ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"09" липня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/822/23(918/871/23)
Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Шилан І.С., розглянувши у матеріалах справи
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ),
про визнання недійсним рішення Загальних зборів учасників товариства, скасування запису про державну реєстрацію та поновлення на посаді
Заяву представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат
В судовому засіданні приймали участь:
від позивачів: адвокат Гавриленко Ю.Ю.;
від відповідача: не з`явився
від ОСОБА_4 : адвокат Корень О.М..
02.04.2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду представниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подані Заяви, в яких просять ухвалити додаткове рішення та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" на користь ОСОБА_1 100 000 грн.00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (на поштову кореспонденцію) у загальній сумі - 861,00 грн.; на користь ОСОБА_2 100 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. До Заяви представником ОСОБА_1 додано: Договір про надання правничої допомоги від 15.09.2023 року; Додаткову угоду від 15.09.2023 року до Договору про надання правничої допомоги від 15.09.2023 року; Додаткову угоду від 11.10.2023 року до Договору про надання правничої допомоги від 15.09.2023 року, Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 28.03.2024 року; детальний опис наданих послуг. До Заяви представником ОСОБА_2 додано: Договір про надання правничої допомоги від 10.10.2023 року; Додаткову угоду від 10.10.2023 року до Договору про надання правничої допомоги від 10.10.2023 року; Додаткову угоду від 22.11.2023 року до Договору про надання правничої допомоги від 10.10.2023 року; Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 28.03.2024 року; детальний опис наданих послуг.
Ухвалою суду від 03.04.2024 року розгляд Заяв представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення призначено у судовому засіданні на "17" квітня 2024 року.
11.04.2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов лист-запит, в якому останній просить надіслати на адресу суду належним чином оформлені матеріали справи №918/871/23, у зв`язку із поданням Товариством з обмеженою відповідальністю "Традєкс" апеляційної скарги на Рішення Господарського суду Рівненської області від 27.03.2024 року.
Супровідним листом №918/822/23(918/871/23)/423/24 від 15.04.2024 року матеріали справи направлені до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою суду від 15.04.2024 року відкладено розгляд Заяв представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення до повернення матеріалів справи з апеляційної інстанції до Господарського суду Рівненської області.
07.06.2024 року матеріали справи 918/822/23(918/871/23) повернуто до Господарського суду Рівненської області.
Ухвалою суду від 19.06.2024 року розгляд Заяв представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення призначено у судовому засіданні на "10" липня 2024 р. на 11:00 год..
Ухвалою суду від 03.07.2024 року виправлено описку, допущену в п. 1 резолютивної частини Ухвали Господарського суду Рівненської області від 19 червня 2024 року у справі №918/822/23(918/871/23), а саме, замість ".... на 10 липня 2024 року на 11:00..." вказано "..... на "09" липня 2024 р. на 12:00 год..
Ухвалою суду від 09 липня 2024 року Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат залишено без розгляду.
Відтак в даному судовому засіданні розглядається тільки Заява представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат.
09 липня 2024 року представник третьої особи ОСОБА_4 подала Заперечення на Заяву про відшкодування судових витрат в яких просить суд залишити вказану Заяву без розгляду з огляду на те, що ні сам ОСОБА_2 , ні його представник до закінчення судових дебатів не подавали заяв про те, що докази понесення судових витрат будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Під час розгляду по суті Заяви ОСОБА_5 .В представник заявника вимоги викладені в заяві підтримала, натомість представник третьої особи проти її задоволення заперечила, однак також заявила, що в разі задоволення такої заяви просить суд зменшити витрати ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу до 20 тис.грн..
Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що Заява представника ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат підлягає частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.
ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Рівненської області в якому просив суд:
- визнати недійсним рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" (ідентифікаційний код 37083061), оформлене Протоколом позачергових загальних зборів учасників ТОВ «ТРАДЄКС» від 15.08.2023, справжність підпису на якому засвідчено 15.08.2023 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис Ольгою Вячеславівною та зареєстровано в реєстрі за №1454;
- визнати недійсним рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" (ідентифікаційний код 37083061), оформлене Протоколом позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Традєкс" від 12.08.2023, справжність підпису на якому засвідчено 15.08.2023 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис Ольгою Вячеславівною та зареєстровано в реєстрі за №1454;
- поновити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" (ідентифікаційний код 37083061);
- визнати недійсним рішення/рішень Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" (ідентифікаційний код 37083061), оформленого/оформлених за результатом проведених 11.09.2023 позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" (ідентифікаційний код 37083061).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 у позовній заяві, поданій до Господарського суду Рівненської області 02.10.2023, зазначено, що позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000, 00 грн. і що докази понесення позивачем таких витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у даній справі.
Суд зазначає, що частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд зазначає, що подання Заяви про відшкодування судових витрат та доказів понесення таких витрат вчинено представником ОСОБА_2 у відповідності до порядку, встановленого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а відтак відсутні підстави для залишення такої Заяви без розгляду.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
У силу положень пункту 12 частини третьої статті 12 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Впровадження зазначеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно із положеннями статті 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами першою, другою статті 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу чи розподіл витрат судом (стаття 129 ГПК України).
Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в пунктах 106-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Також, у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Захист прав та представництво інтересів позивача у даній справі - ОСОБА_2 забезпечувався адвокатом Касаткіним Д.М.. Так, на підтвердження наведених обставин, до даної Заяви представником позивача долучено копії наступних документів:
- Договір про надання правничої допомоги від 10.10.2023, укладений між позивачем та адвокатом Ксаткіним Д.М.; Додаткові угоди від 10.10.2023 та від 22.11.2023 до Договору; Акт приймання-передачі до Договору з Додатком - Детальний опис наданих послуг.
Так, відповідно до п.1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених даним договором адвокат бере на себе зобов`язання здійснювати захист та/або представництво Клієнту в рамках судової справи предметом якої є визнання недійсними рішень загальних зборів ТОВ "Традєкс", скасування запису про державну реєстрацію та поновлення на роботі.
Відповідно до пункту 4.1. Договору, надання адвокатом правничої допомоги за дійсним договором здійснюється за винагородою та є оплатним. У той же час, згідно із вказаним пунктом, сторони погодили, що розмір оплати за правничу допомогу, яка надається за дійсним договором, визначається окремо у додатковій угоді.
Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди від 22.11.2023 до Договору, Сторони погодили, що оплата за правничу допомогу, яка надасться за дійсним Договором в рамках господарської справи №918/822/23(918/871/23) під час її розгляду у Господарському суді Рівненської області складає 100 000,00 гривень.
Таким чином, зважаючи на вказаний пункт Договору з врахуванням Додаткової угоди до нього, позивачем було визначено суму витрат на професійну правничу допомогу виходячи з фіксованого розміру гонорару адвоката, тобто у розмірі 100 000,00 грн..
За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Суд зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
За положенням частини другої статті 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Пункт 1 частини третьої цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.
Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема, в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 Рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Так, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 по справі №922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зауважила, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Відтак Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 по справі №922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Частиною 4 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, інші істотні обставини, гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/Wcst Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 статті 126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 904/3583/19.
Стаття 126 Господарського процесуального кодексу України детально врегульовує питання, щодо того, у якій мірі витрати на правничу допомогу, які сторона погодилась заплатити адвокату, стануть судовими витратами, і які підлягають стягненню з іншої сторони судового процесу.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 237 ГПК України в числі питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, зазначено розподіл між сторонами судових витрат.
Зокрема, відповідно до положень частини четвертої статті 129 ГПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи те, що судом позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, перевіривши подані позивачем докази на підтвердження обсягу виконаних робіт на надання правової допомоги, дослідивши співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), суд зазначає, що заявлений позивачем ОСОБА_2 до стягнення розмір витрат на оплату витрат на професійну правову допомогу не є співмірним із складністю даної справи та часом затраченим адвокатом на надання послуг.
Тож, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їхнього розміру, з огляду на предмет спору, обсяг поданих позивачем заяв по суті справи, клопотань, часу витраченого у судових засіданнях, вірності здійснених розрахунків сум, суд доходить висновку про покладення на відповідача витрат, понесених позивачем ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу в сумі 50 000 грн. 00 коп..
За приписами статті 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання та ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до норм статті 224 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі в тому самому порядку, що й судове рішення.
З огляду на те, що у даній справі позовні вимоги задоволені частково, то, відповідно судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 129, 221, 236-241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -
1.Заяву представника ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат задоволити частково.
3.Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення підписано 15 липня 2024 року.

Суддя Марач В.В.