ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2024 р. Справа№ 911/3830/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Вовка І.В.

суддів: Сибіги О.М.

Палія В.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представника позивача - адвоката Бачинської А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лионбуд"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.02.2024

(про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову)

у справі № 911/3830/23 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лионбуд",

до Latinwest Ltd.(юридична особа зареєстрована згідно законодавства Латвії, адреса: Udens str. 12-76, Riga, LV-1007 Latvia, ел.адреса: ),

про розірвання договору та стягнення 56 599,81 євро, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Лионбуд" (ТОВ "Лионбуд") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Latinwest Ltd. про розірвання договору № 20.09 від 20.09.2021, укладеного між сторонами, та про стягнення 45 038,00 євро попередньої оплати, 2 554,21 євро 3 % річних та 9 007,60 євро пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору № 20.09 від 20.09.2021 позивач виконав свої зобов`язання та перерахував відповідачу 70 000 євро попередньої оплати за товар, а відповідач в порушення умов цього договору прострочив поставку товару, при цьому не вказує причин, тому позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

У лютому 2024 позивач подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти юридичної особи, зареєстрованої згідно законодавства Латвії - Latinwest Ltd (VAT №L6), що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських установах або інших фінансово-кредитних установах та майно, належне юридичній особі, зареєстрованій згідно законодавства Латвії - Latinwest Ltd (VAT №L6) в межах суми позову 56 599,81 грн.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що наявні всі підстави вважати, що в межах даної справи є обставини, які суттєво ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду внаслідок зменшення або зникнення коштів відповідача, зокрема, позивач зазначив, що:

- термін прострочення виконання зобов`язання становить більше двох років, а згідно долученої до матеріалів справи переписки відповідач не заперечує проти наявності та розміру заборгованості, при цьому не посилається на будь-які поважні причини невиконання своїх зобов`язань щодо оплати товару;

- відповідач свідомо ухиляється від виконання взятих на себе грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором і така бездіяльність та протиправна поведінка негативно впливає на фінансовий стан позивача з огляду на значну суму простроченої заборгованості;

- системна поведінка відповідача щодо ухилення від виконання своїх зобов`язань протягом двох років свідчить про те, що відповідач не має наміру погашати заборгованість перед позивачем, що може призвести до виникнення безнадійної заборгованості та банкрутства позивача;

- відповідач є резидентом Латвії, що зумовлює необхідність його особливого повідомлення про судовий розгляд та тягне за собою збільшення строків розгляду справи, протягом якого інтереси позивача залишаються незахищеними.

Разом з тим, позивач послався, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів у відповідача є можливість у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. При цьому позивач вказує про можливість вжиття заходів шляхом одночасного накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача в межах суми позову.

Позивач посилається, що такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.02.2024 у справі № 911/3830/23 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Лионбуд" про забезпечення позову.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову виходив, з необґрунтованість доводів позивача стосовно обставин утруднення виконання рішення суду та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ "Лионбуд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 20.02.2024 року у даній справі скасувати. Задовольнити заяву позивача про забезпечення позову та накласти арешт на грошові кошти ЮРИДИЧНОЇ ОСОБИ ЗАРЕЄСТРОВАНОЇ ЗГІДНО ЗАКОНОДАВСТВА ЛАТВІЇ LATINWEST LTD (VAT № LV6), що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах та майно, належне ЮРИДИЧНІЙ ОСОБІ ЗАРЕЄСТРОВАНІЙ ЗГІДНО ЗАКОНОДАВСТВА ЛАТВІЇ LATINWEST LTD (VAT № LV6) в межах суми позову - 56 599,81 EUR.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення вимог процесуального права, а саме ст. ст. 2, 136, 137 ГПК України.

Також, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те,що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені заяви про забезпечення позову, оскільки на думку скаржника суд першої інстанції не врахував характеру правовідносин, що склалися між сторонами, майнового характеру позовних вимог, факту ухилення відповідача від виконання зобов`язань за спірним договором та існування заборгованості по сумам попередньої оплати, розмір якої не оспорюється відповідачем, протягом тривалого часу, існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок зникнення або зменшення коштів, які наявні у відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.02.2024, матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лионбуд" у судовій справі № 911/3830/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Вовк І.В., судді: Сибіга О.М., Палій В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 витребувано з Господарського суду Київської області копії матеріалів господарської справи № 911/3830/23, що необхідні для розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.02.2024.

27.03.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли копії матеріалів господарської справи № 911/3830/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/3830/23 за апеляційною скаргою ТОВ "Лионбуд" на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.02.2024 та призначено до розгляду на 15 травня 2024 о 10 год. 00 хв.

15.05.2024 судове засідання у справі № 911/3830/23 не відбулось, в зв`язку з перебуванням головуючого судді ВОВКА Івана Володимировича на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 у даній справі розгляд справи № 911/3830/23 за апеляційною скаргою ТОВ "Лионбуд" на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.02.2024 призначено на 03 липня 2024 об 11 год. 40 хв.

Позиції учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Порядок розгляду апеляційної скарги

У судове засідання 03.07.2024 з`явився позивача, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі. Проте, представник відповідача не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений.

Апеляційний господарський суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані позивачем пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, відносини сторін врегульовані договором № 20.09 від 20.09.2021, за умовами якого Latinwest Ltd (постачальник) зобов`язався в порядку та на умовах визначених цим договором поставити ТОВ "Лионбуд" (покупець) обладнання в асортименті відповідно до Специфікації, а останній зобов`язується прийняти цей товар та сплатити його ціну у порядку та на умовах, викладених в договорі.

Предметом даного позову є вимоги позивача-покупця до відповідача - постачальника про розірвання укладеного між ними договору поставки № 20.09 від 20.09.2021 та про стягнення 45 038 євро попередньої оплати, 2 554,21 євро 3 % річних та 9 007,60 євро пені у зв`язку з неналежним та тривалим невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо вчасної та повної поставки обумовленого товару.

Із матеріалів справи вбачається та як встановлено судом, позивач подаючи до господарського суду заяву про забезпечення позову, просив накласти арешт на грошові кошти юридичної особи, зареєстрованої згідно законодавства Латвії - Latinwest Ltd (VAT №L6), що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських установах або інших фінансово-кредитних установах та накласти арешт на майно, належне юридичній особі, зареєстрованій згідно законодавства Латвії - Latinwest Ltd (VAT №L6) в межах суми позову 56 599,81 грн, при цьому позивач у цій заяві посилається на те, що тривале ухилення відповідача від виконання свого зобов`язання щодо поставки товару та неповернення сплаченої йому попередньої оплати за цей товар, протягом тривалого часу, підтверджує те, що невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разу задоволення даного позову внаслідок зникнення або зменшення коштів, які наявні у відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у своїй заяві про забезпечення позову не посилається на будь-які докази у розумінні ст. ст. 76-79 ГГПК України, які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів, тоді як сама по собі наявність між сторонами спору щодо договірних правовідносин в частині виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару не є достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову у розумінні ст. 136 ГПК України, оскільки питання наявності/відсутності у відповідача грошового обов`язку у вигляді повернення суми попередньої оплати та, відповідно, наявності підстав для задоволення позову підлягає вирішенню судом під час розгляду справи по суті.

Разом з тим, місцевий господарський суд встановив, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову в частині накладення арешту на майно відповідача не співвідноситься з предметом спору у даній справі про стягнення спірної суми попередньої та про розірвання укладеного між сторонами договору поставки.

За таких обставин, з урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраного ним заходу забезпечення позову - накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача, а саме: вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на: витрачання/списання коштів з рахунків, у тому числі не для здійснення розрахунків з позивачем, реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання; доведення товариства до банкрутства, тощо.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У Рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Інститут забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За ч. 4 ст. 137 ГПК України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи положення статей 136, 137 ГПК України, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.07.2020 у справі № 914/2157/19, від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/19, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19, від 21.12.2022 у справі № 911/121/22.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

До того ж, заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 911/121/22, від 15.09.2023 у справі № 917/453/23.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки матеріали заяви не містять належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, з таким висновком погоджується і апеляційний господарський суд.

Доводи позивача по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідив та оцінив надані сторонами докази та правильно застосував норми права до спірних правовідносин, а тому ухвала Господарського суду Київської області від 20.02.2024 у даній справі законна і обґрунтована.

Згідно з ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Судові витрати

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лионбуд" - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 20.02.2024 у справі № 911/3830/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4.Матеріали справи № 911/3830/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова складена та підписанан 15.07.2024.

Головуючий суддя І.В. Вовк

Судді О.М. Сибіга

В.В. Палій