 грн.

Керуючий реструктуризацією та боржник визнали вимоги кредитора ОСОБА_3 у повному обсязі , посилаючись на їх обгрунтованість, що підтверджено матеріалами заяви кредиторами з грошовоми вимогами, доданими до заяви документами та представленими сторонами суду доказами.

В судове засідання представник АТ " Кредобанк" не з`явився, проте надав суду заяву про проведення судового засідання без участі представника банку в зв`язку з його непрацездатностю та просить суд відмовити у задоволенні заяви кредитора ОСОБА_3 до боржника у повному обсязі.

Розглянувши матеріали заяви з грошовими вимогами та додані до заяви кредитора документи, вислухавши пояснення представника боржника та представника кредитора суд встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.01.2024 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника та мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією боржника призначено арбітражного керуючого Кошовського С.В.

15.01.024 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 за № 72249.

Після оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ФО ОСОБА_2 у строк, встановлений ч. 1 ст. 45 КУзПБ, до суду надійшла заява з грошовими вимогами до боржника, зокрема, від ФО ОСОБА_5 (вх. № 2451 від 26.01.2024) в якій заявник просить суд розглянути та визнати його грошові вимоги на суму 1 500 000,00 грн основного боргу та 6056 грн витрат зі сплати судового збору.

Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до статті 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

За змістом статті 1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Згідно частини першої статті 122 КУзПБ подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство та розгляду їх заяв судом урегульовано нормами статті 45 КУзПБ.

Відповідно до частини першої статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Суд звертає увагу , що під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд з`ясовує правову природу таких вимог, надає правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевіряє дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановлює наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому:

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18 від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 12.10.2021 у справі №01/1494 (14- 01/1494));

- законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

- Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

- Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).

Така судова практика є сталою як при застосуванні статей 23-25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (що втратив чинність), так і при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019), що містять подібне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Щодо правового статусу кредитора у справі про банкрутство та розгляд судом заяв та клопотань сторін.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд зазначає що, важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява N13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

При цьому "право на суд" та право на "доступ до суду" не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише у такий спосіб та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (Philis v Greece (Філіс), §59; De Geouffre de la Pradelle v France (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції), §28, і Stanev v Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], §229).

За змістом статей 55, 129 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Водночас, реалізація на права на доступ до суду , зокрема, кредитора на подання письмових заперечень щодо визнання вимог інших кредиторів , ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в провадженні у справі про банкрутство - норм ГПК та Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно з положеннями статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, Національний банк України, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір. Сторони у справі про банкрутство (неплатоспроможність) - конкурсні кредитори (голова комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

Порядок набуття кредитором (окрім кредитора, за заявою якого відкрито провадження у справі про банкрутство) статусу учасника провадження у справі про банкрутство визначається статтею 45 КУзПБ.

За змістом статті 45 названого Кодексу конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У питанні набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство суд звертається до правових висновків Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19, та зазначає наступне.

Законодавством про банкрутство для конкурсних кредиторів встановлений більш складний, порівняно з іншими учасниками справи, порядок набуття статусу учасника провадження у справі про банкрутство, який (статус) наділяє такого учасника повним обсягом процесуальної дієздатності, в т. ч. правом на подання письмових заперечень щодо визнання вимог інших кредиторів у процедуре реструктуризаціі боргів, разпорядження майном боржника, а також правом оскаржувати судові рішення, оскаржувати дії боржника, розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора,керуючого реструктуризацією тощо.

Набуття такого статусу остаточно формалізується ухвалою суду про визнання вимог кредитора (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №913/444/18, від 10.01.2024 у справі № 924/699/20).

Так, згідно з ч.2 статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна, керуючого реструктуризацією. Нормами цієї статті передбачено, що за результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, тобто чітко визначений порядок формалізації конкурсного кредитора як у часника провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, порядок набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство є чітким, зрозумілим та однозначним, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування.

Отже, лише після вчинення всіх передбачених КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина 6 статті 45, стаття 47 КУзПБ) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України) (пункт 56.16 постанови Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19).

Разом з тим, кредитори (в розумінні абзацу 10 частини 1 статті 1 КУзПБ, окрім тих хто ініціював провадження у справі про банкрутство), можуть скористатися правами передбаченими абз.1. ч.6. ст 45 КУзПБ, та правом на оскарження судових рішень у справі про банкрутство як особи, які не брали участі у справі (частина перша статті 254 ГПК України), якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

Суд зазначає, що заяву з грошовими вимогами АК "Кредобанк" ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.02.2024 було прийнято заяву цього кредитолра. Разом з цим, як на дату звернення АК "Кредобанк" так і на дату прийняття ухвали суду попереднє засідання у справі № 922/4444/23 господарським судом Харківської області грошові вимоги кредиторів, в тому числі АК "Кредобанк" судом не розглядались по суті з прийняттям відповідного процесуального документа про їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що заявник АТ "Кредобанк" не набув статусу конкурного кредитора у справі № 922/4444/23 про банкрутство ФО ОСОБА_2 на час розгляду вимог кредитора ОСОБА_1 до ФО ОСОБА_2 . Водночас АТ "Кредобанк" скористався правами передбаченими абз.1 ч.6. ст 45 КУзПБ та надав письмові заперечення боржнику та суду щодо вимог кредитора ФО ОСОБА_1 .

Разом з тим, маючи обмежений статус кредитора на цій стадії провадження , заявник АТ "Кредобанк" не мав прав (оскільки не набув стутус конкурного кредитора) на подання до суду заяви за № 5702 від 01.03.2024 в частині заяви про зловживання боржника в рамках справи про банкрутство, про закриття провадження у справі, заяви ( вх. №8072 від 26.03.2024 ) в частині допиту свідків, закриття провадження у справі про неплатоспроможність ФО ОСОБА_2 , заяви ( вх. № 1068923 від. 23.04.24) в частині п.2 заяви про закриття провадження у справі, заяви про виклик у судове засідання особисто боржника, а не його представника (вх. 9053 від 05.04.2024), заяви про неналежність і недопустимість доказів (документів) поданих кредитором в обгрунтування своїх грошових вимог та виключення їх з числа доказів ( за № вх. 15160 від 11.06.2024), оскільки вищевказані заяви в їх частинах не стосуються предмету спору - заяви з грошовими вимогами кредитора ФО ОСОБА_1 до боржника ФО ОСОБА_2 , а деякі заяви АТ "Кредобанк" мають ідентичні або повторні вимоги та позбавлені свого правового та логичного обгрунтування, при розгляду заяви з грошовими іншого кредитора до боржника, враховуючи приписи норм п.3-7 ст. 45 КУзПБ та норм ст.ст.73, 77 ГПК України.

Щодо клопотання представника кредитора ОСОБА_1 адвокатеси К.М. Тоцької про зловживання процесуальними правами АТ "Кредобанк", про застосування до представника АТ "Кредобанк" адвоката Павленко С.В. заходів процесуального примусу у вигляді штрафу та постановлення окремої ухвали суду у порядку ч.6.ст.246 ГПК України, суд зазначає, що подане суду клопотання представника кредитора ОСОБА_1 адвокатеси К.М. Тоцької не містить достатньо обгрунтованих доказів зловживання процесуальними правами представником АТ "Кредобанк" адвокатом Павленко С.В., оскільки подання відповідних заяв або клопотань до суду є правом сторони (учасника справи про банкрутство), а невірне тлумачення чи особливе трактування норм КУзПБ або ГПК при розгляді у попередньому засіданні вимог кредитора ОСОБА_1 не свідчить про свідоме зловживання процесуальними правами представника АТ "Кредобанк" адвоката Павленко С.В., в з`вязку з чим подане клопотання представника кредитора не підлягає судом задоволенню.

Суд зазначає, що в обґрунтування поданої заява з кгррошовими вимогами кредитор ОСОБА_1 посилається на неналежне виконання боржником ФО ОСОБА_2 своїх зобов`язань за борговою розпискою від 28.05.2019.

Судом встановлено, що 28.05.2019 між кредитором ОСОБА_1 (позикодавець) та боржником ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір позики, відповідно до умов якого ( п.1 договору ) ФО ОСОБА_1 були передані ФО ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 1 500 000,00 грн., строком повернення яких у готівковій або безготівковій формі встановлено до 01.09.2022 р.

В підтвердження отримання коштів ФО ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 було складено розписку , згідно з якою ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 1 500 000,00 грн. готівкою, які боржник зобов`язався повернути у повному обсязі до 01.09.2022.

Доказів, які б свідчили про повернення ОСОБА_2 кредитору ОСОБА_1 грошових коштів за розпискою від 28.05.2019 матеріали справи та заяви не містять.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Так, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики від 28.05.2019 та його умов кредитором була представлена розписка позичальника ОСОБА_2 який посвідчує передання йому позикодавцем вищевказаної грошової суми, що відповідає приписам (ст. 1047 ЦК України).

Суд зазначає що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі.

Домовленість сторін дво або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20).

Реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).

Отже, по своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику, що сторонами ( кредитором та боржником ) було виконано у повному обсязі.

Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Догоівр позики від 28.05.2019 р. підписаний був і кредитором і боржником особисто.

Зміст договору, відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, становлять, по-перше, умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та по-друге, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними вважаються умови, які необхідні і достатні для укладення договору. Це випливає зі статті 638 Цивільного кодексу України, згідно з якою договір вважається укладеним тільки тоді, коли між сторонами в потрібній для відповідних випадків формі досягнуто згоди зі всіх істотних його умов. Це означає, що за відсутності хоча б однієї з таких умов договір не може вважатися укладеним. Водночас, якщо досягнуто згоди щодо істотних умов, то договір набирає чинності, навіть якщо не містить якихось інших умов. Саме тому такі умови ще називають необхідними. Визначення кола істотних умов залежить від специфіки кожного конкретного договору.

Положеннями статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Суд зазначає, умовами договору позики від 29.05.2019р., що є істотними є сума, отриманої позики боржником у розмірі 1 500 000,00 грн., яку боржник отримав до підписання договору, що підтверджується борговою розпискою ( п.п.1.1. п.1. договору ), строк повернення позики боржником до 01.09.2022р. ( п.2. договору), припинення забов`язань між сторонами лише після повернення позики.( п.п.2.1.п.1 договору позики).

На підтвердження наявності у кредитора ОСОБА_1 грошових коштів, які були передані у позику ОСОБА_2 , представник кредитора адвокатеса Тоцька К. надала до господарського суду копії податкових декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця Рогач Олега Івановича за 2017, 2018, 2019 рік, відповідно до яких загальний оподатковуваний дохід від діяльності за звітний період за КВЕД , задекларований ФОП Рогач О.В. за 2017 рік, становить 34000 грн., за 2018 рік становить 583,000 грн., за 2019 рік становить 745 800,00 грн.

Суд звертає увагу, що документи податкового обліку є належними доказами у розумінні статті 76 ГПК України, оскільки з них можна встановити обставини, які входять у предмет доказування, а саме - розмір доходів кредитора в період виникнення спірної заборгованості.

У 2017-2019 роках ФОП Рогач О.В. був платником єдиного податку.Тому, для фізичної особи -підприємця, який викоистовую спрощену систему опадаткування, законодавством не передбачено обов`язок весті облік витрат, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, розраховувати чистий прибуток і звітувати про його розмір. Тобто, наявність суми прибутку за відповідні роки створує у суду обгрунтовані можливості ФОП Рогач О.В. надати позику у вищезазначеній суми боржнику ОСОБА_2 ..

Крім того, кредитор ОСОБА_1 є одним з засновників ТОВ "Сістел", ( витяг є ЄДР юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14.03.2024). Відповідно до фінансової звітності суб`єкта малого підприємства ТОВ "Сістел" чистий дохід від реалізації продукції (товарів,робіт, послуг) за 2018р. склав 2935,5 тис. грн., за 2019 склав 3143,3 тис. грн., частину з яких кредитор міг використати для надання позики ОСОБА_6 .

Проте, представник кредитора АТ "Кредобанк", надавши письмові заперечення на грошові вимоги кредитора, не спростував зазначені вище документальні факти, що були надані кредитором ФО ОСОБА_1 в підтвердження надання грошових коштів у позику ОСОБА_2 , обмежившись тим, що борг за письмовою розпискою перевишує вимоги всіх кредиторів боржника, наявність у боржника очевидної недобросовісності .

Крім того, на думку суду не може входити до предмету доказування і дослідження обставин при розгяді заяви з грошовими вимогами, письмове прохання АТ "Кредобанк" в заявах : коли і за яких обставин боржник познайомівся з кредитором, чи коли та яким чином боржник витратив зазначені кошти, або які активи відчужувались боржником, починаючи - 01.01.2018, а також, кому та за якою вартістю, куди витрачені були отримані грошові кошти, на які цілі були витрачені кошти боржником відповідно до договору позики від 29.05.2019.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що кредитором документально підтверджено джерела походження грошових коштів, наданих ФО ОСОБА_1 у позику фізичній особи ОСОБА_2 на загальну суми 1 500 000,00 грн.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.06.2021 року по справі № 910/3140/19 було заначено, що з огляду на вимоги ст. 86 ГПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Також, згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З`ясування відповідних обставин здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити її, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 757/28231/13-ц, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 910/6210/20).

Відхиляючи доводи кредитора АК "Кредобанк" суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

Таким чином, розглянувши заяву ОСОБА_1 із грошовими вимогами до боржника ОСОБА_2 , суд вважає вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими і такими, що підлягають визнанню судом на суму 1 500 000, 00 грн та 6056,00 грн судового збору.

Керуючись ст. 2, 45-47,113-123 Кодексу України з процедур банкрутства,, ст. статтями 74, 79, 86, 234-235, 236 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати грошові вимоги кредитора ФО ОСОБА_1 до боржника ФО ОСОБА_2 на суму 1 500 000, 00 грн., що є конкурсними вимогами з правом вирішального голосу та 6056,00 грн. судовий збір.

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення, та не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 16.07.2024 (з урахуванням того, що 15.07.2024 - суддя Міньковський С.В. перебував у відпустці.

Суддя Міньковський С.В.