РІШЕННЯ

м. Київ

09.07.2024Справа № 910/3772/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчук І.Д. за участю секретаря судового засідання Бевза А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №910/3772/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю ЕМ АЙ», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання трудових відносин припиненими, за участю представника позивача Малишева Д.Є.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

1. СУТЬ СПОРУ.

1.1. Позивач просить визнати припиненими трудові відносини з ТОВ «Ю ЕМ АЙ» з 27.09.2021 у зв`язку зі звільненням позивача із займаної посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

1.2. Відповідач заперечень проти позову не надав.

2. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

2.1. Рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю ЕМ АЙ» від 05 липня 2010 року (протокол №1):

- створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Ю ЕМ АЙ»;

- затверджено статут (складений капітал) товариства у розмірі 942 грн, що складає 119 доларів відповідно до курсу НБУ 7, 91 грн за 1 долар; частка учасника ОСОБА_2 становить 119 доларів США, що становить 942, 00 грн, що відповідає 100, 00 % статутного (складеного) капіталу та формується майновим внеском;

- затверджено місцезнаходження підприємства: 01032, м Київ, вул. Жиляньска, 107;

- затверджено статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю ЕМ АЙ»;

- на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю ЕМ АЙ» з правом першого підпису призначено ОСОБА_1 ;

- призначено директора ОСОБА_1 з прийняття майна як внеску до статутного (складеного) капіталу товариства.

2.2. З відомостей Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що в реєстрі задокументовано відомості про те що ОСОБА_1 є керівником відповідача. Засновником відповідача є ОСОБА_2

2.3. 11.09.2021 позивач подав заяву учаснику ТОВ «Ю ЕМ АЙ» ОСОБА_2 про звільнення його з посади директора Товариства за власним бажанням з 27 вересня 2021 року, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України.

2.4. Одночасно 11.09.2021 позивачем було направлено лист єдиному засновнику (учаснику) Товариства ОСОБА_2 , яким повідомлялося про подачу заяви про звільнення з посади директора та повідомлення про необхідність проведення загальних зборів єдиного учасника, з включенням до порядку денного питання про звільнення директора Товариства.

2.5. 16.10.2021 у день проведення загальних зборів єдиного учасника був складений акт про те, що Загальні збори (єдиного учасника) ТОВ «Ю ЕМ АЙ» не відбулись.

2.6. Як стверджує позивач, учасник товариства ОСОБА_2 не цікавиться діяльністю товариства та не виходить на зв`язок, найманих працівників немає. Через збройну агресію російської федерації та вищенаведені обставини, позивач втратив будь-яку зацікавленість у перебуванні на посаді директора.

2.7. За змістом положень ст. 38 Кодексу законів України про працю, статей 30, 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», статей 58, 60, 62 Закону України «Про господарські товариства», права директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр.

2.8. Відповідно до п. 12.2. Статуту відповідача до органів управління товариством відносяться органи, які здійснюють безпосереднє або делеговане керівництво діяльністю товариства, а також органи, які забезпечують контроль за діяльністю делегованих управлінських органів, а саме: вищим органом товариства є загальні збори учасників (п. 12.2.1.), виконавчим органом товариства є директор товариства (п. 12.2.2.), контролюючим органом товариства є ревізійна комісія товариства (п. 12.2.3.).

2.9. Пунктом 12.4. Статуту передбачено, що виключною компетенцією загальних зборів обрання та відкликання членів виконавчого органу та ревізійної комісії товариства.

2.10. Однак, за твердженнями позивача, ні відповідач, ні його засновник (учасник) - не вчинили будь-яких дій щодо розгляду заяви. При цьому, заробітна плата позивачеві не нараховується і не виплачується, найманих працівників на підприємстві не має, жодної господарської діяльності воно не здійснює. Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що таке звільненнявідбувається за рішенням загальних зборів учасників Товариства відповідно до статуту ТОВ «Ю ЕМ АЙ» (розділ 12. п. 12.4.1. ). Всупереч даним нормам права Товариство жодних заперечень щодо звільнення позивача не висловило та допустило протиправну бездіяльність, оскільки не вчинило юридично значимих дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з посади директора товариства та оформлення припинення трудових відносин, що свідчить про порушення вимог трудового законодавства і обмеження трудових прав позивача щодо можливості вільно обирати працю, як це передбачено статтею 43 Конституції України.

2.11. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання трудових правовідносин припиненими з 27.09.2021 у зв`язку із звільненням з посади директора товариства за власним бажанням в порядку частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ПОЗИВАЧА.

3.1. Предметом даного позову є визнання припиненими трудових відносин з 27.09.2021 у зв`язку зі звільненням позивача із займаної посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

3.2. Юридичними підставами позову є статті 29, 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», статті 98, 99 ЦК України, стаття 38 КЗпП України, статті 9, 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

3.3. Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача щодо звільнення позивача із займаної посади директора за власним бажанням.

3.4. 24.05.2024 до суду від позивача надійшла заява про розгляд засідання 30.05.2024 без участі позивача та його представника.

3.5.27.06.2024 до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо забезпечення явки представника відповідача в яких позивач повідомив про те, що товариство з самого початку реєстрації та призначення директора ОСОБА_1 не здійснювало господарської діяльності тому будь які кошти відсутні. Представника щодо представництва у господарському суді по справі №910/3772/24 не маємо можливості направити бо відсутні будь які кошти для оплати правової допомоги. Товариство щодо позову не заперечує.

4. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА.

4.1. Відповідач заперечень проти позову не надав.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ.

5.1. Третя особа - Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація письмових пояснень третьої особи не надала.

5.2. 12.04.2024 до суду від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника адміністрації.

6. ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

6.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 07.05.2024. Залучено до участі у справі якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію.

6.2. Підготовче засідання 07.05.2024 відкладено на 30.05.2024.

6.3. У підготовче засідання 30.05.2024 представники учасники справи не з`явились. Так, в підготовчому засіданні 30.05.2024 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.06.2024.

6.4. Судове засідання 13.06.2024 відкладено на 09.07.2024.

6.5. В судовому засіданні 09.07.2024, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено представників учасників справи, коли буде складено повне рішення.

6.6. Крім того, суд звертає увагу про належне повідомлення відповідача про дату, місце та час розгляду справи, зокрема, про всі підготовчі та судові засідання у справі шляхом направлення всіх викликів та повідомлень на останню відому суду адресу відповідача. При цьому, суд зауважує, що відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

6.1. З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- Чи є підстави для визнання трудових відносин припиненими?

6.2. У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно позивач має довести наявність обставин, що дають позитивну відповідь на перше ключове питання, а відповідач навпаки.

7. ВИСНОВОК СУДУ ПРО НАЯВНІСТЬ ПІДСТАВ ДЛЯ ВИЗНАННЯ ТРУДОВИХ ВІДНОСИН МІЖ ПОЗИВАЧЕМ ТА ВІДПОВІДАЧЕМ ПРИПИНЕНИМИ.

7.1. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

7.2. Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

7.3. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

7.4. Так, відповідно до ст. ст. 2, 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) право громадян України на працю, серед іншого, включає право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України вільний вибір виду діяльності. Згідно зі ст. ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

7.5. Частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

7.6. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України).

7.7. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

7.8. Однією з підстав припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи працівника (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

7.9. Статтею 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

7.10. Згідно з ч. 3 ст. 80 Господарського кодексу України Товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

7.11. Порядок створення та порядок діяльності окремих видів господарських товариств регулюються законом (ч. 1 ст. 79 Господарського кодексу України).

7.12. Частиною 1 статті 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що загальні збори учасників є вищим органом товариства.

7.13. Відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства.

7.14. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.

7.15. З огляду на викладене, позивач як директор Товариства не має самостійних повноважень щодо вирішення питання про своє звільнення з посади директора.

7.16. Отже, нез`явлення учасників (засновників) відповідача на Загальні збори унеможливлює вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з посади директора цього Товариства. Таким чином, у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, окрім звернення до суду.

7.17. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

7.18. Процедура звільнення з ініціативи працівника визначена ст. 38 КЗпП України, ст. ст. 30, 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», відповідно до яких праву директора на звільнення кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення.

7.19. Відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом із тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18.

7.20. Згідно з положеннями зазначеними в ч.ч. 1-5 ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників. Виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін.

7.21. У постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 911/719/21 викладено висновок, що передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи директора передбачає попередження ним про це власника або уповноваженого органу письмово за два тижні та ініціювання скликання загальних зборів учасників. У випадку вчинення директором відповідних дій, на учасників товариства покладено обов`язок розглянути заяву директора про звільнення та прийняти відповідне рішення про таке звільнення. При цьому на особу, яка ініціює питання проведення загальних зборів, покладено обов`язок належного повідомлення інших учасників товариства про скликання зборів у порядку, встановленому чинним законодавством та статутом підприємства.

7.22. Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) Товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган Товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.

7.23. Судом встановлено, що позивачем належним чином та у встановлені законодавством строки повідомлено учасників (засновника) відповідача, про скликання позачергових Загальних зборів Товариства, а отже дотримано порядок скликання загальних зборів учасників Товариства та належним чином повідомлено про мету (порядок денний) таких зборів.

7.24. Враховуючи викладене та докази надані позивачем в підтвердження повідомлення учасників Товариства про скликання позачергових Загальних зборів, суд приходить до висновку, що позивачем вжито всіх залежних від нього дій задля припинення трудових відносин з відповідачем в порядку, визначеному чинним законодавством.

7.25. Як встановлено судом, скликані позивачем на 16.10.2021 о 13 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 107, позачергові Загальні збори учасників відповідача не відбулися, а тому питання звільнення позивача не вирішено, що відповідно є прямим порушенням гарантованого йому Конституцією України права на працю та на припинення трудових відносин.

7.26. Відповідачем доказів, що б спростовували викладені вище обставини до суду не подано.

7.27. У даному випадку положення закону щодо письмового попередження учасників (засновників) про бажання звільнитися за власним бажанням з боку засновників фактично нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника (директора) чинне законодавство не передбачає, у той час як ст. 43 Конституції України використання примусової праці забороняється.

7.28. Водночас, у випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18.

7.29. Суд вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника або члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та надавала правові висновки про те, що такий спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.

7.30. Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.11.2018 у справі № 562/304/17, від 30.01.2019 у справі №145/1885/1-ц, від 10.04.2019 у справі №510/456/17, від 10.09.2019 у справі № 921/36/18, а також у постанові від 14.06.2023 у справі № 448/362/22.

7.31. Суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права як визнання з 27.09.2021 припиненими трудових відносин є правомірним, оскільки позивачем вичерпано процедурні можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин.

7.32. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання з 27.09.2021 припиненими трудових відносин з відповідачем на підставі ст. 38 КЗпП України, є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

7.33. Крім того, в Постанові від 06.09.2023 по справі № 127/27466/20, зазначено, що колегія суддів погоджується з тим, що за відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника з метою захисту своїх прав він може звернутися до суду, однак вважає, що належним та ефективним способом захисту його прав та законних інтересів у такому випадку буде не вимога про визнання трудових відносин припиненими (визначення юридичного факту), про що йдеться у постановах КЦС ВС від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 та від 17.03.2021 у справі № 761/40378/18, а вимога припинити такі трудові відносини за рішенням суду, які (трудові відносини) будуть припинені саме з дати набрання судовим рішенням законної сили, адже констатація ретроспективно припинення трудових відносин певною датою у минулому, зокрема через два тижні після написання / подання заяви про звільнення, як у цій справі, по суті зводиться до встановлення факту припинення цих правовідносин з відповідної дати без прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення.

7.34. На переконання колегії суддів, підхід, коли суд констатує відсутність рішення загальних зборів про звільнення з посади керівника (виконавчого органу), втім установлює факт припинення трудових відносин на дату закінчення двотижневого строку, наданого на завчасне повідомлення про звільнення, не свідчить про існування між сторонами юридичного спору з можливістю захистити трудові права, які при такому підході не є порушеними.

7.35. Створення (обрання) виконавчого органу товариства відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (частина перша статті 99 ЦК України, пункт 7 частини другої статті 30 Закону № 2275-VIII) або в окремих випадках - наглядової ради товариства (частина друга статті 38 Закону № 2275-VIII). Це рішення породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління.

7.36. Ці корпоративні відносини також є підставою для виникнення відносин представництва товариства перед третіми особами, а також трудових відносин, що регулюються законодавством про працю, та виникають у зв`язку з укладенням в установленому порядку (частина дванадцята статті 39 Закону № 2275-VIII) з одноосібним виконавчим органом (членом колегіального виконавчого органу) трудового договору (контракту).

7.37. Водночас саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою.

7.38. Водночас в обох випадках - коли особу обрано до складу виконавчого органу (між товариством та особою встановлені відносини управління товариством) та укладено трудовий договір (встановлені трудові відносини) і коли існують тільки відносини з управління товариством без укладення трудового договору - саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою.

7.39. При цьому Велика Палата Верховного Суду враховує, що позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та / або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.

7.40. Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

7.41. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

7.42. Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

7.43. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

7.44. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

8. СУДОВІ ВИТРАТИ.

8.1. Частиною четвертою статті 129 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 028, 00 грн покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати трудові правовідносини між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю ЕМ АЙ» (код 37201380, м. Київ, вул. Жилянська, 107, 01032) припиненими у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 із займаної посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України із внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань з дня набрання законної сили судовим рішенням.

3. Уповноважити позивача ОСОБА_1 подати дане рішення державному реєстратору Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (ідентифікаційний код: 37405111; 01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 24) для внесення запису про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю ЕМ АЙ» (код 37201380, м. Київ, вул. Жилянська, 107, 01032).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю ЕМ АЙ» (код 37201380, м. Київ, вул. Жилянська, 107, 01032) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 3 028, 00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.07.2024.

Суддя Ігор Курдельчук