ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2024 р. Справа№ 909/89/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Остапенка О.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Дюкарєвої І.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 року

у справі №909/89/20 (суддя Мандичев Д.В.)

за позовом ОСОБА_1

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд"

2. Дочірнього підприємства "Завод якісних бетонів" Компанії з обмеженою відповідальністю Екстрар Холдінг Лімітед

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгарант"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Благо Бетон";

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Укрм`ясо-Інвест"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу

в межах справи №910/11768/19

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд"

про банкрутство

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 01.07.2024

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.09.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд".

Постановою Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Панасюка І.В.

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд" та Дочірнього підприємства "Завод якісних бетонів" Компанії з обмеженою відповідальністю Екстрар Холдінг Лімітед про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу, укладеного 15.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд" та Дочірнім підприємством "Завод якісних бетонів" Компанії з обмеженою відповідальністю Екстрар Холдінг Лімітед, посвідчений Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків Зоряною Ігорівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1452.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 12.03.2020 справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд" та Дочірнього підприємства "Завод якісних бетонів" Компанії з обмеженою відповідальністю Екстрар Холдінг Лімітед про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу, - передати Господарському суду міста Києва для розгляду в межах справи № 910/11768/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 у справі №909/89/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ключовим мотивом рішення є:

- належним позивачем у подібних справах може бути лише юридична особа, права якої порушено, а не її учасник.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 у справі №909/89/20 скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ключовим аргументом скарги є:

- звернення з даним позовом є фактично єдиним дієвим способом відновити порушене право ТОВ "Моноліттрансбуд" на протиправно вилучений із власності товариства майновий комплекс заводу, адже директор товариства Русин Ю.Ю. не робив цього, як особа причетна до цього, а розпорядник майна Панасюк І.В. також залишився бездіяльним.

Від "Моноліттрансбуд" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просив залишити рішення суду першої без змін як таке, що ухвалено законно.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи №909/89/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Отрюх Б.В., Остапенко О.С. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019 й може розглядати справи про банкрутство та справи у спорах, які пов`язані з процедурою банкрутства, справи у спорах щодо захисту прав на об`єкти інтелектуальної власності.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №909/89/20, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

На виконання ухвали від 06.03.2024 з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №909/89/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 року у справі №909/89/20 залишено без руху. Зобов`язано ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, усунути недоліки апеляційної скарги, шляхом подання доказів надсилання копій апеляційної скарги іншим учасникам справи та належно оформлений ордер на надання правничої (правничої) допомоги.

На виконання ухвали від 02.04.2024 від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги разом з доказами надсилання копій апеляційної скарги іншим учасникам справи та належно оформлений ордер на надання правничої (правничої) допомоги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 року у справі №909/89/20, розгляд справи призначено на 17.06.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 оголошено перерву в судовому засіданні до 01.07.2024.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду з позовом до ТОВ "Моноліттрансбуд" та ДП "Завод якісних бетонів" Компанії з обмеженою відповідальністю Екстрар Холдінг Лімітед про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу, укладеного 15.03.2018 між ТОВ "Моноліттрансбуд" та ДП "Завод якісних бетонів" Компанії з обмеженою відповідальністю Екстрар Холдінг Лімітед, посвідчений Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків Зоряною Ігорівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1452.

Місцевий суд відмовляючи у позові виходив з того, що належним позивачем у подібних справах є юридична особа, права якої порушено, а не її учасник, крім того, позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент створення та державної реєстрації ТОВ "Моноліттрансбуд" 06.06.2005, реєстраційний запис 01676 у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (витяг з реєстру № від 11.01.2020), єдиним учасником ТОВ "Моноліттрансбуд" був ОСОБА_1 і його частка у статутному капіталі товариства складала 100%.

13.05.2014 відбулися загальні збори учасників ТОВ "Моноліттрансбуд", на яких, серед іншого, були прийняті рішення про виведення ОСОБА_1 зі складу учасників товариства згідно з поданою заявою, затвердження складу учасників ТОВ "Моноліттрансбуд", внесення змін до статуту товариства шляхом викладення та затвердження його у новій редакції. Вказане рішення було оформлено протоколом від 13.05.2014 № 13/05.

22.05.2017 державним реєстратором Івано-Франківського міського управління юстиції Ананєвич О.М. було внесено до ЄДРПОУ зміни про склад засновників ТОВ "Моноліттрансбуд", запис № 6001676, згідно даних витягу із ЄДРПОУ № від 11.01.2020.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Моноліттрансбуд" про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників відповідача, оформлених протоколом від 13.05.2014 № 13/05, та скасування державної реєстрації змін до статуту ТОВ "Моноліттрансбуд", реєстраційний запис 01676, здійсненої державним реєстратором Івано-Франківського міського управління юстиції 22.05.2014.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №909/1294/15 задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ "Моноліттрансбуд", визнано недійсним рішення загальних зборів учасників цього товариства, оформлені протоколом від 13.05.2014 № 13/05, скасовано державну реєстрацію змін до статуту товариства, реєстраційний запис №6001676, здійснену державним реєстратором Івано-Франківського міського управління юстиції 22.05.2014.

17.12.2019 державним реєстратором Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Орел Л.В. було вчинено реєстраційну дію №3082299 про скасування реєстраційної дії № 6001676 від 22.05.2014 на виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №909/1294/15.

Поряд з цим, 15.03.2018 відбулись загальні збори учасників ТОВ "Моноліттрансбуд", на яких було прийнято рішення про надання згоди на укладання правочину (договору купівлі-продажу майнового комплексу), оформленого протоколом №1 від 15.03.2018.

15.03.2018 між ТОВ "Моноліттрансбуд" (продавець) та Дочірнім підприємством "Завод якісних бетонів" компанії з обмеженою відповідальністю ЕКСТРАР ХОЛДІНГ ЛІМІТЕД (покупець) було укладено договір купівлі-продажу майнового комплексу, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І., зареєстровано в реєстрі за № 1452, у відповідності до умов якого продавець передав у власність - продав, а покупець прийняв у власність - купив майновий комплекс, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та включає в себе: лабораторію, загальною площею 103,4 кв.м., зазначена в плані літерою « 5»; адміністративний будинок, загальною площею 367,1 кв.м., зазначений в плані літерою « 22»; виробниче приміщення, загальною площею 70,0 кв.м., зазначене в плані літерою « 34»; виробниче приміщення, загальною площею 22,6 кв.м., зазначене в плані літерою « 35»; операторна, загальною площею 13,5 кв.м., зазначена в плані літерою « 36»; добавочна, загальною площею 62,7 кв.м., зазначена в плані літерою « 37»; електрощитова, загальною площею 8,4 кв.м., зазначена в плані літерою « 38»; насосна, загальною площею 103,6 кв.м., зазначена в плані літерою « 39»; вага, загальною площею 72,6 кв.м., зазначена в плані літерою « 40»; склад зберігання сировини, загальною площею 716,3 кв.м., зазначений в плані літерою « 41»; підвищена площадка для вигрузки сипучих матеріалів з вагонів, загальною площею 276,2 кв.м., зазначена в плані літерою « 42»; склад зберігання сировини, загальною площею 1292,4 кв.м., зазначений в плані літерою « 43»; огорожа, загальною площею 767,0 кв.м., зазначений в плані літерою « 44».

На підставі рішення № 02/19 єдиного учасника ТОВ "Моноліттрансбуд" від 30.07.2019 Русина Ю.Ю. та його заяви від 30.07.2019 державний реєстратор Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Демешко В.В. 31.07.2019 вніс зміни до відомостей про юридичну особу - зміни складу або інформації про засновників, реєстраційний запис № 20082299, а саме були внесені відомості про учасника ТОВ "Моноліттрансбуд" компанію "Абят Дженерал Трейдінг Фзе", розмір внеску до статутного капіталу - 29000 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/11768/19 (910/1485/20) повернуто без розгляду заяву про зміну предмета та підстав позову від 25.01.2023; повернуто без розгляду заяву про зміну предмета позову від 06.02.2023; позовну заяву задоволено; визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Моноліттрансбуд", оформлене протоколом №1 від 15.03.2018, про згоду на укладання правочину; скасовано державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із зміною в установчих документах ТОВ "Моноліттрансбуд", реєстраційний запис №0082299, вчиненої 31.07.2019 державним реєстратором Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/11768/19 (910/1485/20) скасовано в частині задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із зміною в установчих документах ТОВ "Моноліттрансбуд", реєстраційний запис № 0082299, вчинена 31.07.2019 державним реєстратором Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (пункт 5 резолютивної частини рішення) та в частині розподілу судових витрат (пункт 6 резолютивної частини рішення). Прийнято в цій частині нове рішення. Закрито провадження у справі в частині позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд" про скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із зміною в установчих документах ТОВ "Моноліттрансбуд", реєстраційний запис № 0082299, вчинена 31.07.2019 державним реєстратором Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд" на користь ОСОБА_1 2102 грн. витрат по сплаті судового збору. У решті рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі № 910/11768/19(910/1485/20) залишено без змін.

Звернувшись із даним позовом до суду, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу майнового комплексу від 15.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І., зареєстровано в реєстрі за № 1452, оскільки сторони договору діяли недобросовісно та не розумно, протиправно позбавлено ТОВ "Моноліттрансбуд" майнового комплексу. При цьому, директор ТОВ "Моноліттрансбуд" діяв із перевищенням повноважень, оскільки рішення про надання згоди на укладання правочину (договору купівлі-продажу майнового комплексу), оформленого протоколом №1 від 15.03.2018, визнано в судовому порядку недійсним.

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 92 Цивільного кодексу України, частини першої статті 89 Господарського кодексу України, пункту 13 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» орган юридичної особи має повноваження щодо представництва юридичної особи (з можливістю їх обмеження відповідно до установчих документів чи закону), створює, змінює припиняє цивільні права та обов`язки юридичної особи, тому підпадає під поняття представництва, наведене у статті 237 Цивільного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17 (провадження № 12-45гс19, пункт 6.18).

Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи. Отже, підписання від імені товариства договору чи іншого правочину без передбаченого статутом попереднього погодження загальними зборами цього товариства або з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на вчинення правочину може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки виконавчий орган діє саме від імені товариства, а не його учасників.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19), оскільки згода загальних зборів товариства на укладення договору є згодою органу управління товариства, який діє від імені товариства. Повноваження органу управління товариства (на надання зазначеної згоди), який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які за загальним правилом діяти від імені товариства не мають права. Укладення виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника.

У статті 16 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина друга статті 4 Господарського процесуального кодексу України містить положення, відповідно до яких юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, належним позивачем у подібних справах є юридична особа, права якої порушено, а не її учасник.

Як правильно зауважив місцевий суд, укладення директором ТОВ "Моноліттрансбуд" оспорюваного договору із перевищення повноважень унаслідок визнання в судовому порядку недійсним рішення про надання згоди на укладання спірного правочину, оформленого протоколом №1 від 15.03.2018, може порушувати права та інтереси цього товариства, а не корпоративні права власника (учасника).

Позивачу як єдиному учаснику ТОВ "Моноліттрансбуд" належить право брати участь у прийнятті рішень щодо розпорядження власністю ТОВ "Моноліттрансбуд" (у тому числі щодо погодження істотних умов правочинів у випадках, визначених статутом) в силу закону і статуту.

Отже, належним позивачем у подібних справах є юридична особа, права якої порушено, а не її учасник. Інакше кажучи - ТОВ «Моноліттрасбуд», а не ОСОБА_1 .

Тому висновок місцевого суду про те, що укладення директором ТОВ «Моноліттрансбуд» оспорюваного договору із перевищення повноважень унаслідок визнання в судовому порядку недійсним рішення про надання згоди на укладання спірного правочину, оформленого протоколом № 1 від 15.03.2018 року, може порушувати права та інтереси цього товариства, а не корпоративні права власника (учасника), яким себе рахує ОСОБА_1 є правильним.

Інтереси товариства та інтереси єдиного чи мажоритарного учасника не можна ототожнювати, а товариство та такий учасник можуть позиватись один до одного до суду. Чітке відмежування особистості компанії від особистості учасника, в тому числі мажоритарного, є загальновизнаним.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц.

Відтак, враховуючи відсутність порушення спірним договором прав та інтересів безпосередньо ОСОБА_1 , така обставина є самостійною підставою для відмови в позові.

Також колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги у цій справі спрямовані на визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу від 15.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І., зареєстровано в реєстрі за № 1452, за яким відчужено належне ТОВ «Моноліттрансбуд» нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» значний правочин, правочин із заінтересованістю, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки товариства лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення.

За змістом зазначених положень якщо правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, не був схвалений особою (зокрема, юридичною особою в особі органу, уповноваженого надавати згоду на вчинення правочину), то такий правочин не створює, не змінює і не припиняє цивільні права та обов`язки особи в силу закону. Натомість у разі наступного схвалення такого правочину він вважається укладеним з моменту його вчинення.

Якщо позивач прагне набути або відновити втрачене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності (принцип реєстраційного підтвердження володіння, сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18, пункти 43, 89) та інші), то застосовуються способи захисту прав, які приводять до набуття позивачем володіння нерухомим майном, наприклад, віндикаційний позов (стаття 387 Цивільного кодексу України); позов про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України), зокрема позов про витребування нерухомої речі у продавця, який відмовився передати річ (частина друга статті 665, частина перша статті 620 Цивільного кодексу України); позов про повернення нерухомої речі, переданої на виконання недійсного правочину, тобто нікчемного або визнаного судом недійсним оспорюваного правочину (абзац другий частини першої статті 216, частина перша, пункт 1 частини третьої статті 1212, частина перша статті 1213 Цивільного кодексу України); позов про повернення нерухомої речі, переданої на виконання неукладеного правочину, чи в інших випадках набуття нерухомого майна без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (частина перша статті 1212, частина перша статті 1213 Цивільного кодексу України).

Зазначені способи захисту прав опосередковуються вимогами про витребування (повернення, стягнення) нерухомого майна. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном введення його у володіння полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункти 95-98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 146) та інших.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц звертала увагу, що якщо на виконання спірного правочину товариством сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 Цивільного кодексу України). Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 ГПК України (частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Аналогічні висновки сформульовано в пунктах 5.5- 5.8, 5.12, 5.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.

Таким чином, пред`явлення ОСОБА_1 у межах даного позову вимоги лише про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна явно не призведе до ефективного захисту порушеного права позивача, яке на його думку полягало за наведеними в позові обставинами в протиправному позбавленні ТОВ «Моноліттрансбуд» нерухомого майна.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язан за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 5 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома іншими способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні способи захисту не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Тож у кожному конкретному спорі суд насамперед повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею 13 ЦК України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь-якою особою.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17).

Відтак, обрання ОСОБА_1 неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 року у справі №909/89/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 року у справі №909/89/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу №909/89/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

У зв`язку з регулярними та тривалими стабілізаційними відключеннями світла за адресою Північного апеляційного господарського суду повний текст складено 15.07.2024.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді О.М. Остапенко

Б.В. Отрюх