ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/659/24

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Кравець С.Г.

секретаря судового засідання: Круглецької А.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Коковін Д.І. - адвокат, ордер серія АА №1441044 від 20.06.2024,

від відповідача: Рак А.Б. (приймав участь в судовому засіданні 09.07.2024) -

представник, довіреність №129 від 12.03.2024,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний

комбінат"

про стягнення 364 954,23 грн.

У судовому засіданні оголошувалася перерва з 09.07.2024 до 15.07.2024.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості в сумі 491 634,89 грн, з яких: 461 271,62грн основного боргу, 26 680,66грн пені, 2 760,07грн 3% річних та 922,54грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про заміну кредитора в зобов`язанні №1 від 22.03.2024.

Ухвалою суду від 18.06.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.07.2024.

26.06.2024 через систему "Електронний суд" від представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ" надійшли додаткові пояснення від 26.06.2024 у справі.

02.07.2024 через систему "Електронний суд" від керівника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" надійшов відзив від 02.07.2024 в якому зазначено, що відповідач позов визнає та просить суд відстрочити погашення заборгованості в сумі 491 634,89 грн, з яких: 461 271,62грн основний борг, 26 680,66грн пеня, 2 760,07грн 3% річних та 922,54грн інфляційні втрати, а також судовий збір - 7 374,52грн до 02.10.2024.

05.07.2024 через систему "Електронний суд" від представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ" надійшли пояснення від 05.07.204, у яких останній заперечує проти відстрочення погашення заборгованості.

09.07.2024 через систему "Електронний суд" від керівника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" надійшло клопотання від 09.07.2024, у якому останній зазначає про сплату 100 000,00грн заборгованості, що підтверджує доданою до клопотання платіжною інструкцією №101327 від 05.07.2024.

У судовому засіданні 09.07.2024 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" зазначив, що відповідач визнає заборгованість лише у частині основного боргу.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ" підтвердив сплату відповідачем 100 000,00грн, у зв`язку з чим вказав про необхідність зменшити розмір позовних вимог.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 15.07.2024.

Представник відповідача у судове засідання 15.07.2024 не прибув.

10.07.2024 через систему "Електронний суд" від представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ" надійшла заява від 10.07.2024 про зменшення розміру позовних вимог та часткове повернення судового збору. У вказаній заяві позивач, посилаючись на сплату відповідачем боргу в сумі 100 000,00грн, просить стягнути з відповідача: 361 271, 62грн - основного боргу; 2 760,07грн - 3% річних та 922,54грн - інфляційних втрат, а також судовий збір в сумі 5 474,31грн. Крім того, позивач просить повернути позивачу з Державного бюджету України 1 900, 21грн судового збору та відмовити ТОВ "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення.

12.07.2024 через систему "Електронний суд" представником відповідача подано заяву від 12.07.2024 у якій останній зазначає, що визнає позов в частині стягнення 361 271,62грн основного боргу, просить відстрочити погашення заборгованості до 12.10.2024 та розглянути справи без їх участі.

В подальшому, 15.07.2024 від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява в якій останній визнає заборгованість в сумі 361 271, 62грн - основного боргу; 2 760,07грн - 3% річних та 922,54грн - інфляційних втрат, 5 474,31грн - судового збору та просить відстрочити виконання рішення до 15.10.2024. В заяві представник відповідача також просить залишити без розгляду заяву ТОВ "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" від 12.07.2024, а справу розглядати без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 15.06.2024 представник позивача просив прийняти до розгляду заяву про зменшення позовних вимог.

Відповідач повноважного представника в судове засідання 15.07.2024 не направив, хоча про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка у справі від 09.07.2024, якою повідомлено представника про судове засідання.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а також те, що представник відповідача в заяві від 15.07.2024 просив розглядати справу без його участі, суд здійснює розгляд справи за наявними у ній матеріалами, за відсутності представника відповідача.

Зважаючи на заяву представника відповідача від 15.07.2024 суд залишив без розгляду заяву ТОВ "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" від 12.07.2024.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, суд враховує, що відповідно до п.2 ч.2 ст.46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи передбачене ст.46 ГПК України право позивача на зменшення розміру позовних вимог та оскільки подана позивачем заява не суперечить вимогам чинного законодавства України, не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, то така заява приймається судом до розгляду. Розгляд справи здійснюється з урахуванням поданих змін, а саме про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" 364 954,23 грн, з яких: 361 271,62грн основного боргу, 2 760,07грн 3% річних та 922,54грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Представник позивача в судовому засіданні 15.07.2024 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, з урахуванням заяви від 10.07.2024 про зменшення позовних вимог, просив позов задовольнити, а у відстроченні виконання рішення просив відповідачу відмовити.

В заяві від 15.07.2024 відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі: 361 271, 62грн - основного боргу, 2 760,07грн - 3% річних та 922,54грн - інфляційних втрат, 5 474,31грн - судового збору.

Частиною 1 статті 191 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяв.

Згідно з ч.4 ст.191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Частиною 3 статті 185 ГПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

В судовому засіданні 15.07.2024 на стадії підготовчого провадження судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач мотивує позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань за договором №1 від 22.03.2024 про заміну кредитора в зобов`язанні.

У зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, позивач нарахував до стягнення з відповідача 361 271,62грн заборгованості, 2 760,07грн 3% річних та 922,54грн інфляційних втрат.

У відзиві на позовну заяву від 02.07.2024 відповідач не заперечує проти позову та визнає заборгованість перед позивачем.

У підготовчому засіданні 15.07.2024 відповідач подав заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд відстрочити погашення заборгованості строком на 3 (три) місяці - до 15.10.2024, про що вказав у заяві про визнання позову та відстрочення заборгованості від 15.07.2024.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти відстрочення виконання рішення суду, посилаючись на те, що довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

23.11.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівнафта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" укладено договір №241123 постачання скрапленого газу, за умовами пункту 1.1 якого, Постачальник зобов`язується у відповідності із замовленням Покупця, передавати останньому у власність скраплений вуглеводневий газ партіями, у відповідності до умов, визначених даним Договором або додатками до нього (далі по тексту - Товар), а Покупець зобов`язується приймати Товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах Договору, специфікацій, додатків та Додаткових угод до Договору.

Відповідно до пункту 2.2 договору, загальна орієнтовна сума Договору становить 9 990 000,00 (Дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто тисяч гривень 00 копійок) з урахування ПДВ і визначається кількістю отриманого та оплаченого Товару Покупцем протягом всього строку дії Договору. Вартість кожної окремої партії Товару визначається Постачальником в специфікаціях.

Згідно з пунктом 3.2 договору, поставка Товару здійснюється Постачальником на умовах СРТ: Житомирська область, Коростенський район, с. Ємилівка, вул. Героїв України, 2-А, згідно Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція -2010 року) - "INCOTERMS-2010", якщо інше не передбачено специфікаціями до Договору.

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами, скріплення їх печатками і діє до "31" грудня 2024 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору. Закінчення строку дії Договору не звільняє винну Сторону від відповідальності за його невиконання (пункт 8.1 договору).

До вказаного договору між сторонами підписано Специфікації №1 від 27.11.2023, №2 від 01.12.2023, №3 від 06.12.2023 та №4 від 13.12.2023 (а.с.20-21).

Договір та Специфікації підписано представниками сторін, а їх підписи скріплено печатками підприємств.

На виконання умов вищевказаного договору, ТОВ "Львівнафта" поставило відповідачу газ скраплений на загальну суму 6 486 091,55грн, а ТОВ "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат"такий товар прийнято в повному обсязі без зауважень, що підтверджується видатковими накладними: №2097 від 28.11.2023 на суму 1 216 989,92грн, №2157 від 02.12.2023 на суму 1 176 319,93грн, №2217 від 08.12.2023 на суму 1 085 759,93грн, №2254 від 11.12.2023 на суму 1 143 759,92грн, №2279 від 13.12.2023 на суму 974 973,92грн, №2278 від 13.12.2023 на суму 888 287,93грн (а.с.14-19).

Судом також встановлено, що ТОВ "Львівнафта" та ТОВ "Межиріченський ГЗК" підписали акт звірки взаємних розрахунків в якому станом на 05.03.2024 відображено заборгованості відповідача перед ТОВ "Львівнафта" в сумі 461 271,62грн (а.с.22).

22.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівнафта" (Первісний кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю"ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ" (Новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" (Боржник) укладено договір №1 про заміну кредитора в зобов`язанні (далі - договір від 22.03.2024), за умовами пункту 1.1 якого передбачено, що Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор приймає право вимоги за Договором №241123 від 23.11.2023 року, що укладений між Боржником та Первісним кредитором.

За умовами пункту 1.2 договору від 22.03.2024, сума заборгованості за вказаним Договором Боржника перед Первісним кредитором, станом на момент підписання цього договору складає 461 271 (чотириста шістдесят одна тисяча двісті сімдесят одна) гривня 62 коп.

Відповідно до пункту 1.3 договору від 22.03.2024, Первісний кредитор не заперечує щодо виконання зобов`язання, що виникло на підставі Договору №241123 від 23.11.2023 року Боржником на користь Нового кредитора.

Пунктом 1.4 договору від 22.03.2024 сторони передбачили, що Боржник визнає, що повинен сплатити Новому кредитору загальну суму заборгованості, зазначену в п.1.2 цього Договору в строк до 15.04.2024 року.

За умовами пункту 2.1 договору від 22.03.2024, Боржник зобов`язується виконати обов`язки щодо сплати заборгованості перед Новим кредитором у строк визначений в п.1.4. цього Договору.

Цей Договір є укладеним і набирає чинності з дати підписання Сторонами і діє до повного виконання взятих на себе Сторонами зобов`язань (пункт 4.1 договору від 22.03.2024).

Вказаний договір підписано уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплені печатками підприємств.

Позивач посилаючись на неналежне виконання зобов`язань за договором №1 про заміну кредитора в зобов`язанні від 22.03.2024, звернувся до суду з позовом, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 364 954,23 грн, з яких: 361 271,62грн основного боргу, 2 760,07грн 3% річних, 922,54грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по проведенню розрахунків.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За змістом статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За своєю правовою природою договір відступлення права вимоги є договором про заміну сторін у певному існуючому зобов`язанні, після чого первісний кредитор вибуває з такого зобов`язання.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Суд зазначає, що за змістом ст.ст.509 та 510 ЦК України зобов`язання породжує права та обов`язки для сторін зобов`язання, яким є кредитор та боржник.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось, 22.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівнафта" (Первісний кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ" (Новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" (Боржник) укладено договір №1 про заміну кредитора в зобов`язанні (далі - договір від 22.03.2024), за умовами пункту 1.1 якого передбачено, що Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор приймає право вимоги за Договором №241123 від 23.11.2023 року, що укладений між Боржником та Первісним кредитором.

За умовами пункту 1.2 договору від 22.03.2024, сума заборгованості за вказаним Договором Боржника перед Первісним кредитором, станом на момент підписання цього договору складає 461 271,62грн.

Відповідно до пункту 1.3 договору від 22.03.2024, Первісний кредитор не заперечує, щодо виконання зобов`язання, що виникло на підставі Договору № 241 123 від 23.1 1.2023 року Боржником на користь Нового кредитора.

Пунктом 1.4 договору від 22.03.2024 сторони передбачили, що Боржник визнає, що повинен сплатити Новому кредитору загальну суму заборгованості, зазначену в п.1.2 цього Договору в строк до 15.04.2024 року.

За умовами пункту 2.1 договору від 22.03.2024, Боржник зобов`язується виконати обов`язки щодо сплати заборгованості перед Новим кредитором у строк визначений в п.1.4. цього Договору.

Згідно з Актами звіряння взаємних розрахунків №43 від 05.03.2024 та №51 від 06.06.2024 за період з 01.01.2024 по 31.05.2024, підписаними ТОВ "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ" та ТОВ "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат", станом 31.05.2024 заборгованість на користь ТОВ "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ" становить 461 271,62грн (а.с.48-49).

Судом встановлено, що акт звірки взаєморозрахунків на 31.05.2024 підписаний та скріплений печатками товариств, у тому числі відповідача - ТОВ "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат", а визначена в ньому сума заборгованості відповідача перед позивачем узгоджується з наданими до матеріалів справи первинними документами, у зв`язку з цим суд приймає дані акти до уваги в якості підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

06.06.2024 позивач надіслав відповідачу претензію №06/06, в якій просив протягом п`яти календарних днів з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість за отриманий, але не оплачений товару у сумі 461 271,62грн на розрахунковий рахунок ТОВ "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ"(а.с.26, докази надіслання а.с.25). Станом на час звернення позивача з позовом до суду, відповідач відповіді на вимогу позивача не надав, заборгованість перед позивачем не погасив.

Згідно платіжної інструкції №101327 від 05.07.2024 ТОВ "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" сплатило на рахунок ТОВ "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ" кошти в сумі 100 000,00грн за скраплений газ (а.с.89).

08.06.2024 ТОВ "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" звернувся з листом №238 до ТОВ "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ", в якому просив змінити призначення платежу в платіжній інструкції №101327 від 05.07.2024 на суму 100 000,00грн з оплати за газ скраплений зг.рах.№7 від 22.03.24р. на вірне призначення платежу "згідно договору про заміну кредитора №1 від 22.03.2024р" (а.с.90).

Неоплаченою станом на час розгляду справи залишилась заборгованість строк сплати якої настав на суму 361 271,62грн (461 271,62грн -100 000,00грн).

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом на час розгляду справи, відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за договором №1 про заміну кредитора в зобов`язанні від 22.03.2024 не виконав, доказів сплати заборгованості в сумі 361 271,62грн суду не надав. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують протилежне.

Суд зазначає, що у відповідності до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована рішенням суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, мають безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Доказів визнання недійсним договору №1 про заміну кредитора в зобов`язанні від 22.03.2024, укладеного між ТОВ "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат", ТОВ "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ" та ТОВ "Львівнафта", суду не надано. При цьому, суд зазначає, що на виконання його умов відповідачем здійснювалась часткова оплата, що вбачається з наявної у матеріалах справи платіжної інструкції.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд враховує вищевикладене, а також таке.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наведеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 2 760,07грн 3% річних та 922,54грн інфляційних втрат (розрахунок а.с.4).

Перевіривши проведені позивачем нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає їх обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 2 760,07грн та інфляційних втрат в сумі 922,54грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач у заяві від 15.07.2024 визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Частиною 1 статті 191 ГПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст.191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" в повному обсязі.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 361 271,62грн основного боргу, 2 760,07грн 3% річних та 922,54грн інфляційних втрат є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Розглядаючи заяву відповідача про відстрочення виконання рішення, судом враховується таке.

Представник позивача у судовому засідання щодо заявленого клопотання про відстрочення сплати заборгованості заперечив, просив у його задоволенні відмовити з посиланням на його необґрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.331 ГПК України).

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочення або розстрочення виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Згідно ч.4 ст.331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Разом з цим, суд також має враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Обґрунтовуючи заяву про відстрочення виконання рішення, відповідач вказує на те, що на даний час у нього відсутня фінансова спроможність у погашенні зазначеної заборгованості перед ТОВ "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ" через складні фінансові правовідносинами з контрагентами та укладеними за ними договорами, виплати грошових коштів по заробітній платі та податкам.

Зазначає, що основним напрямком господарської діяльності ТОВ "Межиріченський ГЗК" є видобування руд інших кольорових металів (КВЕД 07.29). Відповідач є одним з не багатьох підприємств в Україні, яке здійснює видобуток титанової руди для отримання ільменітового концентрату (УКТЗЕД ).

Пояснює, що основною причиною скрутного фінансового стану є відсутність реалізації продукції товариства, що пов`язано із введенням на території України воєнного стану; усі споживачі продукції товариства або відмовилися від її придбання або зупинили свою виробничу діяльність.

Вказує, що після отримання дозволу на здійснення експорту за укладеним контрактом з іноземним контрагентом та отримання від останнього попередньої оплати, товариство матиме можливість розрахуватися з позивачем. Також зазначає, що протягом березня-червня 2024 року частину працівників товариства переведено на неповний робочий тиждень, а по іншій частині персоналу - оголошено простої, що підтверджується наказами: №316-к/тр від 26.06.2024, №33-од від 28.05.2024, №211-к/тр від 25.04.2024, №273-к/тр від 29.05.2024, №25-од від 25.04.2024, №167-к/тр від 27.03.2024, №116-к/тр від 28.02.2024, №38-од від 24.06.2024, №19-од від 26.03.2024, №12-од від 26.02.2024; листом №204 від 22.05.2024; посвідченням Держекспортконтроль про реєстрацію №4054/00/2025, яке дійсне до 21.07.2025 року (а.с.)

Питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочення виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан неодноразово продовжено, в тому числі і по теперішній час.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

В межах вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду у цій справі суд враховує обставини, які об`єктивно вплинули на фінансовий стан відповідача та його неспроможність одномоментно розрахуватись з позивачем. Так, поданим до справи доказами підтверджується переведення частини працівників товариства на неповний робочий тиждень, а по іншій частині персоналу - оголошено простої. Така ситуація зумовлена, в тому числі, введенням військового стану, складними фінансовими правовідносинами з контрагентами з огляду на специфіку діяльності відповідача та відсутністю реалізації продукції, видобуток якої здійснюється відповідачем.

Однак, відповідач не припинив свою господарську діяльність, не звільнив працівників, а продовжує працювати, що дасть можливість виконати рішення у даній справі.

За викладеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку одночасне і повне виконання рішення суду у даній справі може призвести до зупинки господарської діяльності підприємства відповідача та подальшого його банкрутства у зв`язку з неплатоспроможністю, що не сприятиме виконанню рішення.

Суд враховує, що надання відстрочки виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі ІммобільяреСаффі проти Італії, заява №22774/93, пункт 74).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003р у справі Корнілов та інші проти України, заява №36575/02, тривалість виконання вісім місяців).

При вирішенні питання про надання відстрочки суд дотримується балансу інтересів як стягувача так і боржника, позаяк останній не може надаватися виключно в інтересах боржника, із посиланням на необхідність поліпшення його фінансового стану.

Відстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

При цьому суд наголошує, що відстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідачем відповідальності, а навпаки організація та створення умов для подальшого виконання рішення суду.

У даному випадку судом враховуються інтереси обох сторін, адже відстрочення виконання рішення надає боржнику можливість без суттєвого погіршення майнового стану належним чином виконати рішення суду на користь стягувача.

На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява №6962/02).

На думку суду, у випадку негайного стягнення з боржника всієї суми за рішенням господарського суду у даній справі, зазначені обставини можуть призвести до складного економічного становища Товариства, неможливості сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів від здійснення такої діяльності, як і неможливості виконання рішення по даній справі.

Відповідно до ч.5 ст.331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги наявні особливі та непереборні обставини, введений воєнний стан, складну економічну ситуацію та враховуючи безпосередню діяльність відповідача з видобутку титанової руди, суд приходить до висновку, що заява ТОВ "Межиріченський ГЗК" про відстрочення виконання рішення підлягає частковому задоволенню та відстроченню виконання рішення суду строком до 02 жовтня 2024 року.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123,129,185,233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" (12110, Житомирська область, смт. Іршанськ, вул. Шевченка, буд. 1-А; ідентифікаційний код 30597936) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЬЮЕЛ ЕНЕРДЖИ"(79069, Львівська область, м.Львів, вул. Шевченка, буд. 313, корпус 8, кімната 273, ідентифікаційний код 45186577):

- 361 271,62грн основного боргу,

- 2 760,07грн 3% річних

- 922,54грн інфляційних втрат

- 5 474,31грн витрат по сплаті судового збору.

3. Відстрочити виконання рішення до 02 жовтня 2024 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 17.07.24

Суддя Кравець С.Г.

Надіслати:

1 - позивачу () - Електронний Суд,

2 - відповідачу (ЄДРПОУ 30597936) - Електронний Суд.