ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"15" липня 2024 р.Справа № 916/1507/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О.А., за участю секретаря судового засідання Човган І.І., розглянувши матеріали подання Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.03.2024 (вх. №3-197/24) про визначення частки майна боржника в нерухомому майні:

Суб`єкт звернення: Перший відділ державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, 55213, Миколаївська обл., Первомайський р-н, м. Первомайськ, пров. Капон Бебюш, буд.16)

Боржник за виконавчим документом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 )

Стягувач за виконавчим документом: Приватне підприємство „Сюіта 2006 (65058, м. Одеса, вл. Армійська, буд 18, офіс 417; )

Заінтересована особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 )

у справі №916/1507/21

за заявою кредитора: Товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Фінвест Груп

до боржника: Приватного підприємства „Сюіта 2006 (65058, м. Одеса, вл. Армійська, буд 18, офіс 417; )

про визнання банкрутом

за участю представників:

від Першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса): не з`явився

від ОСОБА_1 : ОСОБА_1 , ОСОБА_3

від ПП „Сюіта 2006: не з`явився

від ОСОБА_2 : ОСОБА_4

від ТОВ „Факторингова компанія „Фінвест Груп: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

31.05.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Фінвест Груп звернулось до суду із заявою до приватного підприємства „Сюіта 2006 про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.06.2021 відкрито провадження у справі № 916/1507/21 про банкрутство приватного підприємства „Сюіта 2006, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Дашка І. В. (суддя Лепеха Г. А.).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.07.2021 року визнано вимоги кредиторів приватного підприємства „Сюіта 2006 (65058, м. Одеса, вл. Армійська, буд 18, офіс 417; ), а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Фінвест Груп (49033, м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, 208Б, офіс 9; ) з вимогами до боржника в сумі 5 097 231,81 грн.

Постановою Господарського суду Одеської області від 19.08.2021 року визнано банкрутом приватне підприємство „Сюіта 2006 (65058, м. Одеса, вл. Армійська, буд 18, офіс 417; ), відкрито строком на дванадцять місяців ліквідаційну процедуру приватного підприємства „Сюіта 2006, передбачену Розділом IV Кодексу України з процедур банкрутства, призначено ліквідатором приватного підприємства „Сюіта 2006 арбітражного керуючого Дашка Ігоря Валерійовича (свідоцтво № 1878 від 26.12.2018р.).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 року продовжено строк ліквідаційної процедури приватного підприємства „Сюіта 2006 (65058, м. Одеса, вл. Армійська, буд 18, офіс 417; ) та повноважень ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Дашка І. В. (свідоцтво № 1878 від 26.12.2018) до 16.08.2023 р.

Крім того, 16.02.2023 року Ухвалою Господарського суду Одеської області задоволено заяву ліквідатора (вх. № 3-52/22) про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП "Сюіта 2006" на ОСОБА_1 та ТОВ "Екоюг", стягнення з них солідарно 5 097 231,81 грн., а саме суд ухвалив:

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ід. номер НОМЕР_1 ), Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕКОЮГ (, вул. Генерала Петрова, 23/2, кв. 1, м. Одеса, 65078) на користь Приватного підприємства "Сюіта 2006" (, вул. Армійська, 18, офіс 417, м. Одеса, 65058) 5 097 231 (п`ять мільйонів дев`яносто сім тисяч двісті тридцять один) грн. 81 коп.

17.02.2023 року суд видав відповідні накази.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суд від 10.05.2023 року ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 у справі №916/1507/21 в частині задоволення заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП Сюіта 2006 на ОСОБА_1 та стягнення з неї

5 097 231,81 грн. залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

10.08.2023 року Постановою Верховного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.05.2023 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 у справі №916/1507/21 залишено без змін.

16.01.2024 року на підставі Розпорядження № 24 в.о. керівника апарату суду призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №916/1507/21.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 916/1507/21 передано до розгляду судді Найфлейшу В.Д.

22.01.2024 року суддя Господарського суду Одеської області Найфлейш В.Д. прийняв справу № 916/1507/21 до свого провадження.

20.03.2024 до Господарського суду Одеської області надійшло подання (вх. №3-197/24) Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визначення частки майна боржника в нерухомому майні.

02.04.2024 року Ухвалою Господарського суду Одеської області у складі судді Найфлейша В. Д. подання Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.03.2024 (вх. №3-197/24) про визначення частки майна боржника в нерухомому майні задоволено частково, а саме:

- визначено частку майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у нерухомому майні, яким вона володіє разом з іншою особою - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в розмірі 1/2 частини на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер нерухомого майна 04);

- визначити частку майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у нерухомому майні, яким вона володіє разом з іншою особою - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в розмірі 1/2 частини на двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер нерухомого майна 04);

- в решті подання в частині визнання права власності відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суд від 13.06.2024 року по справі № 916/1507/21 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.04.2024 у справі №916/1507/21 скасовано, Подання Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.03.2024 (вх. №3-197/24) про визначення частки майна боржника в нерухомому майні направлено для подальшого розгляду в рамках позовного провадження до Господарського суду Одеської області.

03.07.2024 року суддя Господарського суду Одеської області Найфлейш В. Д. заявив самовідвід від розгляду справи №916/1507/21.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 916/1507/21 передано до розгляду судді Демешину О. А.

04.07.2024 року суд призначив розгляд подання Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.03.2024 (вх. №3-197/24) про визначення частки майна боржника в нерухомому майні в судове засіданні на "15" липня 2024 р. о 12:00 год., про що повідомив учасників справи.

10.07.2024 року суд отримав клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі № 916/1507/21 щодо розгляду подання головного державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби у Первромайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) про визначення частки майна в майні, яким боржник володіє спільно з іншими особами до вирішення справи та набрання законної сили судового рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області в справі № 484/3753/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про що постановити ухвалу.

Клопотання мотивовано тим, що провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває розгляд справи № 484/3753/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В рамках даної справи ОСОБА_2 подано зустрічний позов про визнання права особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_7 . Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.06.2024 року в справі № 484/3753/23, який прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Тобто, у вищевказаній справі, що розглядається Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області - існує спір про право.

11.07.2024 року суд отримав від ОСОБА_1 відзив (позицію) щодо подання 32010/12 від 12.03.2024 головного державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби у Первромайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) Мороз Ольгою, згідно якого ОСОБА_1 просить суд залишити позовну заяву (подання) без руху та надати час для усунення недоліків.

Позиція обґрунтована тим, що у даному випадку, подана позовна заява не відповідає вимогам пункту 1, 2 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, (відсутня сплата судового збору та докази направлення іншим учасникам справи заяви з додатками) у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху з посиланням на положення статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

12.07.2024 року суд отримав від ОСОБА_2 низьку заяв в межах розгляду подання, якими просить суд:

- встановити строки для вчинення процесуальних дій, а саме подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення на протязі п`ятнадцяти днів для кожного документу у відповідності до норм Господарського процесуального кодексу України (вх. № 26718/24);

- відмовити у задоволенні подання (позовної заяви) головного державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визначення частки майна в майні, яким боржник володіє спільно з іншими особами (вх. №26757/24);

- прийняти ухвалу суду, котрою явку ОСОБА_5 Головного державного виконавця Першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиція (м. Одеса), що знаходиться за адресою: 55213, Миколаївська область, м. Первомайськ, пров. БебюшКапон, будинок 16, тел: визнати обов`язковою в справі № 916/1507/21 щодо розгляду подання (вх. № 26778/24);

- прийняти ухвалу суду, котрою залишити без руху подання ОСОБА_5 Головного державного виконавця Першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиція (м. Одеса) для усунення недоліків (вх. № 26781/24).

Розглянувши матеріали подання та заслухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, суд дійшов таких висновків:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.02.2023р. задоволено заяву ліквідатора (вх. № 3-52/22) про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП "Сюіта 2006" на ОСОБА_1 та ТОВ "Екоюг", стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ТОВ "Екоюг" на користь приватного підприємства "Сюіта 2006" 5 097 231 грн. 81 коп.

17.02.2023р. господарським судом на виконання Ухвали Господарського суду Одеської області від 16.02.2023 р. по справі № 916/1507/21 видано накази.

На виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 71257042 з примусового виконання наказу Господарського суд Одеської області, виданого 17.02.2023 року в рамках справи № 916/1507/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП Сюіта 2006 боргу в сумі 5 097 231,81 грн.

Під час виконання наказу виконавцем встановлено, що згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано нежитлове приміщення загальною площею 14,7 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , яке описано та передано на реалізацію за стартовою ціною 109 300 грн. Вартість зазначеного майна не покриває суми зобов`язань згідно виконавчого документа, разом з тим, іншого майна, належного боржнику на праві приватної власності не виявлено.

У поданні Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначено, що 06 червня 1992 року між боржником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

Виконавцем встановлено, що за період перебування у шлюбі подружжям було набуто нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 10.09.2008 року; двокімнатна квартира АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі продажу квартири 06.11.2006 року.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із частиною першою статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 6 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження врегульовано, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Ч. 1 ст. 338 ГПК України передбачено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Статтею 335 ГПК України встановлено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

З наведеного суд робить висновок про те, що розгляд подання приватного виконавця, якщо він здійснюється в порядку статті 335 Господарського процесуального кодексу України, належить до повноважень суду господарської юрисдикції та вирішується господарським судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як було зазначено, виконавцем встановлено, що за період перебування у шлюбі подружжям було набуто нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 10.09.2008 року; двокімнатна квартира АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі продажу квартири 06.11.2006 року.

На день звернення до суду з поданням, наведене вище нерухоме майно зареєстроване за чоловіком боржника - ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні питання про визначення частки в спільній сумісній власності слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За загальним підходом, закріпленим у статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звідси стаття 60 Сімейного кодексу України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд зазначає, що право на справедливий суд встановлено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до пункту 1 цієї статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зміст права на справедливий розгляд справи висвітлюється в практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні у справі Руіз-Матеос проти Іспанії (Ruiz-Mateos v. Spain, заява № 12952/87, від 23 червня 1993 року, п. 63) ЄСПЛ зазначив, що принцип рівності сторін (рівних процесуальних можливостей) є одним з проявів справедливого розгляду, який включає фундаментальне право на змагальність розгляду. Зокрема, кожна сторона вправі знати про доводи та докази, представлені іншою стороною, та мати дієву можливість коментувати їх.

У рішенні у справі Вержбицький проти Польщі (Wierzbicki v. Poland, заява № 24541/94, від 18 червня 2002, п. 39) ЄСПЛ, посилаючись на рішення у справі Домбо Бехер проти Нідерландів (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands, заява № 14448/88, п. 33), наголосив, що стосовно судового процесу, який стосується протилежних приватних інтересів, принцип рівності сторін передбачає, що кожній стороні забезпечується достатня можливість представити свою позицію - включаючи докази - з дотриманням вимог, які не ставлять сторону в невигідне становище по відношенню до опонента.

Наведена практика ЄСПЛ свідчить, що за наявності спору про право цивільне держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів.

На досягнення цієї мети спрямовані правила Господарського процесуального кодексу України, що регламентують позовне провадження.

Зокрема, відповідач може подати відзив із запереченнями проти позову. Відповідно до частини восьмої статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Позивач вправі подати відповідь на відзив. Відповідно до частини четвертої статті 166 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. У відповідь відповідач може подати заперечення. Відповідно до частини четвертої статті 167 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. Третя особа вправі подати пояснення щодо позову. Відповідно до частини четвертої статті 168 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідно до частин першої, другої статті 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку; суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Натомість відповідно до статті 335 Господарського процесуального кодексу України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця; суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб; неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Таким чином, розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 ГПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Отже, стаття 335 ГПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.

Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.

Зазначена правова позиція викладена Велика Палата Верховного Суду у постанові №2-591/11 від 08.06.2022.

Повноваження виконавця на звернення з позовною заявою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина третя статті 4, частина третя статті 41 ГПК України), в тому числі за позовом про визнання недійсним правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна (оспорення фраудаторного правочину).

Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Після відкриття провадження за позовною заявою виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник набуває статусу позивача.

Таким чином, необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).

У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (див mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74).

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20) зазначила, що виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний; водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові №2-591/11 від 08.06.2022 зробила висновок, що в разі, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору.

Так, суд окремо звертає увагу, що за прямою вказівкою ст. 335 ГПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Так, Перший відділ державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у поданні, що розглядається судом просить:

- визначити частку майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у нерухомому майні, яким вона володіє разом з іншою особою - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в розмірі 1/2 частини на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер нерухомого майна 04);

- визначити частку майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у нерухомому майні, яким вона володіє разом з іншою особою - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в розмірі 1/2 частини на двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер нерухомого майна 04);

Проте, як встановлено судом, з відповіді № 683069 та № 683064 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказані квартири належать на праві власності з часткою « 1» ОСОБА_2 , відомостей про інших співвласників відсутні.

Наразі, в проваджені Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області знаходиться справа № 484/3753/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Провадження у даній справі було відкрито в 2023 році. В свою чергу ОСОБА_2 було подано зустрічний позов про визначення майна особистою приватною власністю.

Отже, станом на теперішній час, існує спір про право, зокрема щодо того чи володіє ОСОБА_1 на праві спільної власності з ОСОБА_2 нерухомим майном - двокімнатною квартирою АДРЕСА_5 та двокімнатною квартирою АДРЕСА_6 .

В даному випадку, суд звертається до правової позиції, яка відображена у Постанові Великої палати № 2-591/11 від 08.06.2022 року, а саме:

« 67. У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

68. Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (див mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74).

69. При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності (як у справі, що переглядається), свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження. Тому заява про визначення частки майна боржника у спільному майні за наявності спору, подана до суду виконавцем, незалежно від її назви (позовна заява, подання) за своєю суттю є саме позовною заявою. Особа, яка є стверджуваним співвласником майна боржника у такому спорі, є стороною у спорі, якій має бути забезпечена можливість користуватися всіма правами, якими наділений відповідач відповідно до закону. Лише в цьому разі буде забезпечене право такої особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

75. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду про те, що поняття «спір про право», наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні. Натомість розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК України наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК України, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. Такий висновок узгоджується з висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18) про залишення позову без розгляду.»

Матеріали справи не містять доказів існування у ОСОБА_1 права спільної власності з іншою особою ( ОСОБА_2 ) на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 та на двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 .

Навпаки, існує спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ вказаного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання цього майна особистою приватною власністю.

Тобто, по первісному позову існує спір за наслідками вирішення якого право спільної сумісної власності на майно може бути змінено на право спільної часткової власності, а саме визначені частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вищевказаному нерухомому майні.

Предметом подання (позовної заяви) Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.03.2024 (вх. №3-197/24) - є визначення частки майна боржника ( ОСОБА_1 ) у вищевказаному нерухомому майні.

Таким чином, слід зазначити, в у провадженні іншого суді існує справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для залишення подання (позову) без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.226 ГПК України.

Між тим, у зустрічному позові по вищевказаній справі 484/3753/23, - взагалі оспорюється право ОСОБА_1 на спільну сумісну власність на це майно, тобто на майно, про визначення частки в якому за ОСОБА_1 . Перший відділ ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся з Поданням (позовом) до Господарського суду Одеської області у справі №916/1507/21 про банкрутство ПП «СЮІТА 2006».

Тобто, на цей час відсутній предмет спільної сумісної власності на нерухоме майно про визначенні частки в якому заявлено у вищевказаному Поданні (позовній заяві) і, відповідно, за наявності спору про визначення належності, зазначених вище квартир до майна, що є спільною сумісною власністю відсутній предмет розгляду Подання (позову).

Пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Тому, за відсутністю предмета розгляду провадження щодо розгляду Подання Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.03.2024 (вх. №3-197/24) про визначення частки майна боржника в нерухомому майні слід саме закрити, а не залишити подання (позов) без розгляду з підстав того, що існує спір між тими ж сторонами, з того ж предмету і з тих же підстав, що розглядається іншим судом, оскільки саме за наслідками вирішення вказаного спору, нерухоме майно буде або поділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і остання набуде право спільної часткової власності та необхідність у визначенні за нею такої частки в межах цієї справи про банкрутство відпаде, або право приватної власності на це майно буде визнано одноособово за ОСОБА_2 , що вже не буде підставою для звернення з поданням (позовом) про визначення частки ОСОБА_1 у майні, яке належить на праві власності іншій особі ( ОСОБА_2 .

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі № 916/1507/21 щодо розгляду подання, оскільки за прямою вказівкою ст. 335 ГПК України єдиною підставою для звернення із таким поданням є наявність майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, тобто ще до такого подання.

Також, суд не вбачає підстав для залишення позовної заяви (подання) без руху, оскільки станом на теперішній час, не існує матеріально правових підстав для звернення із таким поданням в порядку ст. 335 ГПК України. Відповідні підстави можуть з`явитись, зокрема, за наслідками розгляду Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області справи №484/3753/23.

Керуючись п.п.2 ч.1 ст.231, ст.234, 235, 335

Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження з розгляду подання Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.03.2024 (вх. №3-197/24) про визначення частки майна боржника в нерухомому майні у справі №916/1507/21 за заявою кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Фінвест Груп до боржника - Приватного підприємства „Сюіта 2006 про визнання банкрутом - з а к р и т и.

Ухвала набрала законної сили 15.07.2024р.

та може бути оскаржена в порядку ст.ст.253-259 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 17.07.2024р.

Суддя О.А. Демешин